Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, третя особа - садове товариство «Автомобіліст», про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, зобов'язання знести огорожу, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_4, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 21 березня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, загальною площею 0,053 га, розташованої в садовому товаристві «Автомобіліст» на території Піщанської сільської ради Новосковського району Дніпропетровської області. Для переоформлення права власності на земельну ділянку він звернувся до відділу Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області. Під час складання та перевірки документації із землеустрою дізнався, що існує державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, виданий 23 лютого 2009 року на підставі рішення Піщанської сільської ради Новосковського району Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_4 Посилаючись на те, що частина земельної ділянки, переданої у власність відповідача, знаходиться на земельній ділянці, набутій ним у власність, чим його права, як власника земельної ділянки, порушено, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом. Посилалась на те, що 23 лютого 2009 року відділом Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області на її ім'я був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в садовому товаристві «Автомобіліст». Вважає, що ОСОБА_3 не є власником земельної ділянки НОМЕР_1, яка межує з належною їй земельною ділянкою, оскільки не отримав державний акт на неї, у травні 2010 року він самовільно, без її дозволу, встановив огорожу, чим фактично зменшив розмір належної їй земельної ділянки, тому просила задовольнити позов.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 у частині зобов'язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 23 вересня 2009 року, виданого на підставі рішення Піщанської сільської ради Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2007 року № 5-13/У, зобов'язання реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області скасувати державну реєстрацію майнових прав ОСОБА_4 на земельну ділянку, залишено без розгляду.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року, первісний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 вересня 2007 року № 5-13/V «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» в частині передачі безоплатно в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,08 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Автомобіліст». Визнано недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, виданий 23 лютого 2009 року відділом Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_4 У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_4, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірні земельні ділянки розташовані на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, але за межами населеного пункту, тому станом на час передачі земельної ділянки у власність відповідачу 20 червня 2007 року сільська рада не мала повноважень щодо розпорядження нею.

Передана у приватну власність ОСОБА_4 частина земельної ділянки знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3, яку той набув за договором купівлі-продажу, укладеним до передачі у власність земельної ділянки останній.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 вересня 2007 року № 5-13/V «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», яким у власність ОСОБА_4 передана земельна ділянка, та недійсним виданого останній на підставі цього рішення державного акта про право приватної власності на земельну ділянку.

Зроблений у судових рішеннях у цій частині висновок ґрунтується на поданих сторонами доказах, відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства.

Порушень норм процесуального права при проведенні оцінки доказів не встановлено.

У зв'язку з цим доводи касаційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення підлягають відхиленню, вони не можуть тягти за собою його скасування в цій частині.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовуючи виникнення в ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, виходив із положень ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Судами встановлено, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній продав, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку НОМЕР_1 на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в садовому товаристві «Автомобіліст», площею 0,053 га для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_3.

Земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 30 жовтня 1997 року № 151, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_5. Актом від 16 грудня 1997 року зафіксовано встановлення меж земельної ділянки, що відводиться у приватну власність.

Після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 не отримував державний акт на право власності на земельну ділянку та не здійснював його реєстрацію.

Відповідно до ст. 131 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 купив земельну ділянку у ОСОБА_6 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2008 року, то до спірних правовідносин щодо виникнення в ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу необхідно застосовувати положення ст. 131 ЗК України в редакції, яка діяла на час укладення зазначеного договору.

Згідно із ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З врахуванням того, що судами неправильно застосовано норму матеріального права, яка регулює спірні правовідносини, судові рішення підлягають зміні в частині застосування норми матеріального права на підставі якої вирішено спір, а саме замість ст. ст. 125, 126 ЗК України зазначити як правову підставу вирішення спору ст. 131 ЗК України в редакції від 1 січня 2008 року.

Зміна норми матеріального права не впливає на законність вирішення спору по суті.

Оскільки підставою набуття права власності ОСОБА_3 була цивільно-правова угода, то посилання в касаційній скарзі на те, що у нього право власності на земельну ділянку могло виникнути після одержання документа, що посвідчує право власності і його державної реєстрації (ст. ст. 125, 126 ЗК України в редакції на час укладення договору), безпідставні.

Вказані норми знаходяться у главі 19 ЗК України, якою регулюється набуття прав на землю із земель державної або комунальної власності.

Отже, системний аналіз положень цих норм права дає підстави для висновку, що зазначені в них вимоги стосуються виникнення у громадян права власності лише на такі земельні ділянки, а не ті, які придбані за договорами у фізичних осіб.

Сама по собі відсутність проведення ОСОБА_3 реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може бути підставою для відмови у позові та захисті порушених прав, оскільки цей Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав і не може обмежувати права особи у спорі з третіми особами.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

вирішила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року змінити у частині застосування норми матеріального права на підставі якої вирішено спір, вказавши правовою підставою вирішення спору замість ст. ст. 125, 126 ЗК України ст. 131 цього Кодексу в редакції від 1 січня 2008 року.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова

М.І.Наумчук