Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27 жовтня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу про залишення позову без розгляду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення третейського суду та до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору у суді.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та постановляючи ухвалу про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що третейське застереження у кредитному договорі укладено з порушенням вимог Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ третейському суду, при цьому зазначивши, що можливість вирішення спору між сторонами в третейському суді є альтернативним способом захисту та не виключає можливості звернення до суду загальної юрисдикції.

Судова колегія погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення третейського суду і від відповідача надійшли до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2007 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3

Відповідно до п. 6.2 зазначеного договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

За змістом ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-2712цс15.

З огляду на зазначене, скасовуючи ухвалу першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про непідвідомчість третейському суду даного спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 27 жовтня 2015 року скасувати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін