Справа № 2-88/11
Провадження № 2/488/1/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.06.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарях судового засідання - Мізюн Р.І., Харитоновій І.В та ОСОБА_1,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку, земельної ділянки та автомобілю спільним майном подружжя, розподіл спільної сумісної власності та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, використані при будівництві нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про розподіл сумісного майна,набутого під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_4, який зареєстровано 30.09.2006 року та фактично припинено 31.01.2009 року.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 69,70 Сімейного Кодексу України, передбачаючих право кожного з подружжя на 1/2 частину сумісного майна, ОСОБА_2 просила провести його розподіл, виділивши у її власність 1/2 частину житлового будинку по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві, 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою, автомобіль моделі DAEWOO SENS, побутову техніку та побутове майно, а всього майна на загальну суму 531298 грн.; у власність відповідача ОСОБА_4 виділити 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки, автомобіль моделі Chevrolet Aveo, меблі, побутову техніку та інше майно на загальну суму 560071 грн. 20 коп.

В подальшому ОСОБА_2 неодноразово змінювала і уточнювала позовні вимоги та за заявою в редакції від 11.12.2015 року, підтриманою у судовому засіданні, остаточно просила визнати житловий будинок № 19 по вул. Таврійській в м. Миколаєві, земельну ділянку за цією ж адресою та автомобіль моделі «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, чорного кольору, спільним майном,набутим у шлюбі з ОСОБА_4Визнати за нею право власності на 1/2 частину неприйнятого до експлуатації житлового будинку № 19 по вул. Таврійській в м. Миколаєві без його реального розподілу; визнати право власності на 1/2 земельної ділянки площею 700 кв.м. за цією ж адресою; стягнути з ОСОБА_4 на її користь половину вартості автомобілю моделі «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, що складає 54950 грн., а також провести розподіл в натурі побутову техніку та побутове майно, що нажите у шлюбі із відповідачем.

У свою власність просила виділити телевізор «Філіпс», вартістю 2500 грн., холодильник «LG- 3206 грн., пральну машину»LG»-1782 грн.; пилосос «Філіпс»- 2000грн., генератор-1750 грн.,стінку меблеву світло-коричневого кольору 3000 грн., мякі меблі(диван та два крісла) коричневого кольору-3000 грн., радіотелефон »Панасонік»-600грн., праску білого кольору «Філіпс»-560 грн., люстру круглу дзеркальну з ДУ-1500 грн., електромясорубку "Elenberd-260 грн., а всього на загальну суму 20158 грн.

У власність ОСОБА_4 виділити прасувальну дошку залізну, вартістю 250 грн.,кришталеві стакани-150 грн., магнітолу автомобільну сірого кольору-676 грн., люстру кухонну скляну-150 грн., 2 подушки пухові -240 грн., набір ножів у деревяній підставці-150 грн.; вбудовану газову плиту "Ariston-500 грн., магнітолу автомобільну "Pioneer чорного кольору-868 грн., зволожувач повітря біло-блакитний-300грн., іонізатор повітря 90 грн., вбудовану витяжку-500 грн., сушарку для білизни металеву-180 грн., вбудовану шафу-купе з двома дзеркальними дверцятами-3000грн., вбудовані кухонні меблі темно - коричневого кольору-5000 грн., меблі до ванної кімнати білого кольору-2500 грн., супутникову тарілку з тюнером-750 грн.; набір каструль із 5 предметів із скляними кришками та з нержавіючої сталі - 300 грн., а всього виділити у власність відповідача частку спільного майна загальною вартістю 20104 грн.

Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_4 судові витрати, повязані із сплатою судового збору, ІТЗ та проведенням судових будівельно-технічних експертиз.

Позовні вимоги ОСОБА_2обґрунтовано тим, що із ОСОБА_4 вона проживала у фактичному шлюбу з жовтня 2004 року та на їх весілля 30.09.2006 року батьки відповідача подарували квартиру АДРЕСА_1, в якій вони ніколи не проживали. Восени 2006 року ними було прийнято рішення будувати житло; 700 доларів США передано задатку за земельну ділянку,але договір купівлі - продажу земельної ділянки вартістю 13751 грн. оформлено тільки 13.03.2007 р. Фактично земельну ділянку куплено за 5000 доларів США. Кредити за куплені відповідачем автомобілі сплачували разом, а по кредитному договору за автомобіль "ДAEWOO SENS" вона була поручителем. Коштів на будівництво не вистачало, тому за домовленістю із батьками чоловіка на ОСОБА_7 у грудні 2006 року оформлено кредитний договір, за яким в «Укрпромбанку» отримано 20000 доларів США. Цей кредит погашався за її з ОСОБА_8 кошти. В травні 2007 року їх однокімнатну квартиру було продано, щоб ОСОБА_4 - батьки купили мікроавтобус «OPEL VIVARO» та відремонтували свою квартиру.

В травні вона та ОСОБА_4 були вимушені взяти у батьків чоловіка в борг 17000 доларів США, щоб погасити кредити за два автомобілі. В липні 2007 року знов вимушені були продати свій автомобіль «Chevrolet Aveo» та повернути батькам відповідача 12000 доларів США, за які ті купили мікроавтобус. Залишився борг у розмірі 5000 доларів США.

На будівництво також витрачено 3000 доларів США,які подаровано їм на весілля; 18000 гривень, що належали її матері; 8000 гривень, отриманих нею у звязку із вагітністю та пологами,3400 гривень матеріальної допомоги та 3000 доларів США, отриманих в борг від ОСОБА_9

Крім того, 05.03.2008 року ОСОБА_4 за її згодою та поручительством укладено із «СЕБ Банком» кредитний договірна 25000 доларів США для рефінансування кредиту ОСОБА_6 , отриманого в «Укрпромбанку».

Частину кредиту в розмірі 17768,01 доларів США безпосередньо витрачено на повне рефінансування кредиту ОСОБА_6, а 7231,99 доларів США отримано готівкою.

10.03.2008 року борг у розмірі 5000 доларів США було повернуто.

Стверджувала ,що від батьків чоловіка ніяких коштів на будівництво не надходило та розписку про відсутність претензій на 33000 доларів США , отриманих від продажу квартири та витрачених на будівництво, вона не складала.

Відповідач ОСОБА_4 позов колишньої дружини визнав тільки в частині розподілу побутового майна. При цьому стверджував,що розподіл вказаного в позовній заяві майна проведено добровільно та належну позивачу частку майна було доставлено на замовленому ним вантажному таксі за місцем її проживання в будинку матері. Кредитні кошти на купівлю двох автомобілів отримував до реєстрації шлюбу,самостійно сплачував кредити, тому зазначене майно є його особистою приватною власністю.

Стосовно будівельних матеріалів та обладнання, використаних у будівництві спірної нерухомості, вказував,що зазначене майно належить йому та батькові, оскільки придбано за кошти від продажу його квартири, кредитні кошти батька в розмірі 20000 доларів США за кредитним договором від 21.12.2006 року та його кредитні кошти в розмірі 25000 доларів США, які витрачено на рефінансування кредиту за договором від 21.12.2006 року, до цього часу не погашено у повному обсязі та сплачуються ОСОБА_6

Крім того, між ним та батьком було укладено договір про сумісну діяльність, повязану із будівництвом ,яким фактично займався ОСОБА_6 та до якого ОСОБА_2 не має ніякого відношення.

02.12.2009 року ОСОБА_6, як 3-я особа, що заявляє самостійні вимоги, звернувся із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про визнання права власності на недобудований будинок по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначену нерухомість побудовано сумісно із ОСОБА_4 за договором про сумісну діяльність від 05.08.2006 року ; житловий будинок та земельну ділянку набуто за рахунок його коштів,а саме: за 20000 доларів США по кредитному договору від 21.12.2006 року,укладеному із «Укрпромбанком» від іпотеку його двохкімнатної квартири АДРЕСА_2,та за 16000 доларів США з 33000 доларів США,отриманих від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_3,яка фактично належала йому,але була оформлена на сина.

Затверджував ,що будівництво не закінчено та недобудована частка є незначною, тому просить визнати право власності на 100% недобудованої нерухомості, (Т.1, а.с.49-50).

11.11.2013 року ОСОБА_6 уточнив позовні вимоги в судовому засіданні, та посилаючись на вказані ним підстави позову,а також укладений ОСОБА_4 із ВАТ»СЕБ Банк» кредитний договір щодо рефінансування його кредиту від 21.12.2006 року, просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, використане в процесі будівництва житлового будинку по вул.. Таврійській, 19 в м. Миколаєві відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 67/13 від 17.09.2013 року (Т.2 , а.с.33-35).

Відповідач ОСОБА_4 позов третьої особи ОСОБА_6 визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2, посилаючись на законність та обґрунтованість своїх вимог,просила відмовити у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_6

Дослідивши матеріали справи,вислухавши пояснення сторін та їх представників, надавши оцінку показам свідків,суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та безпідставність позовних вимог третьої особи ОСОБА_6

Такий висновок суду ґрунтується на фактичних обставинах справи, відповідних доказах та нормах СК та ЦК України,які визначають майно,що є особистою приватною власністю дружини,чоловіка, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, здійснення такого права після розірвання шлюбу та право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, за п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно,набуте нею, ним до шлюбу, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу,але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено,що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст.ст. 68 та 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно,набуте за час шлюбу;дружина та чоловік мають право на поділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1-ю ст. 70 СК України регламентовано,що у разі поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пункт 22-й Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає,що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленим статтями 69-72 СК України та ст..372 ЦК України. Вартість майна ,що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям,а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За пунктами 23-м та 24-м цієї ж Постанови при вирішенні таких спорів необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства,зясовувати джерело і час його придбання.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Стосовно вимог ч. 1 ст. 70 СК України щодо рівності часток кожного із подружжя на майно,яке належить їм на праві спільної сумісної власності, пунктом 30-м Постанови розяснено, що інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, які заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначені способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі,коли суд не відступив від засади рівності часток.

В процесі розгляду справи встановлено,що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересні 2006 року, та 31 січня 2009 року розірвали шлюбні відносини, зупинили сумісне проживання однією сім'єю. В подальшому за рішенням суду шлюб розірвано; неповнолітня донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу, виховується ОСОБА_2 та проживає із позивачем.

У період шлюбних відносин, тобто до 31 січня 2009 року, подружжя набуло у спільну сумісну власність майно вказане ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві від 11.12.2015 року, а саме побутову техніку, меблі, посуд та інші товари господарчого призначення на загальну суму 40262 гривні.

Обєм та вартість зазначеного майна ОСОБА_4 фактично не оспорюється; із зустрічними позовними вимогами стосовно цього майна ОСОБА_4 до суду не звертався, тому у відповідності до вимог ст.ст. 60,61,63,68,69,70 та 71 Сімейного Кодексу України, з врахуванням рівності часток та інтересів неповнолітньої дитини, яка проживає із ОСОБА_2, суд провадить розподіл побутової техніки,меблів,посуду на іншого майна господарчого призначення за запропонованим позивачем варіантом.

Заяву відповідача ОСОБА_4 щодо добровільного розподілу побутового майна між колишнім подружжям та доставки частки майна ОСОБА_2 за місцем її проживання до будинку матері, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, належними доказами не підтверджено, а посилання відповідача на транспортну квитанцію та свідчення водія вантажного таксі,на переконання суду, є неналежними доказами добровільного розподілу спільного майна,оскільки спростовуються позивачем та не підтверджують сам факт такого добровільного розподілу спільної сумісної власності.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення із ОСОБА_4 половини вартості проданого відповідачем автомобілю моделі Chevrolet Aveo,оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог.

Судом встановлено, і ця обставина не заперечується сторонами, що за кредитним договором № НОМЕР_1, укладеним 19 серпня 2006 року (тобто до реєстрації шлюбу ) між АКІБ»УкрСиббанк» та ОСОБА_4,останній отримав кредитні кошти в розмірі 66400 грн. на купівлю автомобілю «Chevrolet Aveо», який було зареєстровано за відповідачем з державним номерним знаком ВЕ 0106 КМ(Т.1 а.с.43,35-36).

Довідкою АКІБ»УкрСиббанк» від 15.03. 2010 року повідомлено, що заборгованість за цим кредитним договором та кредитним договором на автомобіль моделі »DAEWOO SENS« достроково та повністю погашено 10.05.2007 року (Т.2 а.с.8).

За договором купівлі- продажу квартири від 03.05.2007 року ОСОБА_4 продав за 16075 грн. однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, що належала йому на праві особистої приватної власності.(Т.2 а.с.47).

За заявою відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6, фактично квартиру продано за 33000 доларів США.

Зазначений факт позивачем ОСОБА_2 не оспорювався ,що підтверджено її письмовими запереченнями на позов ОСОБА_6, згідно з якими в травні 2007 року їх однокімнатну квартиру продано і в цей же час вони взяли у батьків чоловіка в борг 17000 доларів США, за рахунок яких погасили кредити за автомобілі. В липні 2007 року були вимушені продати автомобіль «Chevrolet Aveo» за 12000 доларів США та частково повернути борг. Повністю борг батькам повернуто 10.03.2008 року.(Т.1 а.с.78-85).

Аналіз досліджених доказів свідчить про те,що спірний автомобіль набуто ОСОБА_4 до шлюбу із позивачем та відчужено в період шлюбу за взаємною згодою сторін для вирішення фінансових проблем сімї .

Відтак, вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_4 половини вартості автомобілю, а саме 54950 грн., суд визнає безпідставними.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки . та ? частину житлового будинку по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві, а також позов третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, використані при будівництві зазначеної нерухомості, суд виходив із конкретних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що за договором купівлі- продажу земельної ділянки від 13.03.2007 року,посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_11, ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_4 купив за 13 751 грн. земельну ділянку площею 700 кв.м. по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві (Т.1 а.с.29-31).

В травні 2007 року відповідач ОСОБА_4 отримав будівельний паспорт на двоповерховий житловий будинок по вул.Таврійській,19 в м. Миколаєві та підписав акт, за яким визначено в натурі накреслені у плані забудови зазначеної земельної ділянки (Т.-1,а.с.53-61).

Той факт, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а будівництво двоповерхового будинку по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві тривало до припинення подружжям шлюбних відносин, що відбулося 31.01.2009 року, сторонами не оспорюється та підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю вважається спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Окремим випадком виникнення такого права,що обумовлюється особливим субєктним складом учасників і характером відносин між ними ,є спільне майно подружжя. Обєктом спільної сумісної власності визнається майно, набуте подружжям за час шлюбу, та майно , набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сімї.

Таке ж положення закріплено у ст..ст.60-74 СК України.

За частинами 3 та 4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю,якщо інше не встановлено договором або законом. Майно,набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти саме членів сімї,є їхньою спільною сумісною власністю,якщо інше не встановлено договором,укладеним у письмовій формі.

З урахуванням положень частини 2-ї ст..3 СК України, суд приходить до висновку, що 3-я особа ,яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 не був членом сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_2,тому у його відношенні правила ч. 4 ст. 368 ЦК України не застосовуються.

Посилання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на укладений між ними договір про сумісну діяльність від 05.08.2006 року, предметом якого передбачено сумісну роботу по проектуванню та будівництву житлового будинку по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві, суд вважає необґрунтованим, а сам договір від 05.08.2006 року( до реєстрації шлюбу ОСОБА_4) визнає неналежним доказом.

Крім того,доведено, що кредитний договір № 485П/2006 р., укладений між ТОВ»Укрпромбанком» та ОСОБА_6, за яким третя особа на споживчі цілі отримала в борг 20000 доларів США, використано для купівлі земельної ділянки,та придбання будівельних матеріалів, обладнання для будівництва спірної нерухомості(Т.2 а.с.22-24,25).

Частину коштів в розмірі 16000 доларів США, отриманих ОСОБА_4 від продажу власної однокімнатної квартири АДРЕСА_4, за договором купівлі- продажу квартири від 03.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11,також використано на будівництво. (Т.2 а.с.47-48) Право власності на зазначені кошти третьою особою ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 у судовому засіданні не доведено.

Твердження ОСОБА_2 ,що на купівлю земельної ділянки та будівництво спірної нерухомості витрачалися також їх доходи від заробітної плати,3000 доларів США, що подаровано на весілля,18000 грн., наданих її матірю ,8000 грн. по лікарняному листку у звязку з вагітністю та пологами,3400 грн. матеріальної допомоги та 3000 доларів США,отриманих в борг від ОСОБА_13, документально не підтверджено,а посилання позивача на свідчення ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16,ОСОБА_17,ОСОБА_13 та ОСОБА_18 не визнаються судом як належні докази отримання та використання цих коштів за цільовим призначенням.

Представлені третьою особою ОСОБА_6 договори, квитанції та чеки на купівлю будівельних матеріалів,обладнання тощо не визнаються судом як докази на підтвердження його права власності на зазначене майно (Т.1 а.с.172-179).

В процесі розгляду справи доведено,що на купівлю земельної ділянки та будівництво спірної нерухомості станом на 31.01.2009 року витрачено 36000 доларів США, в тому числі 20000 доларів США кредитних коштів та 16000 доларів США- від продажу квартири, належної ОСОБА_4

Зазначене підтверджено трьома висновками судової будівельно - технічної експертизи.

У відповідності із складеним експертом ОСОБА_19 17.09.2013 року висновком № 67/13,вартість житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами по вул..Таврійській,19 в м.Миколаєві,із розрахунку вартості будівельних робіт та будівельних матеріалів,що використані в процесі будівництва в теперішніх цінах,з урахуванням дати припинення шлюбних відносин,тобто 31 січня 2009 року,складає 246 690 грн.(Т.1 а.с.237-254).

За висновком експерта ОСОБА_20 № 361 від 20.10.2014 р. та доповненням до висновку цього ж експерта від 09.06.2015 року станом на 31.01.2013 року та 09.05.2015 року вартість будівельних робіт, матеріалів та обладнання складає відповідно 274689 грн. та 541432,45 грн.(Т.2 а.с.72-105,138).

05 березня 2008 року між ВАТ»СЕБ Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1095, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000 доларів США на рефінансування споживчого кредиту від 21.12.2006 року в розмірі 20000 доларів США,отриманого ОСОБА_6 в МФ ТОВ »Укрпромбанк».Таке рефінансування споживчого кредиту проведено з метою будівництва на земельній ділянці по вул..Таврійській,19 в м.Миколаєві. За цим договором поручителем вказано ОСОБА_2,а майновим поручителем - ОСОБА_6М.(Т.1 а.с.41).

Із наявної в матеріалах справи довідки правонаступника кредитора -ПУАТ »Фідобанк» ( вих..№ 18-3-3/400 ЮРД від 07.11.2013 року) вбачається, що станом на 07.11.2013 року залишок кредиту за основним боргом ОСОБА_4 складає 17990,92 доларів США. По даному кредиту існує порука фізичної особи ОСОБА_2 згідно договору поруки б/н від 05.03.2008 р.(Т.2 а.с.6).

Таким чином, суд вважає доведеним, що в результаті рефінансування кредитним договором від 05 березня 2008 року в розмірі 25000 доларів США споживчого кредиту від 21.12.2006 року у розмірі 20000 доларів США,отриманого третьою особою ОСОБА_6, останній позбавлений законних підстав претендувати на будівельні матеріали,обладнання тощо,використаних у будівництві.

Інших допустимих та належних доказів на підтвердження своїх позивних вимог ОСОБА_6 не надано.

Відтак, суд приходить до висновку ,що кредит від 05 березня 2008 року у розмірі 25000 доларів США,який отримано під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та використано на купівлю земельної ділянки та будівництво нерухомості, за правилами ст..ст 60-69 СК України та частин 3,4 ст.368 ЦК України набуто колишнім подружжям у спільну сумісну власність.

Визначаючи розмір частки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на нерухоме майно,суд керується ч. 4 ст. 368 ЦК України,у відповідності до якої майно,набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї ,є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором,укладеним у письмовій формі.

Оскільки такі договори колишнім подружжям не укладалися,суд вважає доведеним право власності ОСОБА_2 на ? частину коштів, отриманих на будівництво за кредитним договором № 1095 від 05.03.2008 р. ,а саме на 12500 доларів США,що дорівнює 1/3 частині витрат на купівлю земельної ділянки та будівництво спірної нерухомості на час припинення шлюбних відносин, яке відбулося 31.01.2009 року.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те,що договір купівлі- продажу земельної ділянки від 13.03.2007 р. не зареєстровано, а відтак,вимоги ОСОБА_2 про визнання на частину цієї нерухомості не підлягають задоволенню, суд вважає безпідставними,оскільки таке заперечення не відповідає вимогам ст..ст.328 та 334 ЦК України.

Крім того, судом встановлено ,що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від реєстрації зазначеного договору купівлі- продажу земельної ділянки з метою позбавити позивача права власності.

За ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно,якщо інше прямо не випливає із закону,або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В процесі розгляду справи незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на 1/3 частку нерухомого майна судом не встановлено, тому вважається, що право власності набуте позивачем правомірно.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів,обладнання тощо,які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)

Судом встановлено,що від реєстрації обєкта незавершеного будівництва органом ,що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно,відповідач ОСОБА_4 ухиляється.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 67/13 від 17.09.2013 р. ступінь готовності житлового будинку із спорудами по вул.. Таврійській ,19 на день припинення ОСОБА_2 шлюбних відносин,тобто на 31.01.2009 року,складає 82%.

Суд вважає, що з врахуванням значного відсотку незавершеного будівництва, а саме значного обєму необхідних внутрішніх будівельних робіт , визнання права власності на частку житлового будинку з підсобними приміщеннями та спорудами на даний час не буде відповідати вимогам ст. 331 ЦК України.

З метою урегулювання спірних правовідносин та з врахуванням положень ч.3 ст.331 ЦК України,суд визнає за позивачем право власності на належну їй 1/3 частку будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного при будівництві спірної нерухомості.

За додатком до висновку експерта ОСОБА_20 № 361 від 20.10.2014 р (Т.2 а.с.72-105,138) вартість будівельних матеріалів, що використані до 31.01.2009 р. при будівництві житлового будинку та споруд по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві, станом на 20.10.2014 року складала 214196,50 грн.; станом на 21.06.2016 року складає 282306,71 грн. ( разом з ПДВ).

Таким чином, за ОСОБА_2 визнається право власності на 1/3 частку будівельних матеріалів, обладнання тощо вартістю 94102,24 грн. та 1/3 частку земельної ділянки.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати з врахуванням наданих позивачем документів на їх підтвердження та розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 208-210, 212-215 та 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку, земельної ділянки та автомобілю спільним майном подружжя, розподіл спільної сумісної власності частково задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 700 кв.м., розташованої в м. Миколаєві по вул. Таврійській, 19, та на 1/3 частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна загальною вартістю 282306,71 грн., використаних при будівництві двоповерхового житлового будинку по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві.

Провести розподіл набутої під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 побутової техніки, меблів та іншого майна, а саме:

- виділити у власність ОСОБА_2 телевізор "Філіпс", діагональ 72 мм, вартістю 2500 грн., холодильник "LG", вартістю 3206 грн., пральну машину "LG" білого кольору, вартістю 1782 грн., пилесос "Філіпс", вартістю 2000 грн., генератор, вартістю 1750 грн., стінку світло-коричневого кольору, вартістю 3000 грн., м'які меблі - диван та два крісла коричневого кольору, вартістю 3000 грн., радіотелефон "Панасонік", вартістю 600 грн., праску білого кольору "Філіпс" вартістю 560 грн., люстру круглу дзеркальну з ДУ, вартістю 1500 грн., електром'ясорубку "Elenberg", вартістю 260 грн., а всього на загальну суму 20158 грн.;

- виділити у власність ОСОБА_4 прасувальну дошку залізну, вартістю 250 грн., хрустальні стакани, вартістю 150 грн., магнітолу автомобільну сірого кольору, вартістю 676 грн., люстру кухонну скляну, вартістю 150 грн., подушки пухові 2 шт., вартістю 240 грн., набір ножів у дерев'яній підставці, вартістю 150 грн., вбудовану газову плиту з духовкою "Ariston", вартістю 5000 грн., магнітолу автомобільну "Pioneer" чорного кольору, вартістю 868 грн., зволожувач повітря біло-блакитний, вартістю 300 грн., іонізатор повітря, вартістю 90 грн., вбудовану витяжку, вартістю 500 грн., сушарку для білизни металеву, вартістю 180 грн., вбудовану шафу-купе з двома дзеркальними дверцятами, вартістю 3000 грн., вбудовані кухонні меблі темно-коричневого кольору, вартістю 5000 грн., меблі до ванної кімнати білого кольору, вартістю 2500 грн., супутнікову тарілку з тюнером, вартістю 750 грн., набір каструль (5 предметів) зі скляними кришками та із нержавіючої сталі, вартістю 300 грн., а всього на загальну суму 20104 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати в розмірі 1300 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку, земельної ділянки та автомобілю спільним майном подружжя, розподіл спільної сумісної власності відмовити.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, використані при будівництві житлового будинку по вул. Таврійській, 19 в м. Миколаєві, - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Безпрозванний