У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про примус зареєструвати позови та визначити суддів,за касаційною скаргоюОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про примус зареєструвати позови та визначити суддів, посилаючись на те, що 11 квітня 2014 року вона подала до канцелярії суду одинадцять позовних заяв про застосування наслідків нікчемності договору до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, але суд не вніс в дату подання позовів жодний з них до автоматизованої системи документообігу суду, не визначив одночасно, автоматично, за принципом вірогідності суддю для кожного з позовів, не передав кожного позову до автоматично визначеного судді. У зв'язку з цим позивач просила зобов'язати Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська виконати покладені на нього законом обов'язки належно зареєструвати кожний із позовів та одночасно, автоматично, за принципом вірогідності визначити суддю для розгляду кожного з позовів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року, провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати постановлені судові ухвали, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вимоги позивача про визнання дій відповідача щодо невнесення доавтоматизованої системи документообігу суду позовних заяв та невизначення судді, а також зобов'язання здійснити зазначені дії не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а такий спір є публічно-правовим, а тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України визначено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст.111 ЦПК України визначено, що позовні заяви, скарги, подання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, у порядку їх надходження підлягають обов'язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, що здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження документів. До автоматизованої системи документообігу суду в обов'язковому порядку вносяться: дата надходження документів, інформація про предмет спору та сторони у справі, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який розглядав справу, та інші дані, передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

З позовної заяви вбачається, що вимоги позивача фактично зводяться до зобов'язання відповідача вчинити дії (у відповідності до вимог ст. 111 ЦПК України прийняти її позовні заяви та зареєструвати їх в автоматизованій системі документообігу суду). Такий спосіб захисту, який обрала позивач, підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.

При цьому ОСОБА_5, до матеріалів касаційної скарги долучила ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року з якої вбачається, що у червні 2014 року вона зверталася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з аналогічними вимогами - про зобов'язання надати окремий реєстраційний номер в автоматизованій системі документообігу суду кожній з десяти поданих нею 11 квітня 2014 року позовних заяв, однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, позивачу було відмовлено у відкритті провадження у цій адміністративній справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Суди не звернули увагу на те, що між сторонами виникли не публічно-правові відносини, а цивільні процесуальні відносини, пов'язані з виконанням вимог ст.111 ЦПК України.

Отже, місцевий суд, з висновком якого погодився і апеляційний суд, закриваючи провадження у даній справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, на вищезазначене уваги не звернули та дійшли до передчасного висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ураховуючи, що судами не дотримані всі вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, постановлені судові ухвали підлягають скасуванню, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: