Справа № 466/5249/14 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/170/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

адвоката Мацієвської А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львіської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, Відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району м. Львова, третя особа Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання незаконними та скасування рішень та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів: ОСОБА_4, Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори з рядом вимог. Заявою 29.12. 2014 року вимоги уточнив та в кінцевому просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №475 від 23.04.2010 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1051-Ж-Ш від 22.06.2010 року;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право власності на житлові будинки, що знаходяться в АДРЕСА_1 від 22.10.2010 року;

- визнати незаконним та скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.08.2010 року № 26968738;

- визнати право власності в порядку спадкування на житлові будинки (домоволодіння), що знаходяться в АДРЕСА_1 в наступних частках за наступними особами: 1/2 житлового будинку під літерою «А-2» площа якого становить 172, 6 м.кв., літньої кухні під літ «Е», сараю під літ «Д» та сараю під літ «М», які знаходяться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; 1/2 житлового будинку під літерою «А-2» площа якого становить 172, 6 м.кв., літньої кухні під літ «Е», сараю під літ «Д» та сараю під літ «М», які знаходяться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та право особистою власності на житловий будинок під літ «Б-1», площа якого становить 51, 1 м.кв., який знаходиться в АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_2. Судові витрати покласти на відповідачів .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2. Вважає його незаконним і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Мотивує тим, що суд не надав належної оцінки доказам прийняття його матір»ю ОСОБА_8 спадщини після смерті її батька ОСОБА_9, що помер 1993 року. Мати пийняла спадщину в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР, 1963 р. а факт вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком під літ «Б-1» та приналежними до нього літньою кухнею під літ «Е» та сараєм під літ «Д» доведено наданими суду доказами, в тому числі довідкою про реєстрацію особи у зазначеному будинку, квитанціями про оплату комунальних послуг, земельного податку, страхування та інші. Зазначені докази не враховані судом як і висновок № 5/39560 від 05.01.2010 року про технічний стан житлового будинку літ «Б-1» згідно якого вбачається, що користувачем цього будинку на час складання висновку значилась ОСОБА_8 Суд належно не оцінив показання свідків про проживання його матері ОСОБА_8 у цьому будинку до смерті. Тому рішення органів місцевого самоврядування і свідоцтво на право власності та витяг про реєстрацію права власності на будинки під літ А-І та та Б-І з господарськими спорудами, видані на ім»я відповідачки ОСОБА_4- іншої очки спадкодавця ОСОБА_9 є незаконними, оскільки позбавляють позивача права на спадкування цього майна, як сина ОСОБА_8 котра в 2013 році померла. Звернувшись вчасно у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, вчинив дії, які свідчать про прийняття усіх прав та обов»язків після її смерті, в тому числі успадкованих нею по смерті батька ОСОБА_9 Тому має право на половину будинку з господарськими спорудами під літ А-1, нарівні з ОСОБА_4 та на будинок Б-1 з господарськими спорудами, в управління якого по смерті батька вступила його мати. Прсить врахувати спорудження будинків на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_9 в користування, а отже прово на користування такою його спадкоємцями.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, особа яка подала апеляційну скаргу та його представник доводи такої підтримали.

Будучи присутнім в судовому засідання до оголошення перерви перед судовими дебатами преставник відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради - Литовченко Л.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечила.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив. Просить врахувати, що будинок, який значиться під літ. А-І по АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_4 і не входить до складу спадкового майна батька його довірительки ОСОБА_9 Останній помер в 1993 році і належний йому будинок був демонтований, а на місці такого подружжя відповідача побудувало новий, тому позивач безпідставно просить визнати за ним в порядку спадкування право на половину такого будинку з господарськими спорудами. Оскільки будинок, що значиться під літ. Б-І побудований ОСОБА_9 на цій же земельній дялянці, що виділена для будівництва, на якій побудований той будинок, що узаконено на місці якого ОСОБА_4 побудували новий, то обгрунтовано ОСОБА_4 видано правовстановлюючі документи і на цей будинок, який є складовою однієї садиби. Просить врахувати, що саме ОСОБА_4 здійснювала постійний догляд за батьком ОСОБА_9 до його смерті. Водночас інша дочка ОСОБА_8 таких дій не вчиняла, тому позивач у справі, який є сином ОСОБА_8 безпідставно заявляє про своє право на спірне майно, як на спадкове.

Адвокат Мацієвська А.І. просить рішення суду першої станції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що судом першої станції надано належну оцінку доказам у справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин та винесено справедливе рішення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились. Належним чином повідомлені про дату розгляду справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справу у відсутності учасників, що не з»явились проти чого не заперечують інші учасники процесу і це відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково. Рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити у справі нове рішення по суті позовних вимог про часткове задоволення вимог.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову позивача, суд мотивував своє рішення тим, що відповідачі у справі - органи місцевого самоврядування при винесенні оспорваних позивачем рішень діяли у межах повноважень. Відповідач ОСОБА_4 здійснивши самочинне будівництво будинку набула на таке право власності у встановленому законом порядку. Інша особа - мати позивача у справі, не заперечувала проти вчинення відповідачем дій як по будівництву так і по узаконенню будинку. З посиланням на правові норми якими врегульовано питання прийняття спадщини, узаконення самочинного будівництва, положень Конституції України - вирішив про відмову у позові позивачу в цілому.

З такими висновками суду першої інстанціїї колегія суддів не може погодитись з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_4 та мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми ОСОБА_9, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Докази про такі родинні відносини долучено до справи. В тому числі підтверджено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2004 року, зміст якого свідчить, що різні дані щодо по-батькові рідних сестер ОСОБА_8та ОСОБА_4 викликані відповідними записами імені у документах про особу ОСОБА_9 /а.с. 6 том. 1/

Згідно з матеріалами цивільної справи та інвентаризаційної справи по будинку /квартал 990 / Львівського БМТІ / убачається, що ОСОБА_9 по рішенню виконкому Брюховицької районної ради від 29 липня 1954 року передано в користування земельну ділянку під забудову житлового будинку по АДРЕСА_1 /а.с. 10 інв. справи/. За даними цієї ж інвентаризаційгної справи - оціночним актом на будівлю під літ. «А» роком забудови будинку значиться 1954 р.

Згідно оціночного акту в 1954 році - було збудовано одноповерховий дерев»яний будинок, площа по будинку 47, 7 м кв та значиться господарська споруда сарай 8, 9 м. За даними поверхового плану будинку, станом на 05.09.1958 року - будинок складався з приміщень 15,4 м житлова, 17, 2 м - житлова, 8,7 м кухня, 6, 4 коридор - всього по будинку 47,7 м кв. /а.с.2 інв. справи/

10 грудня 1958 року ОСОБА_9 отримав висновок про реєстрацію будинковолодіння за даною адресою та 19.12.1958 р. прийнято рішення виконкомом Львівської міської ради за №1337 про визнання права особистої власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 в цілому./ а.с. 14 інв. справи/

Згідно із актом прийому новозбудованого житлового будинку на ОСОБА_9 будинок мав розміри 9,17м х 5,20 м,/ 47.7 м кв/, висота будинку становила 5,5 м, житловою площею 32,5 кв. м. /а.с. 11 інв. справи/. В подальших документах, вказаний будинок позначений під літ. «А-І».

Судом першої інстанції встановлено, що в будинку «А-І», збудованому ОСОБА_9 первинно проживала уся сім'я забудовника у тому числі його діти ОСОБА_8 та ОСОБА_4, які зареєстровані у цьому будинку.

За даними матеріалів цивільної справи та Інвентаризаційної справи по будинку по АДРЕСА_1 - квартал №990, а саме згідно оціночного акту по будинковолодінню № АДРЕСА_1 станом на 25.01.1986 року вбачається, що окрім зазначеного вище будинку «А-І», ОСОБА_9 на цій же, переданій йому у користування згідно заначеного вище рішення органу місцевого самоврядування земельній ділянці без відповідних дозволів збудовано ще інший будинок, первинне позначений у цьому акті під літ. « А-2- 1», та господарські споруди до нього - літня кухня під літ. «Е» та сарай літ. «Д». При внесенні поточних змін умовне позначення цього самочинно збудованого будинку «А-2-1» змінилось на позначення його під літ. «Б-І». Такий будинок є окремо стоячою спорудою з господарськими будівлями від буд «А-1», будівництво якого забудовником проводилась у встановленому на той час порядку.

Згідно технічної документації загальна площа самочинно збудованого ОСОБА_9 будинку, як станом на 25.01.1986 року так і на 20.09.1999 року незмінна і становить 51, 1 м., житлова 35, 5 м кв. Саме на цей будинок «Б-1» із спорудженими до нього господарськими спорудами «Е» та «Д» , позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування, оскільки в такому стані будинок був на час смерті ОСОБА_9, який його побудував. Після смерті останнього, в управління таким вступила його мати ОСОБА_11, оскільки постійно в такому проживала і залишилась проживати по смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 та виконувала обов»язки, що пов»язані з користуванням нерухомим майном та земельною ділянкою, на якій воно розташоване аж до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проживання матері позивача в цьому, окремо стоячому будинку, у тому числі визнано відповідачем ОСОБА_4 у письмових запереченнях на позов / а.с. 45-47 том.1/. Доказом, що будинок «Б-І» є окремо стоячою будівлею в тому числі підтверджено технічною документацію, що у матеріалах інвентаризаційної справи, про що зазначено вище. Крім того, за даними плану цього будинку станом на 25.01. 1986 року / а.с. 21 інв. справи/ його житлова площа по будинку за даними такого плану 35, 8 м кв, загальна 51.1 м кв. За даним Акту поточних змін значиться самочинно збудованим як і господарські споруди «Д» і «Е» /а.с. 31 інв. справи/

З пояснень сторін - самовільно збудований батьком другий житловий будинок, під літ. «Б-1», був збудований в межах червоних ліній, а тому вважають, ОСОБА_9 не зміг його узаконити, хоча побудував на тій же переданій у користування під будівництво будинку земельній ділянці.

За даними довідки ЛКП «Рясне 402» від 23.10. 2013 року за №2301 вбачається, що ОСОБА_8 проживала і була зареєстрована з 17.10.1963 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою буд. АДРЕСА_1 /особняк/ / а.с. 5 том. 1/ Аналогічно по цій же адресі значиться зареєстрованим з 01.12.1986 року і позивач у справі - ОСОБА_2

Враховуючи наведені вище обставини, щодо відсутності документів на будівництво будинку під літ. «Б-1», реєстрація усіх осіб, які з певного періоду часу фактично проживали у різних будинках, значилась за однією адресою, оскільки окремо стоячий будинок «Б-І» не був узаконений, але обидва знаходилися на земельній ділянці забудовника ОСОБА_9

Матеріалами справи встановлено, що в 1983 році померла дружина ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 Після його смерті відкрилась спадщина.

Як зазначалось вище, матеріалами справи встановлено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 останній мав на праві власності дерев»яний будинок , дані про який зазначено вище, площею 47, 7 м кв. Крім того, особою самочинно було збудовано інший будинок з господарськими спорудами, площею 51, 1 м кв і правовстановлюючі документи на такий були відсутні. Особа також була користувачем земельної ділянки, наданої по рішенню виконкому Брюховицької районної ради від 29 липня 1954 року по АДРЕСА_1 / а.с. 10 інв справи/.

За даними довідки ЛКП з місця проживання та реєстрації, у будинку № АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_9 проживали та були зареєстровані в тому числі ОСОБА_4 з 1961 року та ОСОБА_8 з 1963 року - діти спадкодавця /а.с. 5 том. 1./

У відповідності до положень статті 549 ЦК УРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1/ якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2/ якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийнятття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Безспірно встановлено на підставі письмових дказів, що матір»ю позивача ОСОБА_8 та відповідачкою ОСОБА_4 спадщина після смерті батька ОСОБА_9 прийнята у відповідності до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

Мотиви заперечень ОСОБА_4 проти апеляційної скарги позивача, що її сестрою ОСОБА_8 таких дій не було вчинено, колегія суддів вважає спростованим. Матеріалами справи доведено факт проживання до дня смерті ОСОБА_8 по зазначеній вище адресі. Вважати вчинення останньою дій, які б свідчили про прийняття спадщини лише в частині самочинно побудованого та не узаконеного будинку «Б-1» з господарськими спорудами немає правових підстав. Реєстрація проживання осіб в такому будинку не могла бути проведена по причині, що будинок не був прийнятий в експлуатацію. За даними долучених позивачем квитанцій про сплату за послуги по газопостачанню за період з 1992 року по 2012 рік - ОСОБА_8 несла витрати по оплаті за такий вид комунальних послуг, надання яких значилось у будинок як АДРЕСА_1. Аналогчно особа несла витрати по оплаті за енергопостачання та водпостачання у будинок в тому числі в період після смерті спадкодавця ОСОБА_9 /а.с. 114-0 156 том. 1/ . ОСОБА_8 також несла витрати по оплаті земельного податку, про що свідчить копія квитанції про сплату земельної ренти 13.05.1993 року та виписаним на її ім»я платіжним повідомленням від 10.06.1993 року /с. 157/ том. 1/.

Наведеними доказами безспірно доведеним є факт прийняття ОСОБА_8 спадщини по смерті батька. Часткове прийняття спадщини вчиненням одних і тих самих дій - фактичного вступу в управління спадковим майном діючим на той час законодавством, як і чинним не визначено.

Крім того, юридичного розподілу будинковолодіння по АДРЕСА_1 у Львові на час смерті ОСОБА_9 не існувало.

Визначених ст. 553 ЦК України дій в межах визначеного законом строку, які б свідчили про відмову від спадкового майна ОСОБА_9 або певної його частини спадкоємець ОСОБА_8 не вчинила.

Прийнявши в цілому спадщину по смерті батька, ОСОБА_8 залишилась в тому числі і користувачем будинку «Б -1» у тому вигляді та правовому статусі, в якому він існував на час відкриття спадщини і розташований на земельній ділянці, користачем якої до дня смерті був ОСОБА_9

Встановлення порядку користування між родинами матері позивача та відповідачки окремими будівлями на одній земельній ділянці, одна з яких узаконена, інша самочинно збудована, а відтак без юридичного статусу окремої будівлі, а також наявність даних про однакове місце проживання - дає підстави для висновку про вчинення обома спадкоємцями першої черги як ОСОБА_4 так і ОСОБА_8 дій, визначених п.1 ч. 1 статті 549 ЦК УРСР .

Тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 не вчинила дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини по смерті батька є необгрунтованим.

Крім того, звертаючись 21 листопада 2000 року в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 - ОСОБА_4 зазначала про те, що на день смерті особи залишилось спадкове майно - житловий будинок з усіма господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у м. Львові. ОСОБА_4 в числі інших спадкоємців майна батька зазначала і іншу дочку померлого ОСОБА_8 - матір позивача.

Як ОСОБА_8, так і ОСОБА_4 протягом шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_9 вчинили однакові дії, які свідчать про прийняття ними спадщини після смерті батька, а отже у них виникли однакові права на його спадкове майно і до них перейшли права на майно приналежність якого спадкодавцю була встановлена на час його смерті (будівлі та споруди), а також права на користування земельною ділянкою наданою ОСОБА_9 зазначеним вище рішенням органом місцевого самоврядування. Заперечення відповідача ОСОБА_4 у справі в тому числі на апеляційну скаргу про безпідставність тверджень позивача, що його мати в силу похилого віку не оформила правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки мала лише 57 років, що не можна вважати похилим віком у тому числі з врахуванням того, що особа померла в 2013 році - не спростовують обгрунтованості мотивів щодо незаконності рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що і ОСОБА_4 таких документів не оформила, оскільки право власності за нею на будинок «А- 1» оспорюваним Наказом від 22.10.2010 року з № 1051-Ж -Ш «Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі на АДРЕСА_1» із включенням до складу майна - будинок під літерою «Б-1», житловою площею 35, 8 м.кв. усього по будинку 51,1 м кв, літнню кухню під літерою «Е», сарай під літерою «Д» по АДРЕСА_1 - визнано не з підстав норм спадкового права.

Враховуючи докази вчинення ОСОБА_8 дій, які свідчать про прийняття спадщини по смерті батька колегія суддів вважає за необхідне зазначили, що строки отримання свідоцтва про право на спадщину не були обмеженими, в тому числі з врахуванням положень ЦК 1963 року та діючих, в подальшому відповідних положень закону та Інструкцій про порядк вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної у тому числі до 15.08.1996 року і подальших.

Матеріалами справи встановлено, що на час смерті спадкодавця збудований ним будинок «Б-І» площею 51, 1 м кв з господарськими спорудами узаконений не був. В подальшому інший будинок площею 47, 7 м кв, право власності на який було належно оформлено за спадкодавцем ОСОБА_9 знесений. Вказані обставини підтверджено матеріалами інвентаризаційної справи, про що вказано вище.

За даними матеріалів інвентаризаційної справи - станом на 20.09. 1999 року будинок під літ. «А-І» значився знесеним. / а.с. 15 інв. справи/

За даними оціночного акту від 20.09. 1999 року, що на а.с 16 інв. справи значиться, що житловий будинок А-І пл.. 47,7 м кв розвалено.

Звертаючись до суду з вимогами, в тому числі про визнання права власності на половину будинку «А-І» в порядку спадкування з мотивів прийняття його матір»ю спадщини після смерті батька - позивач не надав суду доказів у спростування того, що на місці знесеного дерев»яного будинку, площа якого значилась 47, 7 м кв фактично збудовано сім»єю відповідача ОСОБА_4 інший будинок, площа якого на даний час становить 172, 6 м кв.

З пояснень представника відповідачки ОСОБА_4, матеріалів цивільної та матеріалів інвентаризаційної справи таке будівництво було проведено без дозволів як на знесення приналежного ОСОБА_9 будинку, право власності на який було оформлено на день його смерті 1993 року, так і на будівництво на його місці нового будинку. Такий будинок значиться в технічній документації на плані від 20.09.1999 року як самочинна споруда. З пояснень представника відповідача - будівництво будинку заврешено в 2004 році.

За даними поверхового плану станом на 30.10.2009 року такий будинок являє собою двоповерхову будівлю, загальна площа по будинку 172, 6 м кв., житлова 114,9 м кв. /а.с. 46-48 інв справи/. Водночас даних про зміну площ окремо стоячого будинку «Б-І» немає.

Таким чином, станом на 2009 рік обидва будинки, як попередньо побудований ОСОБА_9 так і збудований на місці дерев»яного розваленого будинку АДРЕСА_1 власника ОСОБА_9 - новий будинок - мали статус самочинного будівництва на земельній ділянці, що передавалась у користування ОСОБА_9 і обидва будинки потребували узаконення.

Матеріалами справи та інвентаризаційної справи встановлено, що збудований ОСОБА_13 самочинно будинок під літ. «Б-І» з госпордарськими спорудами залишився у незмінному стані, як і на час смерті спадкодавця, що підтверджено Висновком від 05.01.2010 року ОКП БТІ та ЕО про технічний стан житлового будинку користувача ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 /а .с. 77 інв справи /

Фактичне користування таким будинком дочкою спадкодавця -ОСОБА_8 підтверджено доказами, що не враховано судом першої інстанції, - копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, про які вказано вище.

Висновком № 5/39560 від 05.01.2010 року про технічний стан житлового будинку літ «Б-1» згідно якого вбачається, що користувачем цього будинку є ОСОБА_8

Враховуючи розташування обох будинків з господарськими спорудами на одній земельній ділянці, котра згідно зазначеного вище рішення органу місцевого самоврядування передавалась у користування ОСОБА_9 для будівництва будинку, на звернення ОСОБА_4 прийнято оспорювані рішення.

На заяву ОСОБА_4 рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.04.2010 року №475 «Про погодження прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу та господарських будівель на АДРЕСА_1» вирішено: погодити прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу під літерою «А-2», господарських будівель під літерами «Д», «Е», «М» на АДРЕСА_1, які здійснила громадянка ОСОБА_4; Департаменту містобудування протягом пяти робочих днів підготувати та видати у встановленому порядку довідку про погодження прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу під літерою «А-2», господарських будівель під літерами «Д», «Е», «М» на АДРЕСА_1; громадянці ОСОБА_4 звернутися в інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області для оформлення і отримання сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам приватного житлового будинку садибного типу під літерою «А-2», господарських будівель під літерами «Д», «Е», «М» на АДРЕСА_1 у м. Львові.

Враховуючи повноваження органу місцевого самоврядування щодо прийняття в експлуатацію будинків, за відсутності дозвільних документів на будівництво та згідно з п. 1.3 Положення «Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові» затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року, за яким житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил - прийняття оскаржуваного позивачем рішення прийнято у межах компетенції.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 зверталась до органу місцевого самоврядування з питанням прийняття в експлуатацію, узаконення здійсненого нею самочинного будівництва будинку на земельній ділянці переданій в користутвання для будівництва будинку ОСОБА_9 Вказана обставина визнана і її представником.

З врахуванням положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року «Про затвердження тимчасового порядку пийнятття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», ухвали міської ради від 19.10.2006 № 219 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами виконавчого комітету Львівської міської ради" та рішенням виконавчого комітету від 05.02.2010 № 109 "Про порядок погодження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт" у відповідачів були правові підстави для вирішення питання узаконення та прийняття в експлуатацію будівлі, спорудженої ОСОБА_4

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року чинної до 02.06.2011 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 17 Прикінцевих пложень Закону України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що індивідуальні(садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року приймаються в експлуатацію інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю за заявами власників (користувачів) земельних ділянок, на яких розміщені об»єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, поданими до 31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання такої заяви за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж.

Відповідно до Сертифікату відповідності будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер ЛВ 000863, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта житлового будинку садибного типу, двоповерхового, загальною площею 172,6кв.м з господарськими будівлями та спорудами відповідно до технічного паспорта, виданого обласним комунальним підприємством Львівського комунального підприємства БТІ та ЕО Львівської обласної ради 07.12.2009 року, за адресою: АДРЕСА_1, державним стандартам, будівельним нормам та правилам.

Відповідних документів на інші споруди, що на цій ділянці - відповідач ОСОБА_4 до уповноважегних органів не подавала.

Враховуючи прийняття будинку, збудованого ОСОБА_4 на підставі зазначеного вище Положення, у органу місцевого самоврядування були підстави вирішити питання щодо узаконення будинку пл.. 172 , 6 м кв спорудженого ОСОБА_4, як новоствореного майна, яке у рішенні виконавчого комітету №475 від 23.04.2010 року значиться як буд. А-2, однак не було із зазначених правових підстав одночасно вирішувати питання стосовно прав ОСОБА_4 на інше майно, на яке як у ОСОБА_4 так і у ОСОБА_8 виникли права в силу вчинення ними дій, що свідчили про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_9

В подальшому на підставіцього рішення видано оскаржуваний позивачем Наказ від 22.10.2010 року за № 1051-Ж-Ш Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі на АДРЕСА_1 та видано відповідне Свідоцтво по право власності на житловий будинок від 22 червня 2010 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, про приналежність ОСОБА_4 на праві власності нерухомого майна.

За змістом таких рішень та документів, вбачається, що окрім узаконення за ОСОБА_4 самочинно збудованого будинку площею 172, 6 м кв на місці самочинно розваленого та належного ОСОБА_9 будинку пл.. 47.7 м кв - за відповідачем визнано право на інше нерухоме майно, доказів про створення якого у процесі будівництва зазначеного будинку ОСОБА_4 не надала, а тому підстав для видачі в цій частині правовстановлюючих документів на її особу - не було.

Враховучюи незмінний стан будинку під літ Б-1 з госпордаськитми спорудами «Е» та «Д», які існували на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, що підтверджено наведеними вище даними технічної документанції на ці споруди та на час винесення оспорюваних позивачем рішень та наказу, не було правових підстав вирішувати питання щодо передачі таких у власність ОСОБА_4 Доказів про надання згоди ОСОБА_8 на прийняття таких рішень органами місцевого самоврядування чи ОСОБА_4 суду відповідачами не надано і таких не встановлено судом. Водночас не надано доказів обізнаності ОСОБА_8 про прийняття таких рішень та видачу відповідного Свідоцтва про право власності та реєстрація такого права відповідачем ОСОБА_4

З матеріалів спадкової справи № 643/2013 Третьої Львівської державної нотаріальної контори заведеної по смерті ОСОБА_8 убачається наступне.

Позивач 8 жовтня 2013 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_8, вказуючи, що є єдиний спадкоємець першої черги за законом,а отже вчинив дії передбачені ч.2 ст.1269 ЦК України, крім того в силу вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України також вважається таким, що прийняв спадщину.

З матеріалів справи убачається, що позивач бажав оформити у встановленому порядку перехід прав спадкодавця на будинок по АДРЕСА_1 у Львові та земельну длянку на якій такий споруджено, як приналежні попередньо спадкодавцю його матері ОСОБА_9 спадщину по смерті якого прийняла його мати, про що подав відповідні документи.

З приводу реєстрації нерухомого майна на ділянці та з приводу земельної ділянки нотаріусом зроблено відповідні запити. Отримана інформація на такі дає підстави для висновку про виникнення у позивача права на захист порушених відповідачами спадкових прав лише у судовому порядку, що ним реалізовано пред»явленням позову.

Колегія суддів вважає, що такі права позивача порушено оспорюваним ним рішенням, Наказом та правовстановлюючим документом, оскільки за змістом таких у власність відповідачу ОСОБА_4 в числі новоствореного нею майна - житлового будинку пл.. 172 , 6 м кв, про який вказано вище, перейшо в цілому інше майно, право на яке мала інший спадкоємець майна ОСОБА_9 - ОСОБА_8, права та обв»язки якого успадковано позивачем.

Факт знесення ОСОБА_4 приналежного спадкодавцю ОСОБА_9 дерев»яного будинку не свідчить про відсутність права на таке майно, як на спадкове у матері позивача. Дані про таке майно наявне у матеріалах інвентаризаційної справи, оскільки характеристика щодо будинку Б-І. самочинно збудованого ОСОБА_9 є у матеріалах інвентаризаційної справи, як і на господарські споруди, що під літ. «Д» та «Е» в тому числі станом на 1986 рік, а тому існує можливість відновлення такого права у позивача як спадкоємця ОСОБА_8

Узаконення оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування за ОСОБА_4 в тому числі прав на новозбудованй нею будинок площею 172, 6 м кв, про який вказано вище також і права власності на іншу споруду, самочинно збудовану спадкодавцем ОСОБА_9, яким є будинок по цій же адресі площею 51, 1 м кв та господарські споруди якими є літня кухня та сарай, що значились до самочинного збудованого будинку у 1986 році, про що наведено вище дані інвентаризаційної справи - порушують права позивача. Таке право підлягає захисту у визначений законом спосіб, передбачений п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням змісту рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.04.2010 року №475 «Про погодження прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу та господарських будівель на АДРЕСА_1», яким вирішено: погодити прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу під літерою «А-2», господарських будівель під літерами «Д», «Е», «М» на АДРЕСА_1, які здійснила громадянка ОСОБА_4, убачається протиправним вирішення питання стосовно погодження ОСОБА_4 прийняття в експлуатацію годарських будівель під літерами «Д», «Е», АДРЕСА_1 в числі інших споруд, оскільки як зазначено вище такі споруди не були новоствореним ОСОБА_4 майном. Вказані господарські споруди значаться станом на 1986 рік до самочинного будинку "Б-І".

За таких же обставин відсутні були правові підстави для видачі Наказу від 22.10.2010 року з № 1051-Ж «Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі на АДРЕСА_1 в частині оформлення громадянці ОСОБА_4 право приватної власності на житловий будинок під літерою «Б-1», житловою площею 35, 8 м кв усього по будинку 51,1 м кв, літнню кухню під літерою «Е», сарай під літерою «Д» по АДРЕСА_1.

Тому і безпідставним є видача правовстановлюючого документу та підлягає скасуванню Свідоцтво про право власності на житловий будинок від 22 червня 2010 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради , про приналежність ОСОБА_4 на праві власності нерухомого майна в частині - належності ОСОБА_4 житлового будинку під літерою «Б-1» житловою площею 35,8 м к всього по будинку 51,1 м кв, літньої кухні під літерою «Е» , сараю під літ. «Д» по АДРЕСА_1 із скасуванням державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 10.08.2010 року № 26968738 на власника ОСОБА_4 в частині реєстрації житловою будинку під літ «Б-1» по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Висновки суду першої інстанції з посиланням на ст. 328 ЦК України, за якою, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів є необгрунтованим.

Щодо інших вимог позивача, які стосуються визнання за ним права власності на частину майна, як спадкового, на яке набула право його мати ОСОБА_8, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, то такі при вирішення даного спору не мужуть бути задоволені з огляну на наступні обставини.

Як зазначалось вище, звертаючись 21 листопада 2000 року в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9 - ОСОБА_4 зазначала, що крім неї спадкоємцями є ОСОБА_8 /тобто мати позивача/ та ОСОБА_14 - діти померлого.

Вирішуючи спір в частині вимог позивача про визнання за ним в поряку спадкування права на спадкове майно, яке первинно належало спадкодавцю ОСОБА_9 - дідові позивача, судом не з»ясовано правовідносини з приводу позиції особи, яка зазначена ОСОБА_4 таким же спадкоємцем батька- його дочки ОСОБА_14 або осіб на яких можуть поширюватись такі правовідносини.

Будучи обмеженим в силу положень ч.1 ст. 303 ЦПК України - колегія суддів позбавлена можливості при перегляді рішення суду за апеляційною скаргою позивача перевірити та дослідити ці обставини і надати відповідну правову оцінку обгрунтованості вимог позивача щодо наявності у нього права саме на ? частину спадкового майна, яке перейшло його матері ОСОБА_8 при наявності даних про іншого спадкоємця ОСОБА_9 - третьої дочки ОСОБА_14, про яку вказала ОСОБА_4 при зверненні до нотаріальної контори. Позивач не позбавлений права вирішити остаточно питання захисту своїх прав на спадкове майно по смерті матері ОСОБА_8, як спадкоємця ОСОБА_9 з відповідним визначенням кола відповідачів у справі та у встановленому законом порядку визначити частку, приналежну його матері у спадковому майні, на яку має право як спадкоємець за законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції як такого, що постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалення у справі нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307 , п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 219 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, Відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району м. Львова, третя особа Третя Львівська державна нотаріальна контора про визнання незаконними та скасування рішень та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської радит №475 від 23.04.2010 року щодо погодження прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу пд. Літ. «А-2» з господарськими будівлями в частині погодження прийняття в експлуатацію господарських будівель під літерами «Д» та «Е» на АДРЕСА_1;

Визнати незаконним та скасувати Наказ від 22.10.2010 року з № 1051-Ж-Ш Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі на АДРЕСА_1 в частині оформлення громадянці ОСОБА_4 право приватної власності на житловий будинок під літерою «Б-1», житловою площею 35, 8 м кв усього по будинку 51,1 м кв, літнню кухню під літерою «Е», сарай під літерою «Д» по АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати Свідоцтво по право власності на житловий будинок від 22 червня 2010 року Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про приналежність ОСОБА_4 на праві власності нерухомого майна в частині - належності ОСОБА_4 житлового будинку під літерою «Б-1» житловою площею 35,8 м кв всього по будинку 51,1 м кв, літньої кухні під літерою «Е» , сараю під літ. «Д» по АДРЕСА_1 із скасуванням державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 10.08. 2010 року № 26968738 на власника ОСОБА_4 в частині реєстрації житловою будинку під літ «Б-1» по АДРЕСА_1 у м. Львові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді