Справа № 132/1374/15-ц Провадження № 22-ц/772/467/2016Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 27Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,
суддів:Стеблюк Л.П., Колоса С.С.,
При секретарі:Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення боргу,

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся з вказаним позовом, який мотивував тим, що 04.07.2006 року він позичив ОСОБА_8 15000 дол.США строком на два роки. В підтвердження укладення договору позики ОСОБА_8 надав позивачу письмову розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 стали його мати ОСОБА_7 та неповнолітня дочка ОСОБА_9

Оскільки боргові зобов'язання ОСОБА_8 не були виконані за життя, ОСОБА_6 просив стягнути на його користь зі спадкоємиці ОСОБА_7 312 150 грн. боргу, 233 532,73 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення та 28 119 грн. 09 коп. - три відсотки річних від простроченої суми, а всього 573 801 грн. 82 коп.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тієї підстави, що ОСОБА_6 звернувся з позовом після збігу позовної давності, тому застосував наслідки, передбачені ч.4 ст.267 ЦК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем і ОСОБА_8 04.07.2008 року був укладений договір позики грошових коштів в сумі 15000 дол.США із терміном повернення 04.07.2008 року, що підтверджено письмовою розпискою.

Суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності, оскільки ОСОБА_6 звернувся з позовом до спадкоємця ОСОБА_7 через сім років після настання строку виконання зобов'язання за договором позики, при цьому не надав суду доказів поважності пропуску позовної давності.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити у своєму рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 договору позики, оскільки в судовому засіданні позивачем надано оригінал розписки від 04.07.2006 року, яка підтверджує, що ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_6 в борг кошти в сумі 15000 дол.США строком на два роки.

Також колегією встановлено, що ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8 у шестимісячний строк звернувся в нотаріальну контору з вимогами до спадкоємців про повернення суми боргу з урахуванням виплат, передбачених ст.625 ЦК України.

Таким чином у ОСОБА_6 на підставі ст.1281 ЦК України виникло право вимоги боргу від спадкоємців померлого ОСОБА_8

Зі спадкової справи №66/2015 померлого 03.12.2015 року ОСОБА_8 вбачається, що спадщина була прийнята матір'ю спадкодавця ОСОБА_7 та неповнолітньою дочкою спадкодавця ОСОБА_9

Зазначені особи на підставі ст.1218 ЦК України набули усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі : визнавати борг, заперечувати борг через його безгрошовість чи у зв'язку з інших підстав, як-то сплив позовної давності звернення до суду .

З позовом про стягнення боргу за договором позики ОСОБА_6 звернувся лише до одного спадкоємця ОСОБА_7, що є його правом, передбаченим ч.1 ст.1282 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, представником ОСОБА_7 до суду була подана заява про застосування судом наслідків спливу позовної давності.

В свою чергу, ОСОБА_6 вважав, що позовна давність була перервана в 2011 та 2014 роках, оскільки ОСОБА_8 передавав позивачу в якості відсотків за користування позикою 300 та 200 дол. США відповідно. На підтвердження проведених розрахунків ОСОБА_6 надав суду власноручно написані ним розписки про отримання вказаних коштів від ОСОБА_8

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позову через збіг позовної давності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання боржником разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій тощо.

При цьому слід також враховувати, що сплата відсотків (винагороди) за користування позиченими коштами чи речами не свідчить про визнання основної суми боргу, та навпаки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що надані позивачем ОСОБА_6 власноруч написані ним розписки про отримання від ОСОБА_8 грошових коштів в якості відсотків за користування позикою не є належним доказом переривання позовної давності щодо основної суми боргу, оскільки будь-яких доказів визнання ОСОБА_8 основної суми боргу на час розгляду справи не існує, про що повідомив сам позивач. Окрім того договір позики, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не містив умов щодо сплати боржником відсотків за користування позикою, а кошти в сумі 500 дол.США, за твердженням самого ОСОБА_6, були передані йому в якості винагороди від ОСОБА_8 за раніше надану позику. Вказана обставина свідчить, що будь-якого погашення основної суми боргу не відбувалося, а тому це не є фактом переривання позовної давності.

Зазначені обставини вказують на те, що позивач не довів належними та достовірними доказами факт переривання чи поважність причин пропуску позовної давності, а тому підстав для задоволення його позову не має.

Колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права, на які вказує позивач в апеляційній скарзі, частково були виправлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а решта порушень не впливає на правильність і законність рішення суду, а тому не можуть бути безумовною підставою для його скасування.

Також в судовому розгляді апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_6 у тій частині, що судом не було притягнуто до участі у справі в якості співвідповідача неповнолітню ОСОБА_9, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду з відповідним клопотанням.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : (підпис) В.С. Вавшко

Судді : (підпис) Л.П. Стеблюк

(підпис) С.С. Колос

З оригіналом вірно :