У х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дьоміної О.О.,Демяносова М.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у м. Києві, Київської державної нотаріальної контори №11, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_9, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказала, що з 2002 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10, була пов'язана з ним спільним побутом та мала взаємні права та обов'язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після тяжкої хвороби ОСОБА_10 помер.

Після того, як ОСОБА_4 поховала ОСОБА_10 вона звернулася до 11-ї Київської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У процесі прийняття спадщини позивачу стало відомо, що 22 листопада 2005 року ОСОБА_10 вчинив заповіт, яким після своєї смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_5 про що під час спільного життя позивачу не говорив.

Крім цього вказувала на те, що померлий ОСОБА_10 за свого життя страждав на тяжкі хвороби, які можливо і стали причиною його смерті, тому під час вчинення заповіту на ім'я ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому вказаний заповіт від 22 листопада 2005 року слід визнати недійсним.

Вважаючи себе єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_10 та за відсутності факту реєстрації між померлим та позивачем шлюбу, просила встановити факт його проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року та по день його смерті для прийняття спадщини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано заповіт, складений 22 листопада 2005 року ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_11, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - недійсним. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, поданій представником ОСОБА_9, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання заповіту не дійсним, оскільки відповідно до акта судово - психіатричного експерта № 660 від 11 серпня 2014 року померлий ОСОБА_10 за своїм психічним станом на час укладення заповіту на ім'я відповідача ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому заповіт не відповідав дійсній волі померлого.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу Українисім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому спільне проживання передбачає саме проживання чоловіка та жінки за однією адресою і в одному будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суди врахувавши зазначені вимоги закону, належним чином перевірив доводи і заперечення сторін та надані ними докази щодо проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, дослідив та оцінив показання свідків в сукупності з іншими належними доказами, дійшли правильного висновку, що позивач довела факт спільного проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_10

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

О.О.Дьоміна

М.В.Демяносов