Справа № 2-5283/10
Провадження № 4-с/487/79/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Павлової Ж.П.при секретарі Табунщик К.С.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа,-

В С Т А Н О В И В:

5.07.2016р. року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа.

Так в скарзі банк вказав, що 28.09.2010 року Заводським районним судом м.Миколаєва було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та до виконавчої служби Заводського ВДВС було направлено виконавчі листи та заява для відкриття виконавчого провадження. Але 26.05.2016р державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47,ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що державним виконавцем неправомірно повернуто виконавчий документ, заявник просив задовольнити скаргу та визнати дії державного виконавця про не надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа неправомірними.

У судове засідання представник скаржника не зявився.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв в судове засідання не з*явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив залишити скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і

права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 28.09.2010 року Заводським районним судом м.Миколаєва було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.02.08.2011р. представник банку звернувся із заявою до Заводського ВДВС про відкриття виконавчого провадження.

02.08.2011р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно акту державного виконавця від 22.04.2016р. за місцем проживання боржник двері не відчинила , а згідно акту від 27.04.2016 року, боржник ОСОБА_1 на виклик до відділу не з*явилась.

26.05.2016р. державним виконавцем Заводського ВДВС на підставі ст. 47 ч.1 п.5, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов про повернення виконавчого документу стягувача відповідно до ст. 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається із наданих матеріалів виконавчого провадження, вказана постанова була направлена стягувачу в порушення вищезазначених вимог закону.

Тому дії державного виконавця в цій частині вимог скражника є неправомірними.

Що стосується визнання дій державного виконавця стосовно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, то суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог п.5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ , на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з*ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи , місце проживання, перебування боржника фізичної особи( крім випадків , коли виконання підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров*я, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи , що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Враховуюче викладене, суд приходить до переконання, що доказів невідповідності встановлених державним виконавцем обставин , які б зумовили винесення оскаржуваної постанови скаржником суду не надано.

Таким чином суд вважає, що скарга в частині оскарження дій державного виконавця по повернення виконавчого документу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218,383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнит частково.

Визнати дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ОСОБА_2 про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа неправомірною.

В задоволені іншої частини вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів з дня її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: ОСОБА_3