У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Ковалевича С.П., Малько О.С.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 1 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 5.02.2016 року до його повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 551 грн. 20 коп. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність вказаного рішення суду через неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Зазначає, що позивачкою не надано доказів того, що син проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, оскільки на момент звернення позивачки до суду їхній син був зареєстрований та проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_4, а місце проживання ОСОБА_2 судом не встановлювалося.

Доводить, що він сумлінно виконує свої батьківські обов'язки, приймає участь у вихованні і утриманні сина, піклується про його здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток.

Однак, після звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів, він позбавлений можливості здійснювати свої батьківські обов'язки, оскільки позивачка та її мати усіляко перешкоджають йому спілкуватися із сином.

Позивачкою не надано належних обґрунтувань визначеного розміру аліментів та доказів розміру щомісячних витрат на дитину.

Також, вказує, що крім ОСОБА_3 на його утриманні знаходиться його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина та її малолітня дочка.

Звертає увагу на те, що він має третю групу інвалідності та вроджену АВ блокаду, встановлений кардіостимулятор, що зумовлює систематичне обстеження, вживання ліків, хірургічне втручання кожні 5-10 років для заміни кардіостимулятора, відтак і витрачання коштів.

Судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що заробітна плата держслужбовця є не єдиним його доходом, зазначаючи, що він має право на пенсію по інвалідності, оскільки 1 квітня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 2.03.2015, відповідно до якого пенсія працюючим інвалідам дитинства III групи не виплачується.

З наведених підстав, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому просить її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 17 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, сторони у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає разом з своєю матір'ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання особи та показами свідка ОСОБА_4

Згідно довідки №7 від 15.03.2016 року, виданої головою адвокатського об'єднання "Скорпіон", ОСОБА_2 працює на посаді юриста з 2.02.2015 року по даний час. За останні шість місяців їй нарахований та виплачений дохід з вересня по грудень 2015 року по 1901 грн. щомісячно та з січня по лютий 2016 року по 1927,18 грн. щомісячно.

Відповідно до довідки від 12.03.2016 року №8166/6849-0-33-16/16, виданої заступником апарату міністра Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 займає посаду заступника директора Департаменту державної виконавчої служи - начальник управління контролю та статистичного забезпечення з посадовим окладом - 4586 грн., надбавка за 7 ранг державного службовця - 110 грн., надбавка за вислугу років (25%) - 1174 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи (100%) - 5870 грн., всього 11740грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття та він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу, і такий розмір є достатнім для утримання дитини.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Судом вірно встановлено, що відповідач має регулярний дохід, а тому у відповідності до положень ст.183 СК України наявні підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку(доходу).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.1 ст. 182 СК України врахував стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших утриманців, розміри заробітної плати відповідача і прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, які мають значення для справи.

Доводи відповідача про те, що визначений судом розмір аліментів є завищеним, є необґрунтованими, оскільки розмір аліментів визначений міським судом з урахуванням матеріального становища та потреб неповнолітнього сина сторін (забезпечення необхідних потреб школяра у харчуванні, одязі; забезпечення належного рівня навчання, комфорту, здорового способу життя та належного розвитку), відповідач в змозі надавати належну допомогу на утримання дитини, що перебуває на утриманні матері, котра здійснює догляд за дитиною, і саме на матері лежать обов'язки по забезпеченню щоденних потреб дитини.

З огляду на ці обставини визначення місцевим судом розміру аліментів у розмірі 1/3 частини від доходу повністю узгоджується із обставинами даної справи та відповідає вимогам ст.ст.182,183 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач несе витрати на утримання дитини від першого шлюбу та дружини, з якою перебуває у шлюбі, і її дитини, колегією суддів відхиляються. Судом першої інстанції встановлена відсутність належних доказів надання допомоги відповідачем на утримання сина ОСОБА_6(дитини від першого шлюбу) та відсутність обов'язків у ОСОБА_1 утримувати дочку дружини, оскільки батьком дитини відповідно до свідоцтва про її народження є інша особа. Що стосується утримання відповідачем дружини, яка не працює, то вона займається вихованням дочки, яка не досягла трьох річного віку, і в силу закону має право на отримання соціальної допомоги по її догляду та право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення нею трьох років. Дані обставини були враховані при визначенні розміру аліментів

Не заслуговують на увагу покликання ОСОБА_1 про не доведення позивачкою проживання сином разом з нею та його перебування на її повному матеріальному утриманні, оскільки вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, а відповідачем доказів на їх спростування не надано.

Тверження відповідача про придбання зимового одягу на суму 2934 грн. не звільняє його від обов'язку утримувати сина ОСОБА_7 щомісячно до досягнення ним повноліття.

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки це порушуватиме права дитини, позбавить його належних умов життя, необхідних для розвитку.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325 ЦПК України, ст.ст.180-183 СК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Ковалевич С.П.