Справа № 204/587/16-ц
Провадження № 2-з/204/15/16 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

11 лютого 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні у м. Дніпропетровську заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення богу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення богу за договором позики.

10 лютого 2016 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення вищевказаного позову, в якій він просив до набрання рішенням суду законної сили, в межах заявленої суми позову 154623,76 грн., накласти заборону на відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1): квартиру АДРЕСА_2. В обґрунтування заяви вказав на те, що загальна сума вимог до відповідача складає 154623,76 грн., яку він мав повернути за договором позики. Дата повернення позики була встановлена сторонами 01 січня 2016 року, але 16 січня 2016 року позивач отримав від відповідача повідомлення про неможливість виконати боргове зобовязання внаслідок тяжкого фінансового стану. В свою чергу, на сьогоднішній день відповідач може розпорядитися нерухомим майном, яке належить йому, відчужити його на користь невідомих осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За наявними у позивача даними, у власності відповідача перебуває квартира АДРЕСА_3, якою він може розпорядитися на власний розсуд. Таким чином, позивач вважає, що до набрання рішенням суду по даній справі законної сили, суд вправі накласти заборону відчуження на зазначену квартиру, яка належить відповідачу, в межах заявлених позовних вимог.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 11 лютого 2016 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України - позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, розглянувши дану заяву та матеріали справи, враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку, що між сторонами виник спір.

Проте, позивачем та його представником не надано суду доказів того, що квартира АДРЕСА_2 на теперішній час належить саме позивачу, а відомості, надані представником позивача про право власності відповідача на вказане майно, підтверджують право власності станом на 25.05.2009 року, але з цього періоду вже минуло понад пять з половиною років.

Крім того, суду не доведено належними доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а твердження заявника ґрунтуються на самих лише припущеннях.

За таких обставин, враховуючи вищевказані обставини, суд вважає необхідним відмовити представнику позивача ОСОБА_1 в задоволенні його заяви.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 151-153, 168, 209 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення богу за договором позики - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Самсонова