АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/978/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Зінченко М. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б., Бондаренка С. І.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції, орган опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що з січня 2014 року по 30 травня 2014 року вона разом з ОСОБА_6 проживали за адресою АДРЕСА_1, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, дбали один про одного, спільно забезпечували сімейний добробут.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_8.

У зв'язку тим, що відповідач не подав заяву в органи РАЦС про реєстрацію батьківства та припинив будь-яке спілкування з позивачкою вона просила суд встановити, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області змінити в актовому записі про народження ОСОБА_8, запис про батька, стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина в розмірі 25% від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття сином, починаючи з дня подачі заяви до суду.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, внести відповідні зміни до актового запису № 29 від 09.12.2014 року, записавши батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_6.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 29 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені витрати: 243 грн. 68 коп. за сплачений судовий збір, 13 692 грн. оплату за проведення судово-генетичної експертизи, транспортні витрати 300 грн., 1500 грн. витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані всі обставини по справі, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сукупність доказів, досліджених при розгляді справи, дає підстави прийти до переконання, що батьком дитини є ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і при цьому виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8, у свідоцтві про народження якого серії НОМЕР_1, виданому 09 грудня 2014 року виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, батьками вказані : ОСОБА_11 та ОСОБА_7.

Таким чином відомості про батька до актового запису внесені відповідно до ст. 135 СК України за вказівкою позивачки.

Сторонами не заперечується, що вони з січня 2014 року по червень 2014 року проживали у фактичних шлюбних відносинах АДРЕСА_1. Це також підтверджується і показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Сам відповідач ОСОБА_6 в суді першої інстанції визнав позовні вимоги ОСОБА_7

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 9 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Як вбачається з висновку проведеної експертизи ДНК № F 20658-15 від 13.01.2016 року імовірність батьківства ОСОБА_6 складає 99,999999 %. Батьківство практично доведено.

Даючи оцінку вказаному експертному висновку колегія суддів вважає його об'єктивним, зробленим експертом з великим стажем роботи у цій галузі і достатньо обгрунтованим з наукової точки зору. Тому цей висновок може бути покладений в основу рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не попереджено експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків є безпідставним.

Як видно з висновку експертизи експерти попереджені про те, що згідно з ст. 384, 385 КК України ( відповідає параграфу 268 КК ФРН) подання завідомо неправдивого висновку є злочином і тягне за собою кримінальне покарання.

Щодо посилань відповідача на те, що суд за власною ініціативою призначив судово-генетичну експертизу, то колегія суддів також вважає його безпідставним.

В матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_7 про призначення судово-генетичної експертизи, яке суд своєю ухвалою від 26 червня 2015 року задовольнив.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що експертиза виконана генетичною лабораторією. JenaGen (Федеративна Республіка Німеччина) а вказаний висновок завірено державним нотаріусом м. Йена, Німеччина та легалізовано для використання в якості офіційного документу на території іноземних держав шляхом проставлення апостилю згідно з положеннями Гаазької Конвенції 1961 року.

Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналась до вказаної Конвенції.

Згідно з ч. 6 ст. 8 ЦПК України норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Отже проведення експертизи німецькими експертами не заборонено законодавством а тому вказаний висновок експертів колегія суддів вважає належним та допустимим доказом, який в сукупності з іншими доказами по справі підтверджує батьківство відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення районного суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :