Дата документу 24.05.2016
Справа № 320/9000/15-ц
Провадження № 2/320/330/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним витягу про державну реєстрацію, за участю третіх осіб управління Держгеокадастру у Мелітопольському районі, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним витягу про державну реєстрацію, за участю третіх осіб управління Держгеокадастру у Мелітопольському районі, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.

В позові зазначено, що згідно витягу про державну реєстрацію за відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1. Позивач вважає, що зазначений витяг про державну реєстрацію є недійсним, оскільки відповідач набула право власності на земельну ділянку незаконно, без згоди на відчуження її власника ОСОБА_3, який помер 29 березня 2010 року, та зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, використовуючи недійсний документ державний акт про прав власності на земельну ділянку від 05 червня 2007 року. Також позивач зазначає, що за договором купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року відповідач придбала у ОСОБА_3 лише житловий будинок № 1 по вул. Бердянській в м. Мелітополі Запорізької області, а земельна ділянка, площею 600 кв. м, на якій розташований цей будинок, залишилась власністю ОСОБА_3 і після його смерті є спадковим майном. Позивач просить суд визнати недійсним витяг про державну реєстрацію відповідачем на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач зареєструвала право власності на земельну ділянку за недійсним державним актом, під час державної реєстрації були використані документи померлого ОСОБА_3, який за життя не відмовлявся від земельної ділянки на користь відповідача, його відмова в матеріалах справи та в рішенні суду від 20 листопада 2012 року відсутня, на час розгляду справи він вже помер. Також позивач зазначила, що право власності за відповідачем повинно реєструватися тільки за її документами, а відчуження земельної ділянки можливе лише за згодою власника.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Так, право власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, було зареєстроване за нею на підставі рішення суду від 20 листопада 2012 року, після чого на підтвердження державної реєстрації нею було отримано відповідний витяг, який не є правовстановлюючим документом на зазначену земельну ділянку. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання треті особи не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності третіх осіб на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 10 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, продавець ОСОБА_3 передав у власність, покупець ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, розташований на земельній ділянці, площею 600 кв. м, і сплатила за нього визначену домовленістю сторін грошову суму.

Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2009 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задоволено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання прав користування нею та відшкодування моральної шкоди, за участю третіх осіб ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», приватного нотаріуса ОСОБА_4, скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 09 червня 2009 року.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 02 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_3 помер 29 березня 2010 року, про що в книзі реєстрації смертей 02 квітня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 646.

Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту та стягнення судових витрат, за участю третіх осіб Центру Державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам, приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, КП «Водоканал», ВАТ «Мелітопольгаз», приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2І право власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, на якій розташований житловий будинок, загальною площею 25,2 кв. м, з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 600,14 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, що укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1/1, та належить ОСОБА_1, для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_2 і розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований, виходячи із розміру даної земельної ділянки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 549 гривень 20 копійок. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових сум, за участю третіх осіб ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької област ОСОБА_4, відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 28 березня 2013 року.

Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 12 червня 2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року і ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2011 року про роз'яснення рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року у цій справі скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання права на спадкування за законом відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 12 червня 2013 року.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 25 липня 2013 року було внесено запис про державну реєстрацію права власності, підстава виникнення права власності рішення суду, серія та номер: 2-421/2012, видане 20 листопада 2012 року, видавник: Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4936214 від 13 серпня 2013 року; форма власності приватна; розмір частки 1; власник ОСОБА_2. Об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка; адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, земельна ділянка 1; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площа: 0,06 га.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки: :02:038:0001, місце розташування: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); форма власності: приватна; площа: 0,0600 га; вид права: права власності; власник: ОСОБА_2; частка у спільній власності: 1; документ, який є підставою для виникнення права: рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, справа № 2-421/2012.

Згідно повідомлення Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області від 25 жовтня 2013 року, в архівних матеріалах, що містяться в управлінні, дані щодо відмови ОСОБА_3 від права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, на користь ОСОБА_2 відсутні.

Згідно повідомлення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року, в матеріалах справи № 2-421/2012 відмова ОСОБА_3 від своєї земельної ділянки, площею 600,14 кв. м, на користь ОСОБА_2 відсутня.

Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються.

Отже, як було встановлено під час судового розгляду, право власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, було набуте відповідачем на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

В подальшому, 13 серпня 2013 року на підставі вказаного вище рішення суду від 20 листопада 2012 року було прийнято рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1, за відповідачем, за результатами чого реєстраційною службою було надано відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Разом із цим, державною реєстрацією є лише внесення запису про речове прав на нерухоме майно до відповідного реєстру, що за своєю природою не є актом, який породжує певні правові наслідки і має обов'язковий характер, а є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття речового права на нерухоме майно. В даному випадку таким актом є судове рішення, яким було визнано право власності на нерухоме майно за відповідачем, і виключно судове рішення є відповідним правовстановлюючим документом, а не витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Тому, оскільки сам по собі витяг не є правовстановлюючим документом, то й правові підстави для визнання недійсним витягу в судовому порядку відсутні.

При цьому посилання позивача на те, що відповідачем незаконно набуто право власності на земельну ділянку, нею зареєстровано право власності на цю земельну ділянку за недійсним державним актом, під час державної реєстрації були використані документи померлого ОСОБА_3, а право власності за відповідачем повинно реєструватися тільки за її документами, судом не можуть бути прийняті до уваги, так як вони безпідставні та необґрунтованими, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем право власності на земельну ділянку було набуто на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені ним обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку була здійснена виключно на підставі рішення суду, а не інших документів, зазначене рішення суду було видано позивачу по справі ОСОБА_2, а в оспорюваному позивачем витягу будь-які вказівки на документи померлого ОСОБА_3 відсутні.

Також безпідставними й необґрунтованими є посилання позивача на те, що за життя ОСОБА_3 не відмовлявся від земельної ділянки на користь відповідача, його відмова в матеріалах справи та в рішенні суду від 20 листопада 2012 року відсутня, а відчуження земельної ділянки можливе лише за згодою власника. Так, дійсно, в цивільно-правових угодах відчуження нерухомого майна відбувається за згодою його власника. Однак, право власності на земельну ділянку відповідачем було набуто на підставі рішення суду, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи в позовному провадженні, за участі правонаступника померлого ОСОБА_3 позивача, де відповідач звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав з боку ОСОБА_3, а тому зрозуміло, що його згода на перехід права власності щодо земельної ділянки була відсутня та й не мала жодного значення для вирішення відповідного спору судом.

Крім того, виходячи з приписів ст. 3 ЦПК України вбачається, що цивільним законодавством України передбачено, що право на захист виникає у зв'язку з його порушенням, невизнанням чи оспорюванням іншими учасниками цивільних прав. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваним витягом яким-небудь чином порушено права позивача, останньою суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Натомість, позивач в судовому засіданні не заперечувала тієї обставини, що відповідач зареєструвала своє право власності на підставі рішення суду від 20 листопада 2012 року.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, оскільки в позовній заяві, окрім вищевказаних підстав, з яких позивач просить визнати витяг про державну реєстрацію недійсним, інших підстав не наведено, жодних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог в судовому засіданні встановлено не було, а передбачені діючим законодавством підстави для визнання витягу про державну реєстрацію недійсним відсутні, тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним витягу про державну реєстрацію, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 16 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 15, 58, 59, 60, 107, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним витягу про державну реєстрацію, за участю третіх осіб управління Держгеокадастру у Мелітопольському районі, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: