№2/756/1384/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Тітова М.Ю.

при секретарі Івановій І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Украгазбанк», ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Украгазбанк», ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору іпотеки. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме він ОСОБА_2 з 23 лютого 2001 року по сьогоднішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі. 21 серпня 1989 року виконавчим комітетом Подільської районної ради народних депутатів м. Києва йому з родиною у кількості трьох осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3) було видано ордер на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, ОСОБА_2 було одержано свідоцтво про право власності на зазначене житло. У липні 2015 року на його домашню адресу (АДРЕСА_1) надійшла претензія про повернення заборгованості по кредиту, направлена ПАТ АБ «Укргазбанк» та адресована його дружині. У вказаній претензії повідомлялося про те, що за кредитним договором №312-ф/08 від 10 червня 2008 року у дружини, як позичальника за вказаним кредитним договором, утворилася заборгованість в розмірі 43835,71 дол. США. Крім того, у вказаному листі повідомлялося також про те, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, у відповідності до умов договору іпотеки р/н 3984 від 10.06.2008 року. Безпосередньо в процесі розмови з дружиною стало відомо про те, що 10 червня 2008 року між нею та банком було укладено кредитний договір №312-ф/08, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі 50000,00 дол. США на строк по 09 червня 2028 року та зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором нею було передано в іпотеку банку належну їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю, квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, 05 жовтня 2010 року сторонами договору іпотеки було укладено договір про внесення змін та доповнень №1. Про існування вказаного договору іпотеки разом із договором про внесення змін та доповнень до нього №1 він дізнався лише у липні 2015 року, при чому, своєї згоди на укладення даних правочинів своїй дружині він не надавав.

Просив суд відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 60, 65 СК України, ст.ст. 203, 215, 369, 578 ЦК України визнати договір іпотеки від 10 червня 2008 року та Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору іпотеки від 05 жовтня 2010 року, укладені між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., - недійсними.

У подальшому позивачем збільшено позовні вимоги, а саме вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що спірне житло є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 з огляду на наступне. Після розірвання шлюбу 22 грудня 1991 року особи продовжували проживати однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство. У 1995 році при приватизації квартири необхідно було доплатити за надлишкову площу 400000 крб., у зв'язку із чим ОСОБА_1 дав своїй дружині 365000 крб, для оплати за надлишкову площу, на підтвердження чого нею було надано розписку. Особи мали намір спільно проживати у вказаній квартирі, володіти, користуватися та розпоряджатися нею. За вказаних вище обставин, враховуючи те, що він брав участь у набутті та придбанні вказаної квартири, вона є спільною власністю. Окрім вказаного, між ним та ОСОБА_2 23 лютого 2001 року знову зареєстровано шлюб. Він надав грошові кошти для придбання квартири, оскільки у випадку приватизації ОСОБА_2 за безоплатною нормою площа надана їй у власність квартири була б меншою. З огляду на це квартира безперечно є спільною сумісною власністю.

Просив суд відповідно до ст. 112 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 5, 355, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 13, 22, 25 КпШС України, ст.ст. 60, 62, 63, 65 СК України визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати договір іпотеки від 10 червня 2008 року та Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору іпотеки від 05 жовтня 2010 року, укладені між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., - недійсними.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» просив й задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 позов визнала у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

21.08.1995 року ОСОБА_2 звернулася до Керівника Органу приватизації у Мінському районі м. Києва із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1. За довідкою ЖЕК №13 форми №3 від 18.08.1995 року у квартирі була зареєстрована лише ОСОБА_2 ОСОБА_2 було встановлено доплату за надлишкову площу у розмірі 364350 крб.

Розпорядженням Органу приватизації (Державного комунального управління житлового господарства Мінського району) від 21.08.1995 року №200 прохання наймача ОСОБА_2, що мешкає в 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 51,82 кв.м, задовольнити і передати вказану квартиру в приватну власність ОСОБА_2

10.06.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, за яким цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №312-ф/08 від 10.06.2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язана ВАТ АБ «Укргазбанк» не пізніше 09.06.2028 року повернути кредит у розмірі 50000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,8% річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Договір іпотеки нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.

Крім того, у свої заяві на ім'я Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. ОСОБА_2 зазначила, що квартиру АДРЕСА_1 набувала не знаходячись у зареєстрованому шлюбі і вона належить їй на праві особистої приватної власності.

05.10.2010 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки, за яким були внесені зміни в п. 1.1 договору іпотеки, виклавши його в наступній редакції: «Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №312-ф/087 від 10.06.2008 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього), за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язана перед ПАТ АБ «Укргазбанк» не пізніше 09.06.2028 року повернути кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитними коштами, виходячи з 13,8% річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни процентна ставка встановлюється виходячи із 14,8% річних.

За положеннями ст.ст. 12, 13 КпШС України (які діяли 1995 році) шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, ОСОБА_2 як громадянин України використала своє право на приватизацію спірної квартири, в той час як позивач за його поясненнями використав своє право на приватизацію іншої квартири, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі на момент приватизації спірної квартири не перебували, то відсутні підстави вважати цю квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Також, позивачем надана суду розписка ОСОБА_2 від 19.08.1995 року, за якою ОСОБА_2 отримала від свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 - грошові кошти у розмірі 400000 карб. для оплати приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, зазначена розписка, на думку суду, не може бути підставою для набуття позивачем права власності на спірну квартиру, а лише свідчить про отримання грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_1

Крім того, суд враховує, що середній курс карбованців до долара США у 1995 році складав 147307 карбованців - 1 доллар США, тобто сума 400000 карбованців складала - 2,71 долларів США, в той час як сторони повідомили суду, що сума 400000 карбованців на 1995 рік була значною, а ОСОБА_2 отримувала заробітну плату в розмірі 100 карбованців, хоча з 1 липня 1995 року ціни і розрахунки округлювалися вже до 1000 карбованців.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За положеннями ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Таким чином, спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2, то при укладенні договору іпотеки згода ОСОБА_1 була непотрібна, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки та договору про внесення змін та доповнень №1.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-11, 57-66, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Украгазбанк», ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.Ю. Тітов