Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/818/16-ц
Провадження №: 2/332/526/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Мельнік Д.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №332/818/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 10.03.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З грудня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо. При цьому син проживає з нею. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину в добровільному порядку, а вона не в змозі самостійно забезпечити усі життєві потреби сина. Окрім того, дитина має захворювання астигматизм, що потребує витрат на медичні обстеження, лікування та придбання окулярів. Для всебічного розвитку дитина навчається у дитячій музичній школі, відвідування якої становить 100 гривень щомісячно. Позивач вважає, що стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свого неповнолітнього сина. Також зазначила, що відповідач не має на утриманні будь-яких осіб, нікому не сплачує аліменти, офіційно працює. Просила суд стягнути на її користь на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 35% частки від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи із дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позові. Додатково зазначила, що відповідач нерегулярно надає кошти для утримання дитини. Лише після того, як вона повідомила ОСОБА_3 про свій намір звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, останній почав перераховувати їй гроші на утримання сина в розмірі 500-600 гривень щомісячно. Проте, даних коштів недостатньо для забезпечення дитині достатнього рівня життя. Також в обґрунтування позову зазначила, що окрім астигматизму, сину постановлено діагноз кардіопатія та ПМК І ступеню (хвороба серця), у звязку з чим він потребує санітарно-курортного лікування, щорічного обстеження, вітамінів та проходження відповідної реабілітації, для чого необхідні значні кошти.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на те, що він бере участь у вихованні дитини, піклується про неї, забезпечує матеріально шляхом перераховування коштів на особовий рахунок позивача щомісячно, купує одяг, тощо, та багато часу проводить разом із сином, в тому числі оздоровлював його влітку. Також зазначив, що захворювання сина, про які вказано позивачем, не є серйозними та не потребують особливого лікування. Просить суд частково задовольнити позов та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 15% частки з усіх видів його доходів щомісячно.

Свідок ОСОБА_4 під час розгляду справи пояснила, що відповідач є її сином. Вони проживають разом. Онук ОСОБА_3 постійно проживає із своєю матірю ОСОБА_1, при цьому багато часу проводить з нею та відповідачем. ОСОБА_2 частково утримує сина, влітку 2015 року оздоровлював його.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що відповідач не проживає із сином ОСОБА_3 з грудня 2014 року, проте допомагає в його утриманні, оздоровлював його. Щомісячно перераховує позивачці близько 600 гривень.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що з 10.03.2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №034021, виданого 10.03.2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №97 (а.с.3).

Відповідно до свідоцтва про народження від 26.06.2007 року, серії 1-ЖС №066182, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що дитина проживає разом із позивачем.

Як зазначив відповідач, він працює у Головному управлінні ДФС у Запорізькій області на посаді головного державного інспектора відділу супроводження інформаційних систем Управління інформаційних технологій.

Відповідно до відомостей з центральної бази даних ДРФО України, наданих з місця роботи відповідача ОСОБА_2, а саме з Головного управління ДФС у Запорізькій області, доходи останнього за ІІІ-ІV квартали 2015 року склали 24785 гривень 70 копійок (а.с.62).

Згідно зі ст.180 СК України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин є відповідні норми СК України.

Сукупність вищенаведених фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення у відповідача аліментного зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Посилання відповідача на те, що він добровільно сплачує аліменти на утримання дитини, а тому заперечує проти позову, не відповідає вимогам законодавства, оскільки вже зазначеними нормами СК України не встановлено, що аліменти судом призначаються лише у разі ухилення від їх сплати, це є право позивача звернутися до суду для визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

При вирішенні питання про стягнення аліментів та визначенні їх розміру суд враховує стан здоровя дитини, її матеріальне становище, а також те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини, відповідач систематично почав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини лише з жовтня 2015 року в сумі 500-600 гривень, про що свідчать надані відповідачем дублікати чеків (а.с.26-29), розмір якої не може забезпечити достатній рівень життя дитини, з того ж часу перераховував позивачці кошти у розмірі 100 гривень щомісячно на відвідування музичної школи (відповідно до пояснень відповідача), при цьому відповідач є здоровим та працездатним, працює, отримує заробітну плату, не має інших дітей, непрацездатних батьків.

З урахуванням зазначених обставин, інтересів дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов є законним, однак підлягає частковому задоволенню. Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, визначивши їх у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами /розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо/.

Суд констатує, що аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При цьому, аліменти та додаткові витрати на дитину не є тотожними поняттями і не можуть підмінювати собою одне одного.

Отже, суд не бере до уваги доводи позивача про врахування судом при визначенні розміру аліментів необхідність щорічного медичного обстеження дитини, подальшої її реабілітації, санітарно-курортного лікування, а також відвідування нею музичної школи, оскільки позивачем не заявлено позовних вимог про відшкодування додаткових витрат на дитину.

Тому суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у порядку ст. 185 СК України.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_6 Анатоліївни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ІПН НОМЕР_2), яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2016 року до досягнення повноліття ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 24 травня 2016 року.

Суддя Л.В. Безлер