АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4322/16 Головуючий 1інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання відповідача таким, що не проживав і не проживає в домоволодінні з моменту реєстрації, визнати дії, бездіяльність відповідача такими, від яких позивач зазнав відповідних майнових збитків, поновити право позивача розпоряджатись домоволодінням на свій розсуд, визнати наявність та обовязок відповідача відшкодувати позивача майнові збитки в повному обсязі, скасувати реєстрацію відповідача в домоволодінні,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати, що відповідач ОСОБА_5, з моменту тимчасової реєстрації, а само з 11.10.2000 року, не проживав та й зараз не проживає в домоволодінні-А за адресою: м. Харків, вул. Якіра,б.8; визнати дії/бездіяльність відповідача такими, від яких позивач зазнав відповідних майнових збитків; поновити його право розпоряджатися домоволодінням-А на свій розсуд; визнати наявність та обовязок відповідача відшкодувати йому майнові збитки в повному обсязі; скасувати реєстрацію відповідача в домоволодінні-А за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 11.10.2000 року відповідач ОСОБА_5 найняв у нього 112/1000 частин вказаного домоволодіння-А за вищезазначеною адресою, де відповідач і був одночасно тимчасово зареєстрований. Але з моменту тимчасової реєстрації в домоволодінні відповідач не проживав, та й зараз не машкає. За вказаних обставин він неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо постійного проживання в домоволодінні, підтримування домоволодіння в належному технічному стані, зберігання майна домоволодіння, та інше. Але відповідач на зазначені звернення взагалі не реагував. З причин відмови від утримання у належному технічному стані найнятого домоволодіння, яке поступово руйнується позивач вважає, що відповідач заподіяв йому значну матеріальну шкоду, у звязку з чим він вимушений був звернутися до суду з позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове.

Вислухавши пояснення осіб, що зявились, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд 1 інстанції ґрунтовно виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування його позовних вимог.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5, згідно із записами в домовій книзі, 11.10.2000 року був зареєстрований на підставі договору найму в домоволодінні за адресою: м. Харків, вул. Якіра, 8.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В своїй позовній заяві ОСОБА_4 просив визнати відповідача таким, що не проживав та не проживає у вищевказаному домоволодінні, але не надав доказів на підтвердження позовних вимог щодо цієї обставини. При цьому не зазначає та не надає доказів, хто саме є власником домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Якіра, б. 8 та хто фактично в ньому мешкає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів, на підтвердження того, що відповідач своїми діями порушив або порушує будь-які права позивача: що своєю бездіяльністю завдав позивачу майнові збитки, а також не надав доказів, що відповідач будь-яким чином перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм домоволодінням на свій розсуд.

Тому, судова колегія вважає, що суд 1 інстанції дійшов грунтовного висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з підстав недоведеності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні, судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 535,20 грн., відстрочений ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 03.06.2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Ю.А. Пономаренко

Судді - А.П. Івах

ОСОБА_3