АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1963/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ДП "Продекспрес" ТОВ "Продінвест" про розірвання (припинення) трудового договору, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, стягнення відпускних, відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

08.02.2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Продекспрес» Товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест» про розірвання (припинення) трудового договору, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, стягнення відпускних, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що відповідно до наказу № 13.09.02-к від 02.09.2013 року вона прийнята на посаду представника торгівельного у ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест», про що зроблений відповідний запис в її трудовій книжці.

06.07.2015 року на адресу ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» позивачка ОСОБА_7 направила заяву, датована 23.06.2015 року, в якій вона просила роботодавця звільнити її з займаної посади торгового представника відповідно до п.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін з 23.06.2015 року, а також виплатити кошти за невикористану відпустку.

Позивачка вважає, що на підставі її заяви від 23.06.2015 року відповідач зобов'язаний був звільнити її за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 20.07.2015 року, виплатити їй нараховану заробітну плату за червень 2015 року, заповнити і видати трудову книжку, однак безпідставно цього не зробив.

А тому, позивач просила суд ухвалити рішення про припинення (розірвання) трудового договору, який укладений нею з ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» на виконання трудової функції торгівельного представника, на підставі ст. 38 КЗпП України з 20.07.2015 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Продекспрес» Товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест» про припинення (розірвання) трудового договору, який укладений нею з ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» на виконання трудової функції торгівельного представника з 02.09.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України з 20.07.2015 року; стягнення з відповідача невиплаченої, нарахованої заробітної плати за червень 2015 року в розмірі 1 296,63 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки з 20.07.2015 року по 26.05.2016 року 14 363,00 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку тривалістю 39 днів в розмірі 1 842,75 грн., моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. та зобов'язання відповідача надати (передати) їй трудову книжку з відповідними записами про прийняття та звільнення з роботи відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що фактичні та правові підстави для звільнення ОСОБА_6 з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника у ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» станом на 20.07.2015 року не було, оскільки вона не подавала про це відповідну заяву і з точки зору КЗпП України невихід на роботу працівника, який надіслав заяву про звільнення за угодою сторін в порядку п.1 ст.36 КЗпПУ, не може бути розцінений роботодавцем як волевиявлення працівника на звільнення за власним бажанням.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що відповідно до наказу № 13.09.02-к від 02.09.2013 року ОСОБА_7, на підставі її власної заяви, прийнята на посаду представника торгівельного у ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» (а.с. 64, 65), про що зроблений відповідний запис в її трудовій книжці (а.с. 33).

06.07.2015 року на адресу ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» надійшла заява ОСОБА_6, датована 23.06.2015 року, в якій вона просила звільнити її з займаної посади торгового представника відповідно до п.1 ст.36 КЗпПУ за угодою сторін з 23.06.2015 року, а також виплатити кошти за невикористану відпустку (а.с.6, 110).

ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест», як роботодавець, не погодився на звільнення ОСОБА_6 за угодою сторін та листом від 07.07.2015 року відповідач повідомив ОСОБА_7 про те, що з 23.06.2015 року по вказану дату вона відсутня на робочому місці та підприємстві та просив зявитись її на підприємство ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» до 17.07.2015 року для пояснень причини відсутності на роботі та вирішення питання про звільнення (а.с. 113).

Листом від 17.07.2015 року ОСОБА_6 було запропоновано надати пояснення про причини відсутності на роботі з 23.06.2015 року по 17.07.2015 року та вона була попереджена, що в іншому разі її відсутність на робочому місці буде кваліфікована як прогул без поважних причин і її може бути звільнено з посади представника торгівельного на підставі п.4 ст.70 КЗпПУ (а.с. 114).

Згідно з листом від 20.07.2015року ОСОБА_7 повідомила роботодавця, що її заяву про звільнення 23.06.2015 року в підприємстві не було прийнято, тому вона змушена була надіслати її поштою. На роботі відсутня з поважних причин, оскільки має хвору дитину 13 років, яка має вади з народження та з якою вона змушена проходити курси лікування. Повторно просила звільнити її з роботи на підставі поданої заяви та провести всі необхідні розрахунки при звільненні відповідно до ст.116 КЗпПУ. Надала згоду на пересилання їй поштою трудової книжки, а відповідачем лист отримано 22.07.2015 року (а.с. 111).

ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» листом від 28.07.2015 року повідомило ОСОБА_7, що угода на її звільнення з 23.06.2015 року не досягнута та їй запропоновано негайно зявитись на підприємство для подальшого вирішення можливості продовження трудової діяльності або припинення трудового договору з інших підстав (а.с. 115).

Враховуючи наведені обставини, з 15 години 23.06.2015 року відсутність ОСОБА_6 на роботі кваліфікувалась роботодавцем як відсутність без поважних причин (прогул), що підтверджується листом ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» від 21.03.2016 року (а.с. 116) та підтверджена актами про відсутність на роботі ОСОБА_6 (а.с. 117-228).

Зі змісту позовних вимог, матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні доказів, заяви адресованої роботодавцю від 23.06.2015 року (а.с. 110), ОСОБА_7 просила звільнити її на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 23.06.2015 року.

При цьому, судом першої інстанції встановлено з пояснень позивачки та представника відповідача, що позивачка ОСОБА_7 заяву про звільнення з посади представника торгівельного ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на адресу підприємства не подавала.

Відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність її особистої явки на підприємство для вирішення питання про можливості продовження її трудової діяльності на підприємстві або припинення трудового договору з іншої підстави, ніж угода сторін.

Однак ОСОБА_7 на дані пропозиції роботодавця не реагувала і на час розгляду справи в суді ОСОБА_7 не звільнена з роботи та рахується у ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» на посаді представника торгівельного.

Суть позовних вимог та апеляційної скарги позивачка формулювала як винесення рішення про припинення (розірвання) трудового договору, який укладений нею з ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» на виконання трудової функції торгівельного представника, на підставі ст. 38 КЗпП України з 20.07.2015 року.

Відповідно до положень ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Тобто вказана стаття передбачає право працівника розірвати трудовий договір за власною ініціативою, без згоди на це роботодавця, шляхом особистого волевиявлення, яке повинне бути зафіксоване письмово, і про своє бажання припинити трудові відносини з вказаної підстави працівник зобов'язаний повідомити роботодавця за два тижні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року N 9 (зі змінами та доповненнями) при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції вірно врахував, що угода сторін є самостійною підставою для розірвання трудового договору та відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи власника та з ініціативи працівника. До того ж ОСОБА_7 після подання заяви про звільнення за угодою сторін на роботу не виходила і заяву про звільнення за ст.38 КЗпПУ до роботодавця не подавала.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам розяснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП).

Проте, зі сторони відповідача такої згоди не було, а зі сторони позивачки не подавалась заява про звільнення за ст.38 КЗпПУ, але посилаючись на дані розяснення постанови Пленуму ВС України, апелянт ОСОБА_7 невірно трактує дані розяснення, помилково вважаючи, що при подачі заяви про звільнення за п.1 ст.36 КЗпПУ і в разі не задоволення її роботодавцем, останній зобовязаний звільнити її автоматично за ст.38 КЗпПУ, та позивачка не враховує те, що при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення працівника за власним бажанням, можливості відкликання працівником заяви про звільнення не передбачено.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фактичні та правові підстави для звільнення ОСОБА_6 з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника у ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» станом на 20.07.2015 року не було, оскільки вона не подавала про це відповідну заяву, а невихід на роботу працівника, який надіслав заяву про звільнення за угодою сторін, не може бути розцінений роботодавцем як волевиявлення працівника на звільнення за власним бажанням.

Так як, у позовних вимогах про розірвання трудового договору судом відмовлено, то підстав для задоволення інших позовних вимог про зобов'язання відповідача надати (передати) позивачу її трудову книжку з відповідними записами про прийняття та звільнення з роботи, про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, грошової компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди не вбачається, і висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають нормам матеріального та процесуального права, оскільки судом було встановлено, що позивачка ОСОБА_7 не була звільнена з роботи і відсутні підстави для її звільнення (припинення трудового договору) за рішенням суду, вона продовжує бути працівником ДП «Продекспрес» ТОВ «Продінвест» на час розгляду справи в суді, тому у відповідача немає обов'язку виплачувати позивачу суми, передбачені ст. 116, 117 та 83 КЗпП України, а у позивача, відповідно, не виникло права на отримання від відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки з 20.07.2015 по 26.05.2016 в сумі 14 363,00 грн., і грошової компенсації за невикористану відпустку тривалістю 39 днів в розмірі 1 842,75 грн.

Зважаючи на встановлені обставини, положення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень законодавства, а доводи апелянта у апеляційній скарзі на те, що рішення суду незаконне нічим не підтверджено та не наведено підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ДП "Продекспрес" ТОВ "Продінвест" про розірвання (припинення) трудового договору, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, стягнення відпускних, відшкодування моральної шкоди , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :