Справа №490/6506/15-ц 24.11.2016 24.11.2016 24.11.2016
Провадження №22-ц/784/2556/16
Категорія 34 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання: Лівшенко О.С.

за участю: відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 лютого 2016 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди ( далі ДТП).

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2014 р., відповідач, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Будівельників в м. Миколаєві, в районі перехрестя з вул. 7-Поздовжна, зупинивши транспортний засіб, не вжив заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого автомобіль покотився назад та допустив зіткнення з автомобілем Ssang Yong Rexton, реєстраційний номер НОМЕР_2, який стояв позаду, що належить позивачу.

В результаті цього, транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 13 218 грн. 76 коп.

Посилаючись на те, що протиправними діями відповідача йому завдано матеріальних збитків, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 13218 грн. 76 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 лютого 2016 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 13 218 грн. 76 коп. матеріальної шкоди. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на те, що його цивільна-правова відповідальність застрахована в ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія «Аска» та експертом страхової компанії визначено розмір збитків, які завдані позивачу, однак останній відмовляється від мирного врегулювання спору та отримання страхового відшкодування від страхової компанії, просив рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши доповідь суді, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 24 жовтня 2014 р., ОСОБА_3, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Будівельників в районі перехрестя з вул. 7-Поздовжна, зупинивши транспортний засіб не вжив заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого автомобіль покотився назад та допустив зіткнення з транспортним засобом Ssang Yong Rexton, реєстраційний номер НОМЕР_2, який стояв позаду, що належить ОСОБА_4

Вказані обставини підтверджуються постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2014 р. (а.с. 5).

В результаті ДТП автомобілю позивача було завдані механічні пошкодження.

Згідно наданих позивачем квитанцій реальні витрати на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становлять 13 218 грн. 76 коп. ( а.с.6).

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу становить 13 218 грн. 76 коп.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку наявним в справі доказам та з урахуванням положень ст. 1187 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу 13 218 грн. 76 коп. матеріальної шкоди .

Посилання апелянта на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована на підставі укладеного між ним та ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія «Аска» поліса, а тому саме страхова компанія повинна відшкодувати позивачу завдану шкоду, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення з нього вказаної шкоди, не є підставою для відмови у позові, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-725цс16 від 14 вересня 2016 року та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на оплату правової допомоги було сплачено 2 000 грн. На підтвердження зазначених обставин ним надано договір на надання правової допомоги, квитанція про сплату послуг ( а.с. 7-10).

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаною сумою витрат, та вважає за необхідне його зменшити до 1160 грн, виходячи зі складності справи на ознайомлення та підготовки документів до суду обєктивним часом на виконання цієї роботи колегія суддів вважає 2 години х 580 грн. (граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах») = 1160 грн.

За такого, рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу слід змінити, зменшивши їх розмір з 2000 грн. до 1160 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 лютого 2016 р. в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу з 2000 грн. до

1160 грн.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_5