Справа № 263/2421/16-ц
Провадження №2/263/999/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Васильченко О.Г., при секретарі Добровольській Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк» про розірвання договору дарування, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 25 квітня 2008 року, укладеного між нею, з одного боку, та її дочкою ОСОБА_2, з другого боку, ? частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 25.04.2008 року, реєстр № 937, визнання за нею права власності на ? частку вказаної квартири.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, суду пояснила, що вона з 1980 року мешкає та зареєстрована у вказаній квартирі, до 25.04.2008 року їй належала ? частина квартири. 25 квітня 2008 року між нею та її дочкою ОСОБА_2 було укладено договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. Укладаючи договір, дочка запевнила її про те, що буде довічно утримувати її, сплачувати комунальні послуги та забезпечувати у разі необхідності її лікування. Враховуючи правову необізнаність, вона не розуміла, що фактичне право власності на її частку квартири перейде одразу після укладення договору, вона вважала що укладає договір довічного утримання та дочка буде утримувати її до смерті. Впродовж п'яти останніх років відповідач не допомагає їй в утриманні квартири, сплаті комунальних послуг, та інших умов, обумовлених перед укладенням договору. Враховуючи, що у квартирі вона проживає одна, не працює та пенсія є її єдиним доходом, сплата комунальних послуг у 2014-2015 роках стала фінансовим тягарем, який вона не може сплатити, не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. У лютому 2016 року шляхом проведення переговорів вона з відповідачем дійшли згоди щодо розірвання договору дарування, однак від нотаріуса їй стало відомо про те, що на ? частку квартири, яка була передана у подарунок, накладено обтяження банком у зв'язку із наявністю заборгованості у відповідача за договором іпотеки, усе це створює реальну загрозу для її проживання за місцем реєстрації, іншого житла в неї немає, друга частина квартири належить її синові. Вона ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на ряд захворювань, у тому числі захворювання судин головного мозку, через свій вік вона помилялася відносно наслідків укладення договору, при оформленні договору дарування вважала, що фактично укладає договір довічного утримання, вважала, що відповідач буде допомагати матеріально, доглядати за нею, відповідач ніколи не проживала в квартирі, у неї не було ключів від квартири, в квартирі немає її речей, меблів, крім того відповідач має свою квартиру, що належить їй на праві власності, проживала і проживає в ній. Просить суд визнати недійсним договір дарування від 25 квітня 2008 року, укладений між нею, з одного боку, та ОСОБА_2, з іншого боку, ? частки квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 25.04.2008 року, реєстр № 937.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримала заявлені вимоги.

Відповідач в судовому засіданні визнала заявлені вимоги, суду пояснила, що дійсно переконала свою матір ОСОБА_1 оформити договір, при цьому обіцяла останній доглядати за нею, допомагати матеріально, поклала на себе обов'язок оплачувати комунальні послуги, в квартиру вона не заселялася, ключів від квартири у неї не було, питання про виселення ОСОБА_1 з квартири не стояло, малося на увазі, що вона житиме в квартирі довічно. Згодна розірвати договір дарування, оскільки ввела ОСОБА_1 в оману, матеріальну допомогу їй не надавала, комунальні послуги за квартиру не оплачувала.

Представник відповідача ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1

Представник третьої особи ПАТ « Про ОСОБА_6» ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позовних вимог.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду пояснили, що ОСОБА_1 з 1980 року мешкає у спірній квартирі, її дочка ОСОБА_2 протягом багатьох років у квартирі не мешкає, має свою родину, свою квартиру, протягом декількох років вона в квартиру ОСОБА_1 не приходить, за матірю не доглядає, ОСОБА_1 сама здійснює оплату комунальних послуг.

Суд, вислухавши сторони, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст угоди не може суперечити справжньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника угоди має бути вільним і відповідати його внутрішньої волі. Угода має бути спрямована на реальне настання правових наслідків обумовлених нею.

Згідно вимогам ст.229 ЦК України, якщо особа, що здійснила угоду, помилялася відносно обставин, що мають істотне значення, така угода може бути визнана судом недійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати подарунку, що має велику немайнову цінність.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між позивачем ОСОБА_1, з одного боку, та її дочкою ОСОБА_2, з другого, був укладений договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 25.04.2008 року, реєстр № 937.

1/2 частка квартири належала позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №15269, виданого Управлінням міського майна м. Маріуполя 26.11.1999 року, друга частина квартири належить ОСОБА_10

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладено обтяження № 313456581 від 26.02.2016 року на ? частку спірної квартири, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Судом встановлено, що на день укладання договору позивачу було 70 років, вона в силу свого стану здоров'я потребувала стороннього догляду і допомоги, іншого житла, окрім спірної квартири, у неї немає, в квартирі АДРЕСА_1 вона зареєстрована та мешкає з 1980 року, має невелику пенсію. Суду надані квитанції про сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що сплату комунальних послуг здійснювала ОСОБА_1

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд приймає до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові судової палати у цивільних справах від 22.04.2016 року, а саме: за змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку з цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Зі змісту статей 203, 717 ЦК договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, але і досягли згоди про усі його істотні умови.

Враховуючи вищевказане, визнання відповідачем позову, приймаючи до уваги вік позивача, стан його здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, той факт, що фактично у власність відповідача спірна квартира передана не була, той факт, що угода укладена під умовою сплати комунальних послуг, відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача позивачу, крім того на думку суду ОСОБА_1 помилялася відносно обставин, що мають істотне значення, а саме вважала що укладає договір довічного утримання, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 208.209 ЦПК України, ст.ст. 203, 229,717,727 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «Про ОСОБА_6» про розірвання договору дарування, визнання права власності задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку, ? частки квартири № 105 (сто п`ять) будинку № 166/78 (сто шістдесят шість дріб сімдесят вісім) по проспекту Будівельників у місті Маріуполі, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 25.04.2008 року, реєстр № 937.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири № 105 (сто п`ять) будинку № 166/78 (сто шістдесят шість дріб сімдесят вісім) по проспекту Будівельників у місті Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Васильченко