У Х В А Л А

23 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Собіна І.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 19 квітня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про скасування заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 19 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі - Відділ ДВС) про скасування заходів забезпечення позову, що вжиті ухвалою Рівненського міського суду від 9 жовтня 2009 року в частині майна боржника - ОСОБА_2, а саме: автомобіля марки ВАЗ 21099-20, легковий хетчбек, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на порушення судом норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що правилами ст. 154 ЦПК України не встановлено обмеження кола осіб, які можуть звернутись із поданням до суду для скасування заходів забезпечення позову у разі порушення даним забезпеченням позову прав та інтересів інших осіб або коли забезпечення позову перешкоджає вчинення іншими особами своїх передбачених законом дій. Тому висновок суду щодо відсутності у державного виконавця права на звернення до суду із поданням про скасування заходів забезпечення позову є неправильним.

Вважав, що на даний час потреба в забезпеченні позову відпала, враховуючи те, що державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні від 17.08.2015 року вже накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Тобто існує подвійний публічний арешт, який унеможливлює вчинення державним виконавцем своїх прав та обов'язків при примусовому виконанні рішення суду. З урахуванням того, що 14 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про передачу йому майна в рахунок погашення боргу та складено відповідний акт, тому наявність накладеного судом забезпечення позову порушує його законні права та інтереси за зведеним виконавчим провадженням на своєчасне та повне виконання рішення суду про стягнення з боржника коштів. Ці права та інтереси стягувача кореспондуються з прямим обов'язком державного виконавця, що передбачається ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження". Твердження представника банку про відмову в задоволенні подання державного виконавця в зв'язку з тим, що рішення суду ще не виконане, а представнику стягувача не відомо про передачу майна іншому стягувачу в рахунок погашення боргу, суперечить положенням Закону України "Про виконавче провадження". Дане забезпечення позову унеможливлює будь-яке виконання рішення суду в порядку примусового виконання рішення суду органами ДВС.

Жодна виконавча дія Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" оскаржена не була, а тому підстави для відмови у скасуванні забезпечення позову відсутні. Це, в свою чергу, порушує права іншого стягувача за виконавчим провадженням, на користь якого винесена відповідна постанова про передачу майна в рахунок погашення боргу, яка є чинною.

З цих підстав просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, задовольнивши подання державного виконавця Відділу ДВС.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 9 жовтня 2009 року Рівненський міський суд своєю ухвалою забезпечив позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк" або банк) про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в т.ч. і в частині вимог до ОСОБА_2 Цією ухвалою накладено арешт на майно і грошові кошти, що належать відповідачу, на суму 247 610, 49 гривень. Ухвала суду набрала законної сили і є чинною (а.с. 26).

На виконання рішення Рівненського міського суду від 11 листопада 2010 року, яким солідарно стягнуто із відповідачів, у т.ч. і з ОСОБА_2, 241 830, 14 гривень боргу за кредитним договором, 510, 08 гривень пені, 500 гривень неустойки та 1820 гривень судових витрат на користь банку, 1 вересня 2011 року видано виконавчий лист. Даний виконавчий документ знаходиться на виконанні Відділу ДВС і 17 серпня 2015 року об'єднаний в одне (зведене) виконавче провадження разом із виконавчим листом, що виданий 31 липня 2015 року на виконання рішення Рівненського районного суду від 16 липня 2015 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 884 000 гривень боргу за договором позики (а.с. 148-152).

Під час виконання рішення Рівненського районного суду від 16 липня 2015 року державним виконавцем 28 серпня 2015 року складено акт опису й арешту належного на праві власності боржнику майна - автомобіля ВАЗ 21099-2, р.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 154). Разом з тим, цей автомобіль ще 27 лютого 2012 року обтяжено шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_2 і заборони здійснювати його відчуження, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову (а.с. 129).

5 квітня 2016 року до суду звернувся державний виконавець із поданням про звільнення з-під арешту належного боржнику на праві власності автомобіля ВАЗ 21099-20, легковий хетчбек, 2006 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, мотивуючи тим, що ПАТ "УкрСиббанк" не виявив наміру залишити за собою цей транспортний засіб у рахунок погашення заборгованості, тоді як інший стягував - ОСОБА_1 подав відповідну заяву про погашення за рахунок цього рухомого майна 70 610 гривень заборгованості.

Отже, вимоги державного виконавця зводяться до часткового скасування вжитих ухвалою Рівненського міського суду від 9 жовтня 2009 року заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець в ході примусового виконання виконавчого листа не вправі звертатися до суду з поданням про скасування заходів забезпечення позову, а також з того, що представником первинного стягувача - ПАТ "УкрСиббанк" у судовому засіданні заперечувалася та обставина, що його довіритель отримував повідомлення про залишення за собою нереалізованого майна - автомобіля ВАЗ 21099-20, який перебуває під арештом.

Між тим, норми ч. 3 ст. 154 ЦПК України передбачають можливість скасування заходів забезпечення судом, який розглядає справу.

Тобто жодних обмежень у праві звертатися до суду із вимогою про скасування обраних заходів забезпечення позову процесуальний закон не містить.

Висновок колегії суддів про наявність у державного виконавця права на звернення до суду із таким поданням (коли цього вимагають обставини справи) узгоджується із положеннями ч.ч. 8, 9 ст. 8 ЦПК України, за умовами яких, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Таким чином, твердження про відсутність у державного виконавця права клопотати перед судом про скасування заходів забезпечення позову є необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про обізнаність представника ПАТ "УкрСиббанк" з обставинами можливої передачі в рахунок погашення заборгованості автомобіля ВАЗ 21099-20 на користь іншого боржника за зведеним виконавчим провадженням, то колегія суддів вважає з'ясування обставин про це неповним.

Так, висновки місцевого суду ґрунтуються лише на усному запереченні в судовому засіданні представника банку про відсутність відповідного повідомлення державного виконавця. Натомість матеріали зведеного виконавчого провадження з цього приводу не оглядалися і не перевірялися, що свідчить про непереконливість його тверджень.

Як убачається, суд першої інстанції при розгляді подання державного виконавця уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для направлення питання на новий судовий розгляд є порушення судом порядку, що встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду від 19 квітня 2016 року скасувати, а питання про скасування заходів забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: