Справа № 758/9404/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 18.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 508-026/ФКв-08, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 47 500,00 дол. США на строк по 17.08.2028 року. Мета кредитування - споживчі цілі.

Зазначає, що відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку» у зв'язку з чим АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 508-026 ФКв-08 від 18.08.2008 року.

Посилається на те, що відповідно до п.4.2.1. кредитного Договору, Позичальник зобов'язується здійснювати повернення Кредиту, сплату процентів за користування Кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за Договором у передбачені Договором строки.

Звертає увагу суду на те, що Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує у зв'язку з чим, станом на 30.07.2015 року за ним наявна заборгованість в сумі: 816 292, 01 грн. з яких: тіло кредиту - 699 932, 01 грн.; відсотки - 116 360,00 грн.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись, зокрема ст.ст. 512-519, 526, 530, 536, 575, 589, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, звертається з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки в судове засідання відповідача суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) був укладений кредитний Договір № 508-026/ФКв-08 (надалі - Договір), згідно з умовами якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту - 47 500,00 дол. США; строк кредитування - 240 місяців; дата повернення кредиту - 17.08.2028 року; процентна ставка за користування кредитом - 12, 5 % річних (а.с. 9-15).

Суд проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України (Кредит).

Так частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як уже зазначалося вище, в п. 1 кредитного Договору, сторони, зокрема погодили, що Банк надає Позичальнику кредитні кошти в розмірі 47 500,00 дол. США.

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що він скористався наданими Банком послугами, а саме отримав кредитні кошти у вищезазначеному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним Договором.

Як вбачається зі змісту умов кредитного Договору, сторони погодили, що Позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором Графіком платежів щодо погашення суми Кредиту, процентів за користування ним, комісій Банку, сукупних послуг, які надаються Позичальнику у зв'язку із укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобов'язань Позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього Договору (п.п. 1.13, 4.2).

Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що не зважаючи на вимоги вищезазначених норм ЦК України та умов кредитного Договору, відповідач отримавши кредитні кошти на умовах забезпеченості, строковості, погашення та платності, порушив свої зобов'язання за Договором, що призвело до виникнення у нього заборгованості за кредитом, яка станом на 29.07.2015 року складала 816 292, 01 грн. з яких: тіло кредиту - 699 932, 01 грн.; відсотки - 116 360,00 грн., що об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком (а.с. 5), який суд визнає достовірним та правильним, оскільки він не спростований відповідачем, та приймає до уваги як належний і допустимий доказ в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, який підтверджує факт наявності заборгованості та її розмір.

Судом встановлено, що з 29.07.2015 року (день здійснення розрахунку заборгованості) по день ухвалення рішення, відповідачем зазначена сума заборгованості в добровільному порядку не погашена.

За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом…

Частина друга статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, в п. 4.3. кредитного Договору сторони погодили, що Банк має право при настанні будь-якого із випадків, передбачених п. 6.2. цього Договору призупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення Кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів Позичальника за цим Договором. У випадку не виконання Позичальником вимоги Банку про дострокове виконання зобов'язань за цим Договором, установлений цим Договором строк, Банк має право стягнути примусово всю заборгованість за цим Договором.

Судом встановлено, що одним із випадків, передбачених п. 6.2. кредитного Договору з настанням якої Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, є порушення Позичальником строків платежів, що встановлені цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк» згідно умов якого АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги, зокрема за кредитним Договором № 508-026 ФКв-08 від 18.08.2008 року (а.с. 6-7, 8).

Статті 512, 513, 514 ЦК України визначають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахування зазначеного є доведеною та обставина, що по кредитному Договору № 508-026 ФКв-08 від 18.08.2008 року, укладеному між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1, дійсно відбулася заміна кредитора з ТОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та відповідачем та наявності в нього права вимагати усунення зазначених порушень в спосіб стягнення заборгованості за кредитним Договором, що не суперечить умовам укладеного договору та узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача та необхідності задоволення його позову, який на момент звернення з ним до суду був звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 509, 512, 513, 514, 525, 526, 610, 611, 612, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , заборгованість за кредитним Договором № 508-026 ФКв-08 від 18.08.2008 року в розмірі 816 292, 01 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко