РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року

Волноваський районний суду Донецької області у складі

Головуючого судді Ромахова В.І.

При секретарі Чемезової Г.О.

За участю представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом Великоанадольського лісового коледжу до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь боргу у сумі 28 000, 89 грн. Мотивує позов тим, що 09.09.2011 року ОСОБА_3 за наказом директора Великоанадольського лісового коледжу був прийнятий на роботу до коледжу на посаду директора з господарської роботи. Згідно акту приймання-передачі б/н від 09.09.2011 року, який підписано членами комісії та ОСОБА_3, водопровід протяжністю 3000 метрів передано в підзвіт останньому. В період з 04.09.2012 року по 30.11.2012 року Державною фінансовою інспекцією в Донецькій області була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Великоанадольського лісового коледжу за 2009, 2010, 2011 роки. В ході проведення перевірки, що відображено в акті ревізії від 30.11.2012 року за №07-17/024, встановлено порушення, в тому числі і з боку заступника директора Коледжу з господарської роботи ОСОБА_3, а саме факт нестачі частини водопроводу металевого (труби металевої внутрішнього діаметру 100 мм, довжиною 1200 метрів) на суму 28 000, 89 грн. У звязку з тим, що ОСОБА_3 був матеріально-відповідальною особою на той час, просив стягнути з нього на користь Великоанадольського лісового коледжу вищевказану суму, а також сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала, посилаючись на доведеність винних дій відповідача, що встановлено актом ревізії від 30.11.2012 року за №07-17/024 та постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25.07.2013 року.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що винність дій не доведена, на даний час триває розслідування органами внутрішніх справ даного факту, а на момент підписання акту приймання-передачі від 09.09.2011 року він вже був відсутній.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з наказом Державного комітету лісового господарства від 26.07.2010 року за №237 на баланс Великоанадольського лісового коледжу водовід, інвентарний номер 10300061, довжиною три тисячі метрів (а.с.29).

Відповідно до наказу директора Великоанадольського лісового коледжу за №64-К від 09.09.2011 року ОСОБА_3 прийнято в.о. заступника директора з господарської роботи з випробувальним терміном 3 місяці (а.с. 28).

09.09.2011 року відповідно до акту прийому-передачі ОСОБА_3 прийняв матеріальні цінності, в тому числі водовідвід (а.с.37-40).

Згідно з наказом №94-К від 26.10.2012 року ОСОБА_3 звільнений за власним бажанням з посади заступника директора з господарської частини (а.с.27).

Актом ревізії фінансово-господарської діяльності Великоанадольського лісового коледжу від 30.11.2012 року за 2009, 2010, 2011 роки та завершений звітний період 2012 року встановлено факт відсутності 1200 метрів труби металевої водопроводу (а.с.30-34).

ОСОБА_3 відповідно до договорів від 12.09.2011 року та 25.04.2012 року взяв на себе повну матеріальну відповідальність (а.с.35-36).

Відповідно до відповіді заступника начальника СВ Волноваського ВП слідство за фактом відсутності труби водопроводу Великоанадольського лісового коледжутриває (а.с.74).

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантується шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, крім працівників що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Статтею 133 КЗпП України встановлено, що обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів та їх заступники у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більш свого середньомісячного заробітку, якщо шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання розкраданню, знищенню і зіпсуванню матеріальних цінностей.

Пленум Верховного Суду України у п.6 своєї Постанови від 29 грудня 1992 №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям» чітко вказав, що, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не

більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було доведено, що матеріальна шкода йому була завдана з вини відповідача. Крім того, слідство з приводу відсутності частини металевого водопроводу досі триває. Отже підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню шкоди в порядку ст. ст. 133 КЗпП України відсутні, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК, оскільки позов не підлягає задоволенню, судові втрати покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88,209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 133, 136 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах Великоанадольського лісового коледжу до ОСОБА_3 про стягнення боргу,- відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд шляхом протягом 10 днів з проголошення рішення.

Суддя

Волноваського районного суду

Донецької області ОСОБА_4

16.08.2016