Справа № 303/6441/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Кожух О.А.

за участю секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Директора ПрАТ «Закарпатське племпідприємство» Лендєла О.Д. про зміну дати звільнення та стягнення коштів за лікарняним листом, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року, яким у задоволенні його позову до Директора ПрАТ «Закарпатське племпідприємство» Лендєла О.Д. про зміну дати звільнення та стягнення коштів за лікарняним листом - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскільки директор підприємства Лендєл О.Д. наділений правами приймати та звільняти з роботу і наказ про його звільнення підписаний ним, то саме він є належним відповідачем по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із позовом до директора підприємства, який є неналежним відповідачем.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів оскільки такий ґрунтується на нормах трудового законодавства.

Зокрема згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Позивачем пред'явлено дві вимоги: про зміну дати звільнення (випливає з укладеного трудового договору) та стягнення коштів за лікарняним листом (випливає з правовідносин, що регулюються законодавством по оплату праці).

Однак належним відповідачем у справі за позовними вимогами, що випливають з укладеного трудового договору та стосовно оплати праці є саме роботодавець - юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір, а не керівник роботодавця.

Підписуючи наказ про звільнення позивача з роботи, Лендєл О.Д., як керівник підприємства, лише діяв в інтересах та від імені підприємства - роботодавця. Однак дана обставина жодним чином не робить його самостійним учасником трудових відносин по даній категорії справ.

З аналізу чинного трудового законодавства слідує, що керівник підприємства, як посадова особа, може нести відповідальність, а відтак і бути відповідачем по справі у випадку передбаченому ст. 237 КЗпП України, яка до правовідносин, які виникли між сторонами не застосовується.

В усіх інших випадках, належним відповідачем у спорах за позовом працівника з приводу його порушених трудових прав є саме роботодавець (юридична особа чи ФОП), з яким укладено трудовий договір (чи який відмовив в укладенні трудового договору).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний позов пред'явлено до неналежного відповідача.

При цьому, в процесі розгляду справи, судом на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, за клопотанням представника відповідача розглядалося питання щодо заміни відповідача в порядку ст.33 ЦПК України, однак зважаючи на категоричне заперечення позивача з даного приводу та виходячи з диспозитивності цивільного процесу, таке клопотання залишено без задоволення.

Таким чином, судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді