АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2090/16 Справа № 186/1537/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.,

за участі секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилалася на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебували, та з моменту народження дитини разом не мешкають. На сьогоднішній день дитина проживає разом з нею і вона самостійно утримує дитину та піклується про її здоров'я та розвиток. Відповідач з дитиною спілкується рідко. Дитина часто хворіє на ОРВІ. На теперішній час вона має можливість постійного оздоровлення сина (за рекомендацією дільничного лікаря) в Криму. На її прохання надати дозвіл на поїздку дитини до АР Крим на оздоровлення, в період з 26 жовтня 2015 року по 01 листопада 2015 року батько дитини ОСОБА_4 категорично відмовився, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не навів, тому з урахуванням уточнень до позовної заяви, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1 до тимчасово окупованої території АР Крим, без згоди на такий виїзд та супроводу його батька, ОСОБА_4, з 21 березня 2016 року по 27 березня 2016 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи сторони є батьками неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, сторони разом не проживають, дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_2 (а.с.9).

Звернувшись до суду із зазначеними позовними вимогами, позивач посилалася на те, що їх з відповідачем спільна неповнолітня дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, часто хворіє на ОРВІ, а вона має можливість оздоровлення сина, за рекомендацією дільничного лікаря, в Криму, однак, батько дитини, відповідач ОСОБА_4, категорично відмовляється надати їй дозвіл на поїздку дитини до АР Крим для оздоровлення (а.с.2-5, 26-29).

Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №367 від 04 червня 2015 року затверджено порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, яким передбачено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадян України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №722 від 16 вересня 2015 року Про внесення змін до порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України, в пункті 3 якої передбачено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, що не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадян України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року.

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Згідно довідки лікаря комунального закладу Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги №8 від 08 вересня 2015 року дитина ОСОБА_3 часто хворіє ОРВІ. Лікарем цього закладу в довідці було зазначено - рекомендується оздоровлення на «ЮБК» (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти виїзду дитини на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим (а.с. 41).

Позивачем до матеріалів справи надано лист ТОВ «Туристична фірма Євпаторія-Діти-Південь» вих.№49 від 15 листопада 2015 року, в якому підтверджується бронювання в пансіонаті «Юпітер» м.Євпаторія 2-х місного номера стандарт в період з 21 березня 2016 року по 27 березня 2016 року на осіб: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, чи проводяться і які саме медичні процедури в пансіонаті «Юпітер» для оздоровлення дітей, що часто хворіють ОРВІ, в листі не вказано (а.с. 32).

Слід зазначити, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на медичному обліку та йому показано лікування лише на території Автономної Республіки Крим, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією.

Довідка, що була надана лікарем комунального закладу Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги №8 від 08 вересня 2015 року, не є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки носить рекомендаційний характер.

Медична довідка, яка б надавалася лікарською кваліфікаційною комісією (ЛКК) щодо стану здоров'я дитини та необхідності оздоровлення, лікування дитини лише на території Автономної Республіки Крим в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд правильно відмовив ОСОБА_2 у задоволені її позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що обмежуються права дитини на оздоровлення та лікування є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що оздоровлення дитини взагалі неможливо провести в будь-яких інших санаторіях України, які розташовані на узбережжі Чорного та Азовського морів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді