Справа № 461/372/16 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/4815/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) у розмірі 18 348 (вісімнадцять тисяч триста сорок вісім) гривень 52 копійки. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 1173078,05 грн., задовольнивши її позовні вимоги. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом не було досліджено та надано оцінки пред'явленим доказам. Крім цього, невірно протлумачено вимоги закону та не враховано практики Верховного Суду України у цій категорії спорів та алгоритм, за яким визначено та стягнуто розмір пені є невірним. Вважає, що неустойка в сумі 18348,52 грн. за 2007-2016 роки не тільки не відповідає правовій сутності пені та аж ніяк не може компенсувати її втрати внаслідок знецінення коштів за цей період.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що вказана особа повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляд справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду не представлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України та те, що інтереси відповідача в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 196 СК України та враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі №6-94цс15 від 1.07.2015 року та задовольняючи позов частково, - виходив з того, що заборгованість відповідача по сплаті на користь позивача аліментів, що встановлені судовим рішенням на утримання їх спільної дитини ОСОБА_5 за період з 1.01.2007 року по 25.07.2014 року склала 60293,27 грн. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками до суду не надано, а тому з врахуванням правових позицій Верховного Суду України щодо механізму нарахування пені, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 18348,52 грн. також, судом наведено розрахунок такої.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, вимогам закону та правовим позиціям Верховного Суду України у постановах, які прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковими до застосування, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як встановлено рішенням суду та сторонами не оспорювалось судовим рішенням від 22.11.2000 року зобов'язано стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини сторін ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.11.2000 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач неналежним чином виконував вказане судове рішення, внаслідок чого у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів за період з 1.01.2007 року по 25.07.2014 року, яка склала 60293,27 грн.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена ст.196 СК санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі.

Як вбачається із матеріалів справи та доводів сторін відповідачем відсутності його вини у неналежному виконанні рішення суду та виникненні згаданої заборгованості не спростовано, жодних доказів поважності причин виникнення заборгованості не наведено та доказів цього не представлено.

Зважаючи на наведене з нього підлягає стягненню пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, без зменшення такої.

Розмір таких слід визначати з врахуванням наведеної норми закону та з врахуванням правових позицій Верховного Суду України, якими роз'яснено порядок її застосування у постановах, які прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковими до застосування, зокрема, у справах: № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року; № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року; № 6-535цс16 від 1 червня 2016 року; № 6-1477цс15 від 3 лютого 2016 року; № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року; № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 року та інших.

При цьому слід вказати, що правова позиція у цих постановах висловлена таким чином: «Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)».

При цьому така правова позиція, викладена у вказаних постановах прийнята Верховним Судом України із відступом від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13), на яку посилається позивач та 1 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14).

При цьому Верховним Судом України наведено таку мотивацію: «Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)».

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування, яке б давало підстави вважати згадану мотивацію Верховного Суду України при викладенні правової позиції у ряді постанов Верховного Суду України помилковою та не свідчать про необхідність відступлення від останньої правової позиції Верховного Суду України із застосуванням попередньої, про що просила позивач як у позові, так і у апеляційній скарзі.

Посилання на скрутне матеріальне становище, захворювання та інвалідність позивача теж не є тими доводами, які впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та спростовують згадану правову позицію.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати такими, що не свідчать про необхідність скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а тому таку слід відхилити, залишивши рішення суд першої інстанції без змін.

Посилання суду у мотивувальній частині рішення на правову позицію висловлену у Постанові Верховного Суду України, що прийнята у справі № 6-81цс13 від 11.09.2013 року слід вважати помилковим, однак таким, що не вплинуло на законність та обґрунтованість рішення суду в цілому.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник