Справа № 308/1782/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого - судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 49943,01 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_3 був укладений договір банківського рахунку №MK0YEN. На підставі вказаного договору ОСОБА_3 отримав кредитний ліміт у розмірі 10000 грн. Однак, відповідач не виконав взяті на себе договором обовязки щодо погашення заборгованості і станом на 04.02.2016 року заборгованість ОСОБА_3 становить 49943,01 грн., що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві просила позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 49943,01 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив, пославшись на те, що позивач пропустив строк загальної позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки останній платіж по кредиту ним було здійснено 23 березня 2009 року, позивач не використав свого права на дострокове повернення кредиту. На підставі вищенаведеного просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_3 був укладений договір банківського рахунку №MK0YEN.

Згідно з Регламентом надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, відповідач отримав на картковий рахунок кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у розділі №4 додатку до кредитного договору.

Відповідно до п.3.2 Регламенту, у разі порушення клієнтом будь-якого із зобовязань з погашення кредиту передбачених додатком до договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу 16-30 днів від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та відсотків за його користування не виконує, станом на 04 лютого 2016 року заборгованість ОСОБА_3 становить 49943,01 грн., з яких: 10225,91 грн. заборгованість за кредитом; 17112,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 22604,27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Коментована стаття 259 ЦК України передбачає можливість збільшення позовної давності, встановленої законом, на підставі договору, який має бути укладений у письмовій формі та відповідати загальним вимогам до договорів, які підлягають укладанню у письмовій формі. Збільшений строк позовної давності, визначений у договорі, відноситься до категорії істотних умов такого договору.

У відповідності до п.5.4 Регламенту надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору установлюються строками тривалістю 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З досліджених судом матеріалів слідує, що з моменту отримання кредиту Позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредиту, відсотків за його користування, комісії належним чином не виконував. Відповідно виписки з 09.06.2008 року по 08.04.2016 року з рахунку ОСОБА_3, останнє погашення заборгованості за кредитним договором мало місце 23.03.2009 року, а до суду позивач звернувся лише 31 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зазначена позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, та у постанові від 19 листопада 2014 року у справі 6-160цс14.

Згідно з постановою Верховного Суду України № 6-126цс13 від 26 листопада 2013 року сплив строків позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, з огляду на сплив позовної давності, є всі підстави для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А. Придачук