АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5130/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Лопатюк Н.Г.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідачів заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою закрито.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про уточнення часток житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про уточнення часток житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою - залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі, яку мотивував тим, що питання, які є предметом даного спору, вже вирішені, що підтверджується рішеннями судів різних інстанцій, які набрали законної сили, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження у даній справі підлягає закриттю.

Суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду справи встановлено, що 27 листопада 2013 року в судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 звернулась до суду з уточненою позовною заявою та вказала, що відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8 належить 1/18 частки вказаного домоволодіння на підставі рішень Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2004 року (справа 2-77/2004), додаткового рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2004 року (справа № 2-77/2004), додаткового рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2004 року (справа 2-77/2004), ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2005 року (справа №22-858/05), ухвали Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2007 року.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її правонаступником є ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.2015 року №524/15.

28 жовтня 2015 року, під час судового розгляду, представником позивача була подана заява про правонаступництво, а саме про те, що ОСОБА_6 подарувала свою частку житлової площі будинку АДРЕСА_1 своїй доньці - ОСОБА_1

Судом встановлено, що 16 липня 1974 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був укладений Договір купівлі-продажу частини житлового будинку по АДРЕСА_1. Після набуття правочину Договір купівлі-продажу, розподіл будинку відбувався на квартиру НОМЕР_1 та квартиру НОМЕР_2.

Квартира НОМЕР_1, загальною площею 48,9 кв.м., складалась з двох кімнат - 19,1 кв.м. та 10,9 кв.м., коридор - 6,4 кв.м., кухня - 12,5 кв.м. Квартира НОМЕР_2, загальною площею 32,5 кв.м., складалась з однієї кімнати 12,5 кв.м., кухні 7,2 кв.м., двох кладових - 7,8 кв.м. та 5,0 кв.м.

Загальна площа будинку на момент купівлі-продажу складала 81,4 кв.м, у зв'язку з розподілом площі житлового будинку між продавцем і покупцем згідно Договору купівлі-продажу визначились відповідні частки, 2/3 - продавцю ОСОБА_9 та 1/3 - покупцю ОСОБА_10

16 липня 1974 року продавцем будинку ОСОБА_9 за домовленістю сторін були взяті зобов'язання перед покупцем ОСОБА_10 щодо облаштування окремого виходу із квартири НОМЕР_2 через будівництво прибудови, про що свідчить рукописно складений документ, копія якого міститься в матеріалах справи.

Під час виконання робіт планування квартири НОМЕР_2 було змінено, де за рахунок квадратних метрів двох кладових площею 7,8 кв.м. та 5 кв.м. (які вказані в договорі купівлі-продажу від 16 липня 1974 року), шляхом об'єднання було створено окрему кімнату, загальною площею 13,5 кв.м. В прибудові з'явились нові приміщенні, а саме: тамбур - 4,2 кв.м. та санвузол.

Облаштовуючи вхідну групу своєї квартири НОМЕР_1, продавець також зробив окрему прибудову з новими приміщеннями: тамбур, площею 4,6 кв.м. та кладову - 1,6 кв.м.

У зв'язку з внесенням змін у планування квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (згідно Розпорядження Держархбудконтролю м. Києва №377 від 16 жовтня 1998 року), загальна площа будинку була збільшена з 81,4 кв.м. до 95,7 кв.м.

Як пояснив в суді першої інстанції ОСОБА_5, ініціатива ОСОБА_9 щодо перепланування квартири НОМЕР_1була пов'язана з його бажанням подарувати свою квартиру (55,1 кв.м.) доньці (в подальшому, ОСОБА_11 свою частку квартири через договір дарування оформить на гр. ОСОБА_12, а позивачка ОСОБА_1 є її правонаступницею).

Донька ОСОБА_9 - ОСОБА_13 26 березня 2004 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про виселення ОСОБА_14 та ОСОБА_7 (невістки та її матері). ОСОБА_14 та ОСОБА_7звернулись з зустрічним позовом про визнання частково недійсним договору дарування квартири НОМЕР_1 і визначення порядку користування жилими приміщеннями. Зустрічний позов було задоволено.

Отже, право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_15 було визнано по 1/18 частині житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та ОСОБА_14

Як встановлено судом першої інстанції, Договір дарування від 25.11.1998 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, був перерахований на праві власності 1/9 (1/18+1/18) частини жилого будинку АДРЕСА_1, визнавши фактичну належність йому на праві власності на час укладання Договору дарування, 8/9 частин будинку АДРЕСА_1.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено конкретний порядок користування, виділено ОСОБА_7 та ОСОБА_14 жилу кімнату площею 10,9 кв.м., ОСОБА_13 та ОСОБА_9 виділено кімнату площею 19,1 кв.м. (в квартирі НОМЕР_1), коридор розміром 6,4 кв.м., а місця загального користування залишено в загальному користуванні.

Рішення та додаткові рішення, які винесені по вищевказаній справі, набрали законної сили.

Договір купівлі-продажу від 16 липня 1974 року, рішення суду та додаткові рішення суду у справі 2-77/2004 року свідчать, що правочин розподілу будинку АДРЕСА_1 на квартиру НОМЕР_1 та квартиру НОМЕР_2 відбувся в 1974 році згідно Договору купівлі-продажу від 16 липня 1974 року, а правочин розподілу квартири НОМЕР_1 між мешканцями ОСОБА_13 та ОСОБА_7 і ОСОБА_14 відбувся в 2004 році на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2004 року провадження у цивільній справі 2-2762/04 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_16 до ОСОБА_9, ОСОБА_13 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_16 про встановлення порядку користування земельною ділянкою - закрито.

Правонаступниками ОСОБА_16 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (квартира НОМЕР_2). Правонаступниками ОСОБА_9, ОСОБА_13 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (квартира НОМЕР_1).

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 та необхідність закриття провадження у даній цивільній справі.

Колегія суддів не погоджується з ухвалою суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що питання, які є предметом даного спору, вже вирішені рішеннями судів різних інстанцій, набрали законної сили, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю.

Судом апеляційної інстанції досліджені рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2004 року (справа №2-77/2004), додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2004 року (справа №2-77/2004), додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2004 року (справа №2-77/2004), ухвала Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2005 року (справа №22-858/05), ухвала Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2007 року (а.с.10-14, 15-16, 17-18, 19-23, 24-27).

Як встановлено із рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2004 року (справа №2-77/2004), додаткових рішень у цій справі та ухвал апеляційних судів у даній справі предметом розгляду були позовні вимоги ОСОБА_13 до ОСОБА_7, ОСОБА_14 про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні власністю, виселення, визнання такою, що втратила право на житлову площу, додатковий позов про виселення без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та стягнення з них компенсації за комунальні витрати і плату за користування приміщенням та зустрічному позову ОСОБА_7, ОСОБА_14 до ОСОБА_19, ОСОБА_13, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КоновалСулейха Фаатівна, ОСОБА_16 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на спадкове майно, визнання частково недійсним договору дарування жилого будинку і визначення порядку користування жилими приміщеннями.

Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та рішення суду набрало законної сили по розглянутим позовним вимогам.

Як вбачається із уточненої позовної заяви у даній справі,позивач ОСОБА_1 просить суд провести реальний поділ будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, між нею і відповідачами з урахуванням часток власників, виділити їй в натурі 5/9 часток будинку.

Припинити право спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, між нею і відповідачами.

Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 848 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1, між нею і відповідачами, з урахуванням часток власників у відповідності з варіантами судової будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 у даній справі, не були предметом розгляду у справі №2-77/2004, в якій Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення від 26.03.2004 року, яке в подальшому було переглянуто апеляційними судами, та на яке посилається суд першої інстанції закриваючи провадження у справі.

Тобто, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги про виділення частини домоволодіння в натурі, заявлені у даній справі, не розглянуті та не вирішені судом.

На підставі вищевикладеного у суду не було підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, для закриття провадження у справі.

З підстав наведеного, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді