солом`янський районний суд м. Києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

розглянувши позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 22 551,22 грн., мотивуючи свої вимоги наступним.

Так, позивач стверджує, що відповідач написав позивачу власноручно заяву на отримання кредитної карти «Універсальної» в гривні 18.09.2007 року. В свою чергу, дана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», розміщеними на банківському сайті, складають між сторонами договір, що підписується підписом відповідача у вищезазначеній заяві.

За даним договором відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00% на рік в розмірі 12 400,00 грн. Крім того, умовами передбачено кінцевий строк повернення грошових коштів, які як стверджує позивач, використав відповідач, - це строк закінчення дії картки.

Позивач стверджує, що станом на 30.06.2015 відповідач за вищезазначеним договором має перед ним заборгованість в сумі 22 551,22 грн., з яких 10 030,41 грн. - заборгованість за кредитом, 10 270,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штраф фіксована частина та 1 050,06 грн. - штраф процентна складова.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання виконав, а відповідач допустив прострочку сплати чергових платежів, просить задовольнити позов (а.с.3-4)

В судове засідання позивач свого представника жодного разу не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.29-30, 53, 57). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач отримував судові виклики і шляхом направлення їх паралельно на електронну пошту відповідно до його заяви (а.с.22). Також в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с.23)

Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, оспорював саме перебування із позивачем в будь-яких відносинах, в тому числі кредитних. Стверджував, що ніколи ніяких договорів із позивачем не укладав, ніяких заяв не підписував.

Ухвалою суду від 09.12.2015 задоволено клопотання відповідача та направлено позивачу рішення про витребування у нього оригінал вищезазначеної заяви із оригінальним підписом відповідача і як стверджує позивач в позові власноручно заповненим текстом та документів на підтвердження одержання відповідачем грошових коштів на зазначену позивачем суму (а.с.30)

Як вбачається із зворотного повідомлення позивач отримав копію вищезазначеної ухвали суду 29 грудня 2015 року (а.с.57), проте 26 січня 2016 року в судове засідання витребовувані документи суду не надав.

За клопотанням відповідача судом повторно було направлено вищезазначену ухвалу суду від 09.12.2015 про витребування доказів (а.с.63), оскільки відповідач категорично заперечував обставини того, що писав будь-які заяви позивачу чи підписував договори і оспорював, що брав грошові кошти, тому просив витребувати оригінал вищезазначених документів для заявлення клопотання про призначення відповідної почеркознавчої експертизи (а.с.63)

З матеріалів справи вбачається, що знову завчасно позивач отримав копію даної ухвали - 03 лютого 2016 року (а.с.64), проте в судове засідання 10 березня 2016 року знову витребовувані документи не надав.

В судовому засіданні 10.03.2016 відповідач знову стверджував про те, що жодних заяв не підписував, проте заявив клопотання про чергове витребування вищезазначених документів та про призначення у справі почеркознавчої експертизи (а.с.66, 71)

Суд, порадившись на місці, відмовив у задоволенні клопотання про вдруге повторне направлення вищезазначеної копії ухвали про витребування доказів позивачу у справі із посилання на принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого хоча на сторони і покладено обов`язок підтвердити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень належними та допустимими доказами, проте саме сторони розпоряджаються своїми правами як по явці в судові засіданні, так і щодо визначення тих доказів, якими вони мають бажання обґрунтувати свої в даному випадку вимоги.

Також згідно матеріалів справи ще в ухвалі про відкриття провадження у справі, яка була отримана позивачем 09 жовтня 2015 року (а.с.30а) суд акцентував увагу на тому, що докази мають бути подані або під час попереднього судового засідання, або якщо воно не проводиться - до початку розгляду справи по суті. В той же час, як зазначено судом вище, оригіналів документів суду надано не було, при тому, що суд довів до відома позивача позицію відповідача про оспорювання своїх підписів в тих копіях документів, навіть які засвідчені печаткою позивача, які ним надані.

Зважаючи на викладене, суд виходить з того, що позивач погоджується на вирішенні справи на підставі наявних доказів в справі.

Ухвалою суду від 10 березня 2016 року відповідачу було відмовлено у призначенні у справі почеркознавчої експертизи із посиланням на те, що оригінали документів із ймовірно підписами відповідача позивачем на ухвали суду про їх витребування надані не були, а проведення даної експертизи на підставі копій документів неможливо.

Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

Так, під час розгляду справи встановлена відсутність визнання відповідачем тих обставин, на які посилається позивач в позові, а саме перебування у будь-яких відносинах із позивачем.

Також відсутні рішення судів, які набрали законної сили, які б в розумінні ч.3 ст.61 ЦПК України, суд зміг врахувати при встановленні дійсних взаємовідносин сторін.

В справі наявні виключно копії документів, дійсність яких відповідач оспорює.

Так, згідно представленої позивачем копії зави поганої якості ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., заявив про своє бажання отримати картку «Універсальну» в валюті «гривня» із встановленим кредитним лімітом 3 500,00 грн. і строком дії картки 08.11 (а.с.9)

Під текстом заяви стоїть дата - 18.09.2007 та в графі «підпис» є підпис особи (а.с.9 на звороті)

Суд зважаючи на позицію відповідача про категорично оспорювання написання даної заяви і взагалі взяття будь-яких грошових коштів у позивача намагався витребувати даний оригінал заяви у позивача, проте останній не вважав за потрібне надати його суду.

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відтак, суд за представлених сторонами доказів і змісту заперечень, критично сприймає копію цього документа, і розцінює поведінку позивача як невиконання свого обов`язку підствердити обставини позову належними та допустимими доказами.

Таким чином, судовим розглядом не підтверджено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір.

Щодо представленого позивачем розрахунку заборгованості, то слід зазначити, що за непредставлення оригіналу вищезазначеної заяви і підтвердження перебування сторін у договірних відносинах, він не може бути самостійним доказом наявної заборгованості відповідача перед позивачем за таким договором/або за платіжною чи іншою карткою.

Суд неодноразово наголошував на тому, що прямим обов`язком позивача є подача суду доказів на підтвердження своїх вимог виключно до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні суду з вересня 2015 року і в справі наявна заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника на підставі поданих доказів, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами.

Заяву про можливість застосування строків позовної давності суд не розглядає, оскільки вона може бути застосована виключно за наявності підстав для задоволення позову, що в даній справ встановлено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - В.С. Кицюк