У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі - ПАТ «Родовід банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 54 102 долари США, строком користування до 16 липня 2014 року та зі сплатою 12,5 % річних. У рахунок забезпечення кредитних зобов'язань, між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля, державний номерний знак НОМЕР_1. Взяті на себе кредитні зобов'язання відповідач належним чином не виконувала, а тому передала заставний автомобіль банку для реалізації та погашення кредитної заборгованості. 7 жовтня 2011 року заставний автомобіль було продано на аукціоні, від реалізації якого банком отримано 10 761,58 доларів США. Станом на 26 вересня 2014 року залишок заборгованості ОСОБА_3 становить 52 416,43 доларів США та 834 373 грн 01 коп., яку просили стягнути.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 7 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що 21 жовтня 2011 року банк дізнався про порушення свого права на отримання суми, якої не вистачає для погашення кредитної заборгованості, за рахунок іншого майна відповідача та наступного дня - 22 жовтня 2011 року, мав право звернутися із вимогами про погашення залишку кредитної заборгованості. Оскільки банк звернувся до суду з позовом лише 20 листопада 2014 року, тому суди дійшли висновку про пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 16 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію для придбання автомобіля та сплати страхових платежів у загальному розмірі 54 012 доларів США, строком до 16 липня 2014 року та зі сплатою 12,5 % річних. У рахунок забезпечення кредитних зобов'язань між ОСОБА_3 та банком укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля Mersedes-benz GL, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який передано в заставу банку.

Умовами кредитного договору встановлено обов'язок відповідача до 10 числа кожного календарного місяця частково погашати кредит по 654 долари США, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У зв'язку із скрутним фінансовим становищем та подальшою неможливістю виконувати умови кредитного договору 2 березня 2009 року ОСОБА_3 передала заставний автомобіль в установу банку разом із 2-ма комплектами ключів з метою його наступного продажу та погашення кредитної заборгованості.

Аукціон з реалізації рухомого майна - заставного автомобіля проведено 7 жовтня 2011 року, від продажу транспортного засобу отримано 10 761,58 доларів США, за рахунок яких було частково погашено заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 2 050,39 доларів США та простроченими процентами у розмірі 8 711,19 доларів США.

Проте у подальшому відповідач взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконувала, станом на 26 вересня 2014 року залишок заборгованості становить 52 416,43 доларів США та 834 373 грн 01 коп.

Відповідно до п. 3.2.3.8 договору застави транспортного засобу у разі недостатності грошових коштів, виручених від продажу предмета застави, для повного задоволення майнових вимог заставодержателя заставодавець зобов'язується погасити залишок заборгованості протягом 10 банківських днів з моменту продажу предмета застави заставодержателем.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на зазначене положення договору застави та того, що предмет застави було реалізовано 7 жовтня 2011 року, суди дійшли правильного висновку про те, що десять банківських днів сплинули 21 жовтня 2011 року і саме з 22 жовтня 2011 року почався перебіг строку позовної давності банку для звернення з відповідним позовом до суду. За таких обставин позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з позовом банк звернувся лише 20 листопада 2014 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик