Справа № 744/999/15-ц Провадження № 22-ц/795/60/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Смага С. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Мамонової О.Є., Позігуна М.І.,
при секретарі:Козлачковій Ю.В.,
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Семенівської міської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Семенівської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач посилається на те, що земельну ділянку площею 0,0168 га їй було надано в порядку, передбаченому законодавством на підставі рішення Семенівської міської ради від 06.11.2014 року, проте відповідач не бажає добровільно погодити межі земельної ділянки, тому вона не може її приватизувати. Наголошує, що суд дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами спору стосовно цієї земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача та з того, що ОСОБА_5 не підтверджено, що місцезнаходження спірної земельної ділянки, яку вона бажає приватизувати без погодження меж з відповідачем, належить до поштової адреси по АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цієї справи та цивільні справи № 744/368/15-ц, № 744/683/15-ц, № 744/299/15-ц, інвентаризаційну справу № 3528 на домоволодіння АДРЕСА_1, будівельний паспорт забудовника ОСОБА_7 на будівництво по АДРЕСА_1 за 1989 рік та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивача та з того, що ОСОБА_5 не підтверджено, що місцезнаходження виділеної їй земельної ділянки, яку вона бажає приватизувати без погодження меж з відповідачем, належить до поштової адреси по АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи.

Відповідач ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з 08 жовтня 1973 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Семенівського районного народного суду від 22 серпня 1988 року шлюб між подружжям ОСОБА_9 розірваний. (а.с.50 том 1).

Рішенням № 9 виконавчого комітету Семенівської міської ради від 07 травня 1974 року ОСОБА_9 була виділена під індивідуальну забудову земельна ділянку по АДРЕСА_1 площею 600 кв метрів (а.с.24 том 2).

Згідно договору від 07 травня 1974 року ОСОБА_9 надано право безстрокового користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (а.с.21 том 2).

Актом від 17 травня 1974 року підтверджено виділ в натурі земельної ділянки площею 600 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 (а.с.25 том 2).

Згідно акту від 29 березня 1978 року домоволодіння по вул. Калініна, 80 в м. Семенівка, належне ОСОБА_9, прийняте в експлуатацію (а.с.23 том 2).

Рішенням Семенівського районного народного суду від 22 серпня 1988 року шлюб між подружжям ОСОБА_9 розірваний(а.с.50 том 1), проведено поділ житлового будинку з надвірними будівлями між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та визнано за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку, земельні ділянки цим судовим рішенням розділені по лінії А-Б. Отже, відповідно до ст.ст. 90,91 ЗК УРСР (в редакції, чинній станом на серпень-вересень 1988 р.), після розподілу будинку ОСОБА_7 перейшло і право користування земельною ділянкою у відповідності до розміру її частки у житловому будинку - ?, а саме - 300 кв. (а.с.50 том 1). Проте, реального розподілу земельної ділянки колишнє подружжя не здійснювало. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 300 кв.м ОСОБА_7 не отримувала. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами дослідженої апеляційним судом в оригіналі інвентаризаційної справи і ніким у суді не заперечувались.

12 серпня 1989 року ОСОБА_9 на підставі договору дарування подарував належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_5 (а.с.33-34, справа № 744/368/15-ц).

Відповідно до ст.ст. 90,91 ЗК УРСР (в редакції, чинній станом на серпень 1989 р.) при укладенні договору дарування на ? частину будинку, до ОСОБА_5 перейщло і право користування ? частиною земельної ділянки, а саме - 300 кв.м. по АДРЕСА_1 у м.Семенівка Чернігівської області.

Як встановлено апеляційним судом, реального поділу присадибної ділянки площею 600 кв.м (яка виділялась під забудову у 1974 р.) по АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 також не відбулося, відповідна документація із землеустрою не складалась, правовстановлюючі документи на цю землю у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі досліджених доказів приходить до висновку, що за адресою: м. Семенівка, АДРЕСА_1 натепер за матеріалами інвентаризаційної справи значиться виділена у 1974 р. під забудову земельна ділянка площею 600 кв.м., але площа її натепер збільшилась, між сторонами склався порядок фактичного користування земельною ділянкою і по фактичному користуванню за домовленістю сторони встановили огорожу.

(а.с.9, 158-159 справи № 744/299/15-ц). Правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - відсутні, реальний поділ цієї землі не проводився.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом з дослідженого в оригіналі будівельного паспорту від 15.03.1989 р. на будівництво господарсько-побутових будівель, виданого ОСОБА_7 встановлено, що у цьому будівельному паспорті (а.с.29-31 т.2) наявний проект забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м.Семенівка. Площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 визначена у цьому проекті, становить не 600 кв.м, а 692,0 кв.м (23,61 х 29,31). Проте, жодних доказів на виділення ОСОБА_7 у користування цих додаткових 92 кв. м під забудову гаражу та лазні по АДРЕСА_1 у м.Семенівка - апеляційному суду не надано і у досліджених матеріалах такі докази відсутні. Рішенням виконавчого комітету Семенівської міської ради народних депутатів № 35 від 6 квітня 1989 р. ОСОБА_7 дозволено будівництво гаражу, лазні за адресою: АДРЕСА_1 у м.Семенівка, проте, цим рішенням питання виділення землі поза садибою під будівництва гаражу та лазні - не вирішувалось як не вирішувалось і питання щодо збільшення розміру присадибної земельної ділянки, площа якої за документами з 1974 р. не збільшувалась і становить 600 кв.м. Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, будівництво гаражу та лазні здійснено ОСОБА_7 на земельній ділянці, яка межує із частиною присадибної земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_7 після розподілу будинку у 1988 р.

Згідно матеріалів справи, за місцем розташування садиби (а.с.14-16 т.1) у користуванні ОСОБА_7 перебувають визначені на плані земельна ділянка № 2 площею 0,0428 га та господарський двір 0,0334га (усього 0,0762 га). У користуванні ОСОБА_5 перебувають земельна ділянка № 3 площею 0,0288 га, господарський двір площею 0,0203 га та земельна ділянка № 1 площею 0,0168 (усього - 0,0659га). Ці обставини в апеляційному суді ніким не заперечувалися.

Згідно копії витягу з рішення 36 сесії 6-го скликання Семенівської міської ради Чернігівської області від 06.11.2014 року ОСОБА_5 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства на території міської ради із земель комунальної власності в м. Семенівка: орієнтовною площею 0,10 га. по вул. Вишнева, 80 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в спільне часткове користування (на 1/2 житлового будинку) та орієнтовною площею 0,05 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У частині 1 ст. 15 ЦПК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Звертаючись до суду ОСОБА_5 просила визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки, проте зазначене право позивача ніхто не оспорює, тобто обрано спосіб судового захисту, який не передбачений законом.

Виходячи з положень ст. 56 ЗУ „Про землеустрій" та ст. 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачене як одна із складових при виготовленні технічної документації для приватизації земельної ділянки.

З метою захисту порушеного права не виключається можливість надання дозволу на проведення приватизації земельної ділянки за відсутності згоди суміжного землекористувача, але за умови встановлених меж і доведеності безпідставної відмови в такому погодженні.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 551 грн 20 коп. за одну годину роботи. Відтак, зважаючи на час участі у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню компенсація документально підтверджених витрат за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 1469 грн. 86 коп. (551,20х2год.40 хв.=1469,86 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 1469 грн. 86 коп. витрат за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: