АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1475/13-ц 22-ц/774/1302/К/16
Справа № 212/1475/13-ц Головуючий в 1 інстанції Чайкін І.Б.
Провадження №22ц/774/1302/К/16 Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.,

за участі секретаря: Чубіної А.В.,

за участі: представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» від імені якого діє Криворізьке регіональне відділення Дніпропетровської обласної дирекції «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2013 року ПАТ «ОСОБА_1Аваль» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи свою заяву тим, що з листа Криворізького відділення ДАІ від 30.08.2011 року ПАТ «ОСОБА_1Аваль» стало відомо, що між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була укладена угода купівлі продажу автомобіля ОСОБА_6 енц GL 450, 2007 р.в. номер НОМЕР_1. Проданий автомобіль був переданий ОСОБА_4 в заставу Банку за договором застави № 014/08/11-04/052/07 від 30.08.2007 р. Вказаний договір застави забезпечує зобовязання ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/3836/34933/082 від 30.08.2007 р. в розмірі 40000 доларів США строком на 60 місяців. Відомості про заставу внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідно до витягу №14217034 від 03.09.2007 року під час оформлення застави і до цього часу обтяження з майна заставодержателем не знімалось.

Заборгованість ОСОБА_4 перед банком не погашена і станом на 01.02.2013 року складає 35526, 91 доларів США. Пунктом 2.9 договору застави від 30.08.2007 року передбачено, що заставодавець ОСОБА_4 не мав права розпоряджатись заставленим майном та відчужувати його без попередньої згоди на це заставодержателя.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_3 угоду купівлі-продажу автомобіля, після чого були вчинені дії, щодо перереєстрації придбаного автомобіля, у звязку зі зміною власника і на цей час автомобіль НОМЕР_2.

23 грудня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу постановлено заочне рішення, яким задоволено вищевказану позовну заяву, проте 04 липня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від відповідача ОСОБА_3Ф, надійшла заява про перегляд заочного рішення суду від 23.12.2013 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.08.2014 року вищевказане заочне рішення було скасовано.

Представник позивача в останній уточненій позовній заяві від 08.02.2016 року просив: визнати поважною причину пропуску строку позовної давності для визнання недійним біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу від 09.10.2008 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та поновити вказаний строк; визнати біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 09.10.2008 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, предметом якого є автомобіль ОСОБА_6 GL 450, 2007 р.в., колір - чорний, номер кузова: 4JGBF71E67A281697-недійсним; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_6 GL 450, 2007 р.в.; судові витрати покласти на відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2016 року, в якому виправлено описки ухвалою суду від 27.05.2016 року, позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_1Аваль» задоволено частково.

Визнано біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 09.10.2008 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, предметом якого є автомобіль ОСОБА_6 GL 450, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузову 4JGBF71E67A281697 недійсним.

Скасовано державну реєстрацію транспортного засобу - ОСОБА_6 GL 450, 2007 року випуску.

Стягнуто на користь ПАТ «ОСОБА_1Аваль» судові витрати по справі у рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 344 грн. 10 коп., тобто по 172,05 гривні з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема судом першої інстанції в рішенні суду вказано про часткове задоволення позовних вимог позивача, проте не вказано в якій частині позовних вимог позивачу відмовлено та на яких підставах, в рішенні суду не наведено норми Закону, як на підставу для визнання недійсної угоди, або як на підставу наслідків недійсності правочину. Щодо скасування державної реєстрації спірного автомобіля, то вказаний висновок суду взагалі не містить правової мотивації.

Також судом при ухваленні рішення не враховано, що біржовий контракт купівлі-продажу спірного автомобіля був укладений особами, які мають необхідний обєм цивільної дієздатності, з вільним волевиявленням яке відповідає їх внутрішній волі, що не суперечить актам цивільного законодавства.

Судом не враховано, що заставодержатель не має права ставити питання про визнання недійсною угоди купівлі-продажу предмету застави, оскільки він є стороною по оформленню кредиту, а не стороною угоди купівлі-продажу.

Крім того апелянт звертає увагу на те, що заставодержатель вправі обернути стягнення на інше майно боржника.

Також судом не враховано, що заставодержатель не забезпечив реалізацію обтяження заставою транспортний засіб шляхом направлення заставного зобовязання до органу реєстрації транспортного засобу, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу автомобіля останній було знято з з обліку в МРЕВ ДАІ і він перебував на транзитних номерах АК3767.

Крім того, суд дійшов невірного висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, не враховано, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного автомобіля тате, що позивачем не доведено своєї майнової претензії на заставне майно, а отже й не доведено порушення своїх прав спірною угодою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2007 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/3836/34933/082, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у сумі 40000,00 дол. США, строком на 60 місяців під 18% річних.

В забезпечення зобовязань по вказаному кредитному договору між ПАТ «ОСОБА_1 Банк-Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу №014/08/11- 04/052/07 від 30.08.2007 p., відповідно до якого ОСОБА_4 передав в заставу автомобіль ОСОБА_6 GL 450, 2007 р.в. номер НОМЕР_1.

Відомості про заставу внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідно до витягу №14217034 від 03.09.2007 року під час оформлення застави і до цього часу обтяження з майна заставодержателем не знімалось.

В звязку з невиконанням ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис від 25.07.2011 р. про звернення стягнення на заставлене майно - ОСОБА_6 GL 450, 2007 р.в. номер НОМЕР_1.

Виконавчий напис було передано на виконання до Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ, державним виконавцем автомобіль ОСОБА_6 GL 450, 2007 р.в. номер НОМЕР_1 було оголошено у розшук. Листом від 30.08.2011 р. Криворізьке відділення РЕР ДАІ повідомило ДВС про те, що вищевказаний автомобіль за ОСОБА_4 на праві власності не зареєстрований.

Встановлено, що між ОСОБА_4, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3 було укладено біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 09.10.2008 р., відповідно до якого ОСОБА_4 було відчужено на користь ОСОБА_3 заставлений автомобіль ОСОБА_6 Бенц ОЬ 450, 2007 р.в. номер НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнаючи біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 09.10.2008 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , предметом якого є автомобіль ОСОБА_6 GL 450, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузову 4JGBF71E67A281697 недійсним суд першї інстанції виходив з того, що вказаний автомобіль є предметом застави, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» не надавав згоду ОСОБА_4 на відчуження заставленого автомобіля, та у ОСОБА_4 існує заборгованість за кредитним договором перед Банком в розмірі 959 357,58 грн.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочиину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Частково задовольняючи позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», суд першої інстанції, виходив із того, що договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону, укладений без згоди заставодержавтеля, у звязку із чим кожна зі сторін згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно зі ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Разом із тим реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Також майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст, 388 ЦК України.

Право віндикаційного позову належить власнику майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава припиняється у випадках, передбачених ст. 28 Закону України «Про заставу», а саме: з припиненням забезпеченого заставою зобовязання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобовязань, установлених законом.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на вказані вимоги закону та зміст договору застави уваги не звернув.

Так, сам по собі факт реалізації предмета застави на підставі біржової угоди не припиняє зобовязання боржника перед кредитором.

Також, відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 20 постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним і на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Вирішуючи справу, суд не взяв до уваги, що банк не був стороною правочину, а правочин, вчинений під впливом оману може бути визнаний судом недійсним лише за позовом сторони правочину, яка вчинила його під впливом омани.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень право витребувати майно у добросовісного набувача надане власнику майна, яким ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» не є. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено право обтяжувача майна, яким є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», якщо його права порушені внаслідок дій боржника (відчуження майна без згоди заставодержателя), на відшкодування завданих збитків. Законом не передбачено право заставодержателя (обтяжувача майна) вимагати визнання договору купівлі-продажу заставленого майна недійсним.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ ««ОСОБА_1 Аваль»до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Тож приймаючи до уваги ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та приймаючи до уваги, що рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, слід дійти висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову вжитих Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу ухвалою від 20 лютого 2013 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 Аваль» від імені якого діє Криворізьке регіональне відділення Дніпропетровської обласної дирекції «ОСОБА_1 Аваль» в задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Заходи забезпечення позову у вигляді арешту на автомобіль ОСОБА_6 GL 450, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузову 4JGBF71E67A281697, реєстраційний номер НОМЕР_2, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2013 року - скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: