Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Рожина Ю.М., Собіни І.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 лютого 2005 року Рівненською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 за реєстровим номером 2-78, на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований у буд. АДРЕСА_2. ОСОБА_3 на час відкриття спадщини зареєстрована за поштовою адресою по АДРЕСА_1, однак проживала та на даний час проживає в буд. АДРЕСА_3, разом з ОСОБА_4 у незареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тобто, ОСОБА_3 була лише зареєстрована на АДРЕСА_1, але за цією адресою не проживала. При цьому, зазначає, що положеннями спадкового законодавства для належного прийняття спадщини вимагається проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація з ним.

За обставин, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживали разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини не подавали, додаткового строку для подання заяви судом для них не визначено, тому спадщина після смерті ОСОБА_6 є неприйнятою обома позивача. Так як спадщини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 не прийняли, у зв'язку з чим прав на спадкування не набули, тому, вважає, і передчасне їх звернення з даним позовом до суду.

Крім того, зазначає, суд, пославшись на ст. 214 ЦПК України, не вирішив питання чи має місце пропущення строку позовної давності (п.2 ч.1) про що заявлено стороною у справі та чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити повністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_1 від 25 вересня 1979 р. є сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

За наведених обставин, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України ОСОБА_2 відноситься до спадкоємців першої черги, як дитина спадкодавця.

Зі свого народження ОСОБА_2 батька не знав і як він показав у суді першої інстанції та в апеляційному суді, у 2015р. він вирішив познайомитися з батьком, однак з"ясував, що той вже 11 років як помер.

На час смерті ОСОБА_6 і після його смерті ОСОБА_2 разом з батьком не проживав, спадщини у встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично не прийняв та і у відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України у встановлений шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подавав.

Не надав ОСОБА_2 і доказів того, що йому у встановленому законом порядку визначено додатковий строк для прийняття спадщини.

Враховуючи викладені обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_2 у задоволенні його вимог про визнання права власності на 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за їх безпідставністю.

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, також є дитиною ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2.

На день смерті ОСОБА_6, ОСОБА_3 виповнилося 17,5 років, тобто вона була неповнолітньою.

За таких обставин, в силу ч.4 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_3 рахується такою, що прийняла спадщину. Однак на день смерті ОСОБА_6 і після його смерті ОСОБА_3 фактично з ним не проживала, заяви про прийняття спадщини після досягнення повноліття не подавала. З вказаним позовом вона звернулася через 11 років після смерті батька. Доказів того, що їй встановлено додатковий строк для прийняття спадщини ОСОБА_3 суду не подала.

ОСОБА_3 в апеляційному суді показала, що на день смерті ОСОБА_6, вона проживала разом з ним, однак будь яких доказів цьому не надала.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечила факти проживання ОСОБА_3 з батьком і ствердила, що на той час вона проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4, від якого народила дитину де і проживає на даний час.

Показання ОСОБА_1 підтвердили у судовому засіданні свідки по справі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ОСОБА_3 не заперечує, що з 2005р. проживає у незареєстрованому шлюбу разом з ОСОБА_4 по АДРЕСА_3.

За наведених обставин ОСОБА_3 слід відмовити у задоволенні позову про визнання права власності на майно спадкодавця за пропуском строку звернення до суду.

Оскільки спадкоємці першої черги у встановленому законом порядку не оформили на себе спадщину після смерті спадкодавця, то у відповідності до ст. 1262 ЦК України цю спадщину оформила на себе рідна сестра померлого, відповідачка по справі ОСОБА_1

Враховуючи встановлені докази по справі колегія суддів не знаходить підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 Рівненською державною нотаріальною конторою у лютому 2005р. за реєстровим номером 2-78, оскільки воно видане без порушення законодавства, що регулює вказані правовідношення.

Рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно у відповідності до ст. 309 ЦПК України у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом підлягає скасуванню з постановленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

Керуючись ст. ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2016 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Ю.М. Рожин

І.М. Собіна