Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1615/16 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Є.У. № 331/434/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Маловічко С.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості у сумі 15 000 доларів США за договором позики від 29 вересня 2015 року. З метою забезпечення позову просив суд накласти арешт на нерухоме майно - нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_1, власником яких являється ОСОБА_4

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4,а саме: на будівлю будівельно-електричної лабораторії літ.А-1, інв.195, і нежитлові приміщення № 3,4, розташовані по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з такими обставинами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В силу ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №6 "Про практику застосування судами Цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Вживаючи заходи забезпечення позову і накладаючи арешт на нерухоме майно відповідача, суд першої інстанції виходив з необхідності попередження можливого відчуження майна, за рахунок якого може бути повернуто суму боргу в разі позитивного вирішення справи.

Проте суд першої інстанції не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, поза увагою суду залишилася та обставина, що строк виконання боргового зобов'язання за договором позики визначений сторонами до 1 червня 2016 року, а з відповідним позовом про стягнення боргу позикодавець звернувся у січні 2016 року, тобто за п'ять місяців до настання строку.

Судом першої інстанції не перевірена відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Разом з тим, із доданого до апеляційної скарги звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна вбачається, що ринкова вартість нерухомості, на яку накладено арешт, станом на 18.02.2016 року становить 2 700 063 грн., тоді як ціна позову становить 15 000 доларів США.

З огляду на викладене ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсації судових витрат зі сплати судового збору задоволенню не підлягають.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. (в редакції від 25.09.2015р.), якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч.1 ст.293 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатом розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст.88 ЦПК України.

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги відповідача, здійснюється судом першої інстанції за результатом розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307, 312 п.3 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року по цій справі скасувати х передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: