АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1881/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/600/К/16 суддя Рибакова В.В.
Категорія № 27 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, в якому просила стягнути з відповідача на її користь інфляційних витрат в розмірі 45400 грн., 3-х відсотків річних в сумі 4668,49 грн., а також понесені нею судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2014 року з Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради на її користь стягнуто 200000,00 грн. основної суми заборгованості за договором купівлі-продажу від 16.12.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1275 та судові витрати по справі в сумі 2000,00 грн. Згідно п.6 договору продажу 1/2 частки земельних трибун з підтрибунними приміщеннями вчинено за 200000,00 грн., які покупець зобов'язався перерахувати на рахунок продавця протягом двох місяців з моменту укладення договору, тобто до 16.02.2014 року. На виконання п.7 договору купівлі-продажу, позивачкою 17.12.2013 року передано покупцеві 1/2 частину земельних трибун з підтрибунними приміщеннями, про що складено Акт приймання-передачі. 06.03.2014 року укладено додаткову угоду до договору № 1275, якою п.6 викладено в новій редакції, а саме - розрахунки по договору в сумі 200000,00 грн. повинні бути проведені до 30.04.2014 року. 29.04.2014 року укладено додаткову угоду до договору № 1275, якою п.6 викладено в новій редакції, а саме - розрахунки по договору в сумі 200000,00 грн. повинні бути проведені до 31.05.2014 року. Однак, відповідач свої зобов'язання в частині перерахування коштів на рахунок позивачки у розмірі 200000,00 грн. не виконав, про причини невиконання не повідомив.

10.12.2014 року вона звернулась до Управління державного казначейства у м. Нікополі Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області з заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення коштів на підставі виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Управлінням державного казначейства у м. Нікополі Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області 10.03.2015 року було перераховано на її розрахунковий рахунок суму заборгованості по договору та судові витрати.

Вважає, що відповідач у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе за договором зобов'язань повинен виплатити їй інфляційні витрати та 3% річних.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 45400,00 грн. та 3% річних в сумі 4627 грн. 40 коп. а також судовий збір в розмірі 500 грн. 27 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 550,30 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що судом першої інстанції допущено неповноту з'ясування обставин справи. Зокрема зазначив, що відповідачем було вжито всіх заходів щодо виконання грошового зобов'язання перед ОСОБА_1, проте не з вини відповідача орган казначейської служби розрахунків з позивачем не провів. Так, з метою виконання грошового зобов'язання, відповідач 11.03.2014 року звернувся до Управління Державної казначейської служби в м. Нікополі Дніпропетровської області з реєстрами бюджетних фінансових зобов'язань №№ 187 та 80. Однак Управлінням вказані реєстри не були прийняті для виконання та повернуті з посиланням на вимоги постанови КМУ № 65 від 01.03.2014 року пп. 2 п. 11, згідно якого передбачено здійснення операцій з погашення кредиторської заборгованості за капітальними видатками станом на 01.03.2014 року виключно в обсягах, встановлених за результатами контрольних заходів Державної фінансової інспекції.

Також в обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача посилався на вимоги ст. 614 ЦК України, якою передбачено, що особа несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання за умови наявності її вини. При цьому, виходячи з викладеного, представник відповідача вважає, що Відділ з питань спорту та туризму не винуватий в порушенні грошового зобов'язання, тому відповідальності нести не повинен, однак суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані вимоги закону.

Крім того, представник відповідача вважає, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства не залучив до участі у справі Управління Державної казначейської служби Україна в м. Нікополі Дніпропетровської області, однак вказаний орган є відповідальним за здійснення відповідачем розрахунків за видатками. Крім того, представник відповідача зауважив на тому, що згідно ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.11.2014 року стягнуто з Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_1 200000,00 грн. - в рахунок відшкодування суми основної заборгованості за договором купівлі-продажу від 16.12.2013 року та судові витрати в сумі 2000,00 грн. (а.с.13-14). Вказане рішення набрало законної сили 09.12.2014 року (а.с.14 зворот).

Вказаним рішенням було встановлено, що 16.12.2013 року між ОСОБА_1 та Відділом з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки земельних трибун з підтрибунними приміщеннями, розташованих в АДРЕСА_1, які належали позивачці на праві власності. Відповідно до п.1 вказаного договору позивачка як продавець зобов'язалась передати право власності на 1/2 частки належних їй земельних трибун з підтрибунними приміщеннями (літ. «Г», «Д») у власність покупцеві - відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради, а покупець зобов'язався прийняти їх та сплатити за них оговорену грошову суму. Згідно п.6 договору продажу 1/2 частки земельних трибун з підтрибунними приміщеннями вчинено за 200000,00 грн., які покупець зобов'язався перерахувати на рахунок продавця протягом двох місяців з моменту укладення договору, тобто до 16.02.2014 року. На виконання п.7 договору купівлі-продажу, позивачкою 17.12.2013 року передано покупцеві 1/2 частину земельних трибун з підтрибунними приміщеннями, про що складено Акт приймання-передачі. 06.03.2014 року укладено додаткову угоду до договору № 1275, якою п.6 викладено в новій редакції, а саме - розрахунки по договору в сумі 200000,00 грн. повинні бути проведені до 30.04.2014 року. 29.04.2014 року укладено додаткову угоду до договору № 1275, якою п.6 викладено в новій редакції, а саме - розрахунки по договору в сумі 200000,00 грн. повинні бути проведені до 31.05.2014 року. Однак, відповідач свої зобов'язання в частині перерахування коштів на рахунок позивачки у розмірі 200000,00 грн. не виконав, про причини невиконання не повідомив. Вказані обставини будучи встановленими судовим рішенням, яке набрало законної сили на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

На підставі вказаного рішення 15.12.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано ОСОБА_1 виконавчий лист, який 11.03.2015 року виконано в повному обсязі на суму 200000,00 грн., у зв'язку із чим повернуто на адресу суду згідно листа заступника начальника Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Дніпропетровській області від 25.03.2015 року (а.с.59,60).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 625 ЦПК України, зокрема стягнення на користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наданих в п.18 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року закріплено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що відповідачем не було своєчасно та належним чином виконано взятих на себе зобов'язань по договору купівлі-продажу від 16.12.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 275 суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних.

Рішення суд першої інстанції в частині розрахунку стягнутої судом суми інфляційних витрат та 3-х відсотків річних сторонами не оскаржено, тому судом апеляційної інстанції не переглядається на підставі вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини Відділу у несвоєчасному виконання грошового зобов'язання перед ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в розумінні ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу з питань спорту та туризму Нікопольської міської ради - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

Н.О. Соколан