Справа № 204/1041/15-ц
Провадження № 2/204/45/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 кооперативу № 118 «Ореол» про визнання права власності у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 кооперативу № 118 «Ореол» про визнання дій неправомірними та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 кооперативу №118 «Ореол», третя особа: ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, яким просила визнати за собою право власності на ? частину 2 кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 кооперативу № 118 «ореол», в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 17.04.2014 року.

Під час розгляду справи ухвалою суду за клопотанням позивача до участі у справі було залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ОСОБА_7 була членом ЖБК № 118 «Ореол», та їй після 1965 року було виділено 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, за яку останньою пай було сплачено в повному обсязі, але право власності на неї оформлено не було. На час утворення кооперативу та отримання квартири ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, у звязку з чим, після внесення пайових внесків зазначена квартира належала їм на праві спільної власності. 17.04.2014 року ОСОБА_2 померла. Спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_2, ОСОБА_6 та позивач, які звернулися з відповідними заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини, крім ОСОБА_6, який відмовився від прийняття належної йому частки спадщини на користь позивача. Однак, нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування оскільки право власності на нерухомість не було зареєстровано у відповідності до закону, у звязку з чим вона звертається до суду.

Протягом розгляду справи позивач неодноразово уточнювала та збільшувала позовні вимоги та з урахуванням останніх змін, просила визначити частки у спільному майні у спірній квартирі, згідно з яким 1/2 частка квартири належала померлій ОСОБА_7, 1/2 частка квартири належала померлому ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на 5/6 частин спірної квартири, з яких 1/3 частина в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 17.04.2014 року та 1/2 частину після смерті батька ОСОБА_6, померлого 26.07.2015 року. В обґрунтування збільшення розміру позовних вимог зазначила, що ОСОБА_6 за життя заповів їй все майно на випадок своєї смерті. Після смерті її батька вона звернулася до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй в видачі свідоцтва також було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

08 лютого 2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 кооперативу № 118 «Ореол» про визнання дій неправомірними та визнання права власності, яка ухвалою суду була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, яким просив визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб житлово-будівельного кооперативу №118 «Ореол» в частині скликання загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу №118 «ореол» щодо прийняття ОСОБА_2 в члени кооперативу та визнати за ним право власності на 1/2 частину паєнагромадження в житлово-будівельному кооперативі №118 «Ореол» в порядку спадкування за законом після смерті мати ОСОБА_2, померлої 17.04.2014 року.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначив, що він разом з позивачкою та ОСОБА_6 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 Оскільки 26.07.2015 року помер його батько ОСОБА_6, то згідно його заповіту позивач спадкує все майно, яке йому належало на час смерті. Однак, до складу спадщини, яку позивачка отримає за заповітом, не входить частка квартири АДРЕСА_3, оскільки право власності на неї у померлого не виникло у звязку відсутністю державної реєстрації цього права. Крім того, він звернувся до голови ЖБК № 118 «Ореол» з заявою про прийняття в члени кооперативу. Заяву прийняли по пошті, але відповіді не надано, а він має переважне право на прийняття в члени кооперативу, оскільки є членом сім'ї ОСОБА_2, тому вважає, що відмова скликання загальних зборів членів ЖБК є відмовою прийняти його в члени кооперативу. Тому він вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов визнач частково в частині визнання права власності за відповідачем на спадкову квартиру у розмірі 1/6 частини, в задоволені решти вимог заперечував.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги первісні не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 кооперативу № 118 «Ореол» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 померла 17 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 І-КИ № 569241, виданого Відділом реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 25 червня 2014 року (а.с. 14).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Таким чином, 17 квітня 2014 року після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

Як вбачається з довідки ЖБК № 18 «Ореол» від 21 липня 2014 року за № 57 ОСОБА_9 була членом зазначеного кооперативу і мешкала за адресою: 49089, АДРЕСА_4 до 17.04.2014 року. Вартість квартири сплачено в сумі 3825,00 грн. Заборгованості немає станом на 01.07.2014 року (а.с. 13).

У відповідності до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Окрім того, відповідно до змісту зазначеному у пункті 8 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, за умовах, що спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, до складу спадщини включається відповідно кооперативна квартира.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 були її: чоловік ОСОБА_6, дочка ОСОБА_4, син - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

10.06.2014 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_2, який звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері ОСОБА_2 (а.с. 17, 19).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_6 своєю заявою, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованою в реєстрі за № 925 відмовився від прийняття належної йому частки спадщини після померлої дружини на користь ОСОБА_4 (а.с. 15).

Того ж дня, 13 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 16).

Оскільки правовідносини щодо виникнення права власності на спірну спадкову квартиру виникли до набрання чинності СК України, то до правовідносин в цій частині слід застосовувати норми КпШС.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (КпШС України 1963 року) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. а, п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» №9 від 18 вересня 1987 року, з наступними змінами та доповненнями, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до ст. 146 ЖК України, поділ квартири в будинку ЖБК між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири проводиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду.

Аналогічні роз'яснення викладені є в п. 43 примірного статуту ЖБК, затвердженого ОСОБА_11 Міністрів УРСР № 186 від 30 квітня 1985 року.

Згідно п.п. и п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» №9 від 18 вересня 1987 року зазначено, що до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартири є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до п. 11 б ОСОБА_11 Пленуму Верховного суду України № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Таким чином, виходячи з вище наведеного, та враховуючи положення ст.ст. 22, 28 КпШС України, що діяв на час отримання спірної квартири та виплати пайових внесків, пай, внесений подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в ЖБК у період офіційного шлюбу за рахунок спільних коштів , а тому спірна квартира була їх спільною сумісною власністю, в зв'язку з чим спірна квартира, яка є спадковим майном, належала подружжю на праві спільної сумісної власності.

А за таких обставин, посилання відповідача на той факт, що спірна квартира не є обєктом спадкування, як така, право власності на яку не було зареєстровано в порядку передбаченому ЦК України (2003 року) не відповідає вимогам Закону та судом не приймається.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилося право на спадкування належної їй 1/2 частини АДРЕСА_5 та розподіляється наступним чином: 1/3 частина ОСОБА_4, 1/3 ОСОБА_4 в порядку ч. 2 ст. 1274 ЦК України, у в звязку з відмовою від прийняття спадщини ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, а загалом 2/3 частини, та 1/3 частина - ОСОБА_2

Також, в судовому засіданні встановлено, що 26.07.2015 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ-639015, виданого 27 липня 2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, яка складається, з 1/2 частини АДРЕСА_5, яка належала йому на момент смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2014 року ОСОБА_6 заповів усе його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буду належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, права та обовязки, що належать йому на момент складання цього заповіту, а також права та обовязки, що будуть належати йому на день його смерті, ОСОБА_4.

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 02.07.2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 590.

Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його дочка позивач ОСОБА_4

04 грудня 2015 року до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_4

27 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6

ОСОБА_11 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_6 у звязку з відсутністю у останньої правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 ОСОБА_11 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, оскільки, як вже зазначалося раніше, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 за життя хоча й набули право власності на спірну квартиру, але не зареєстрували його в органах державної реєстрації, що позбавило спадкоємців отримати свідоцтво про право на спадщину як за законом так і за заповітом, захист такого права підлягає в судовому порядку.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що за ОСОБА_4 слід визнати право власності на 5/6 частин спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 17.04.2014 року на 2/3 частини та в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 26 липня 2015 року на 1/2 частину.

Крім того, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та дійсних мотивів звернення до суду із зустрічним позовом, з метою захисту прав та інтересів відповідача, суд вважає за можливе вийти за межи позовних вимог відповідача та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 26 липня 2015 року на 1/6 частину квартири АДРЕСА_6.

Що стосується вимог позивачки щодо визначення часток у спільному майні у спірній квартирі згідно з якими ? частка квартири належала ОСОБА_2, ? частка квартири належала померлому ОСОБА_6, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (КпШС України 1963 року) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. При цьому, захисту в судовому порядку підлягають саме порушені та невизнанні права.

Що стосується вимог відповідача про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб житлово-будівельного кооперативу №118 «Ореол» в частині скликання загальних зборів членів ЖБК щодо прийняття його в члени кооперативу, то суд зазначає, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, відповідачем та його представником, на підтвердження позовних вимог в цій частині, не надано доказів, які б підтверджували порушення його прав з боку ЖБК № 118 «Ореол», між іншим - не надано порядку та строку скликання зборів членів ЖБК, як і відсутні докази самого факту не проведення таких зборів, а посилання відповідача на цей факт носять лише вірогідний характер та є припущенням.

Крім того, що стосується посилань відповідача на той факт, що відповідно до ст. 145 ЖК України, п. 55 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу та розяснень Пленуму Верховного суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» якщо член житлового кооперативу виключений, помер або вибув з нього з інших причин, члени його сімї, які проживали з ним мають перевагу перед іншими особами на вступ до кооперативу замість колишнього члена сімї, то дані посилання є безпідставними та небгрунтованними, оскільки відповідно до п. 5-1 цієї постанови є розяснення, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. А як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки ЖБК № 18 «Ореол» від 21 липня 2014 року за № 57 вартість квартири сплачено повністю, заборгованості немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки за первісним позовом задоволені частково, в частині майнових вимог, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по справі у розмірі 3 165 грн. 97 коп. Та оскільки, зустрічний позов задоволено частково, то з позивачки ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати по справі у розмірі 633 грн. 19 коп. З відповідача ЖБК № 118 «Ореол» не підлягають стягненню судові витрати, оскільки за первісним позовом вимог до цього відповідача на висувалося, а в задоволенні вимог за зустрічним позовом до цього відповідача відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1220, 1223, 1226, 1233, 1261, 1269 ЦК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (КпШС України 1963 року), ст.. 146 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 кооперативу № 118 «Ореол» про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та після смерті ОСОБА_6 на 5/6 частин квартири АДРЕСА_7, загальною площею 46,4 кв.м, житловою 29,9 кв.м, що складається з: коридор 5,0 кв.м, туалет 0,9 кв.м, ванна 2,0 кв.м, житлова кімната 17,7 кв.м, кухня 5,4 кв.м, житлова кімната 12,2 кв.м, вбудована шафа 0,9 кв.м, вбудована шафа 0,3 кв.м, балкон 2,2 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 кооперативу № 118 «Ореол» про визнання дій неправомірними та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_7, загальною площею 46,4 кв.м, житловою 29,9 кв.м, що складається з: коридор 5,0 кв.м, туалет 0,9 кв.м, ванна 2,0 кв.м, житлова кімната 17,7 кв.м, кухня 5,4 кв.м, житлова кімната 12,2 кв.м, вбудована шафа 0,9 кв.м, вбудована шафа 0,3 кв.м, балкон 2,2 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі у розмірі 3 165 грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 633 грн. 19 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська