Справа № 2-2094/2003
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря: Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції ОСОБА_2, в обґрунтування якої вказала, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2002 року з ОСОБА_3 на її користь було стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виконавчий лист за вказаним рішенням суду звернено до виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Водночас заявник вказала, що державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 не вживається всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання зазначеного рішення суду, що спонукало її з даною скаргою звернутися до суду.

Заявник та представник заявника у судове засідання зявилися, посилаючись на викладені в скарзі обставини скаргу підтримали та просили задовольнити.

У судове засідання зявився державний виконавець Стрельник О.В., пояснила, що державний виконавець Коваленко О.В. з посади звільнений, надала пояснення, згідно з якими скаргу визнала необґрунтованою та в її задоволенні просила відмовити.

Заслухавши осіб, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи за даною скаргою та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, надавши оцінку доказам у їх сукупності суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.04.2003 року місцевим судом Ленінського району м. Кіровограда у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів було прийнято рішення, за яким виписано та видано виконавчий лист №2-2094 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до його повноліття, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 24.03.03 і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 26.08.2018 року.

Відповідно до досліджених у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ВП № 11163005 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів встановлено, що 19.02.2004 року заявник звернулася до ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4

Після перевірки виконавчого листа на предмет дотримання вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст.. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП № 11163005 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів, копію якої направлялося сторонам виконавче провадження.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі листи.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається(ч.4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» негайному виконанню підлягають рішення, зокрема про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу за такими виплатами, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення.

У разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів( ч. 10 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас зясованими фактичними даними встановлено, що органом примусового виконання рішень судів, на протязі всього перебування виконавчого документа на виконанні у вказаному вище відділі державної виконавчої служби не було вжито всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо своєчасного виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь заявника, що потягло за собою тяганину у виконанні рішення суду, яке підлягає негайному виконанню

.Матеріали справи свідчать про наявність заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_6 на користь заявниці, яка за період з березня 2003 року, за станом на 01.12.2015 року склала 62 812, 76 грн. та про відсутність будь яких відомостей щодо вжиття державним

виконавцем заходів примусового характеру щодо виконання рішення суду.

Несплата боржником у виконавчому провадженні ОСОБА_6 аліментів на користь заявниці також підтверджується довідками, які державна виконавча служба періодично видавала їй з зазначенням сум боргу.

Лише у 2016 році, вжитими державним виконавцем Стрельник О.В. заходами було накладено арешт на все майно боржника, про що свідчить копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім того, лише у 2016 році, а саме 16.01.2016 року державним виконавцем було спрямовано запит до Пенсійного фонду України щодо отримання відомостей про місце роботи боржника та встановлено, що боржник працює в ТОВ «Служба охорони «Стелс-1».

03.02.2016 року, при наявності інформації про встановлене місце роботи боржника, виконавчий лист державним виконавцем Стрельник О.В. було направлено до ВДВС Соломянського РУЮ м. Києва для виконання за територіальністю, для вирішення питання про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом (ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України та Закон України «Про державну виконавчу службу», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову провідкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання

цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з

організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного суду в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника( ч. 3 ст. 386 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. ( ст. 387 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 383 - 387, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2002 року неправомірною.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко