Справа № 740/5434/14 Провадження № 22-ц/795/1598/2016 Головуючий у I інстанції Пантелієнко В.Г. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Вінгаль В.М., Острянського В.І.,

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Пампури Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність судового рішення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до районного суду на новий розгляд.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги, невірно застосував норми матеріального права, зокрема, безпідставно послався на ст. 382 ЦК України та ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки вказані норми не мають відношення до діяльності житлово-будівельних кооперативів.

Заявник вказує на те, що майно юридичної особи (кооперативу) не обмежується майновими обєктами, а полягає ще й в наявності зобовязальних майнових прав, а отже державним виконавцем незаконно не було звернуто стягнення на майно боржника ЖБК «Прогресівець-4» на виконання судового рішення про стягнення на його користь грошових коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця під час виконання судового рішення були правомірними і такими, що відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду і вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Встановлено, що в липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області (а.с. 2-4).

Заявник оскаржував дії державного виконавця в ході виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року. За вказаними судовими рішеннями було стягнуто з ЖБК «Прогресівець-4» на користь ОСОБА_1 суму інфляції за час прострочення повернення боргу у розмірі 24550,81 грн. та 5794,05 грн. в рахунок 3% річних, на виконання яких 13 травня 2015 року Ніжинським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист (а.с. 24).

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Пампури Д.С., скаржник зазначав, що останній безпідставно не описав та не наклав арешт на майно боржника, в звязку з чим рішення суду тривалий час не виконується.

Відповідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі письмової заяви стягувача від 11 травня 2016 року державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2 13 травня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/740/98/15 про стягнення з ЖБК «Прогресівець-4» на користь ОСОБА_1 загальної суми боргу 30344,86 грн., в якій зазначено про необхідність боржнику самостійно виконати рішення в строк до 19 травня 2016 року включно, а також вказано, що при невиконанні рішення в зазначений строк буде розпочато примусове виконання цього рішення (а.с. 35 зворот).

Постановою від 20 травня 2016 року було приєднано виконавче провадження № 51067708 з примусового виконання виконавчого листа № 2/740/98/15 до зведеного виконавчого провадження № 51621291 (а.с. 31).

В звязку з невиконанням боржником в добровільному порядку судового рішення, 04 червня 2016 року державним виконавцем був накладений арешт на все рухоме та все невизначене нерухоме майно ЖБК «Прогресівець-4» (а.с. 39).

Згідно довідок ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 січня 2016 року та Територіального сервісного центру 7443 Регіонального сервісного центру МВС у Чернігівській області від 25 лютого 2016 року кошти на рахунках ЖБК «Прогресівець-4» відсутні, зареєстровані транспортні засоби за ним не значаться (а.с. 41, 43).

В матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 25 березня 2016 року, з якого вбачається, що за адресою реєстрації ЖБК «Прогресівець-4» (вул. Шевченка, 120, м. Ніжин) знаходиться девятиповерховий багатоквартирний будинок, квартири в якому є приватною власністю. Всі власники квартир є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, приміщень загального користування (підїзду), механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання всередині та за межами будинку. Майна, яке належить безпосередньо ЖБК «Прогресівець-4», не виявлено (а.с. 44).

Вказаний акт узгоджується з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, що наявна в матеріалах виконавчого провадження (а.с. 45,46), за якою нерухомості за ЖБК «Прогресівець-4» не зареєстровано. Таким чином, будинок за адресою вул. Шевченка, 120, м. Ніжин є лише місцем реєстрації відповідача. Докази відносно того, що вказана нерухомість, а отже і її конструктивні частини та обладнання на даний час належить ЖБК, відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Крім того, відповідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Кредитор співвласника не має права вимагати виділення частки із спільного майна багатоквартирного будинку в натурі для звернення стягнення на неї.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що державним виконавцем в ході виконання судового рішення було вжито передбачених законом заходів для примусового виконання рішення суду. Зокрема, зроблено відповідні запити щодо розшуку майна та коштів боржника. Винесені в ході виконавчого провадження постанови про арешт рухомого і нерухомого майна та коштів на рахунках банків боржника на даний час є чинними.

Доводи скарги про необхідність накладення арешту та звернення стягнення на рухоме майно, до якого ОСОБА_1 відніс обладнання у приміщенні загального користування будинку по вул. Шевченка, 120, м. Ніжин, механічне електричне сантехнічне та інше обладнання всередині та за межами будинку, не можуть бути задоволені, з огляду на наступне. Дійсно, члени (пайщики) житлово-будівельного кооперативу мають відповідати відповідно до установчих документів за його зобовязаннями. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних даних про те, що житловий будинок за адресою вул. Шевченка, 120, м. Ніжин зберіг статус кооперативного майна і належить на даний час ЖБК «Прогресівець-4».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виділення частки із спільного майна багатоквартирного будинку в натурі для звернення на неї стягнення суперечитиме вимогам чинного законодавства, а також може призвести до порушення його цілісності і унеможливити належне функціонування будівлі та обслуговування її мешканців. Отже, твердження заявника про неправильне застосування судом матеріальних норм не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вони являються довільним тлумаченням скаржником правових норм, що регулюють спірні відносини. Фактично доводи апеляційної скарги не містять жодного посилання на те, які саме норми та положення Закону України «Про виконавче провадження» були не дотримані державним виконавцем в ході примусового виконання судового рішення.

Посилання ОСОБА_1 у своїй скарзі на наявність звіту про оцінку майна ЖБК «Прогресівець-4», а отже і можливість звернення стягнення на це майно, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказаний звіт був складений ще 16 травня 2013 року на виконання постанови державного виконавця від 19 квітня 2013 року, тобто до винесення Ніжинським міськрайонним судом рішення від 09 лютого 2015 року і за межами вказаного виконавчого провадження. Крім цього, в ньому зроблена оцінка майна у приміщенні загального користування (підїзді) будинку по вул. Шевченка, 120, м. Ніжин, механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання всередині та за межами вказаного будинку, на яке не може бути звернуто стягнення з підстав, зазначених вище. У звязку з викладеним, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв вказаний звіт як належний доказ у справі.

Тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження» при здійсненні виконавчого провадження. Крім того, постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 червня 2016 року на даний час є чинною, тобто, арешт ні з майна, ні з рахунків боржника не знімався.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: