АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівСлободянюк С.В., Іващенка М.М.
при секретаріГоін В.С.
за участю: позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника позивачів ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року забезпечено позов у справі шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на зняття ОСОБА_6, ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 та вчиняти дії спрямовані на реєстрацію інших осіб у ній та відчуження вказаної квартири. /а.с. 35-36/

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10, подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції, встановивши заборону на зняття з реєстрації місця проживання з квартири осіб, котрі не мають жодних правових підстав знаходитись у квартирі, фактично заборонив відповідачу, як власнику та добросовісному набувачу квартири звертатись за захистом своїх порушених прав до суду в порядку ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України. Також суд першої інстанції не вказав в чому полягає загроза невиконання, чи утруднення виконання рішення суду та яким чином вжиті заходи забезпечення позову будуть гарантувати його виконання, оскільки позов поданий з вимогою визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, а забезпечення позову стосується заборони зняття з реєстрації місця проживання позивачів, які відповідно до довідки там не зареєстровані, заборони реєстрації власника, та заборони відповідачу відчужувати належну йому квартиру, що вказує на не співмірність виду забезпечення позову. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

№ справи 754/5554/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9719/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню в частині заборони вчиняти дії щодо реєстрації та зняття з місця реєстрації у спірній квартирі, на підставі наступного.

Задовольняючи заяву в частині щодо заборони вчиняти дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 3 ст. 151 ЦПК України про те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованості та не співмірності такого забезпечення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вжиття заходів забезпечення позову напряму пов'язане з предметом у справі та спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири.

Однак, забезпечуючи позов в частині заборони вчиняти дії, спрямовані на зняття чи реєстрацію у спірній квартирі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вказаній квартирі не зареєстровані, про що свідчить довідка / а.с.46/, а реєстрація власника у спірній квартирі це його право, яке в подальшому в разі визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним жодним чином не утруднить виконання рішення суду.

За ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині заборони ОСОБА_9 та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на зняття ОСОБА_6, ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1, оскільки вказані особи там не зареєстровані, та в частині вчинення дії спрямованих на реєстрацію інших осіб у квартирі, оскільки такий вид забезпечення позову не стосується предмету позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року -скасувати в частині заборони ОСОБА_9 та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на зняття ОСОБА_6, ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1, та вчиняти дії спрямовані на реєстрацію інших осіб у зазначеній квартирі.

В іншій частині ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: