АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5318/2016 Головуючий у 1-ій інстанції - Литвинова І.В.
Доповідач: Барановська Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Барановської Л.В.,

суддів Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із даним позовом, в якому просило визнати недійсним Договір поруки № П 2022390-8 від 28.11.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк».

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у відповідності до п. 1.3 кредитного договору № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року, забезпечення позичальником - позивачем виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за вказаним договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора ПАТ «Дельта Банк» - відповідача у справі та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: 1.3.1 договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по договорам (контрактам), що належать позивачу.

28.11.2014 року між відповідачами укладено договір поруки № П 2022390-8, яким передбачено, що забезпеченням виконання кредитного договору № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року є порука - вид забезпечення, який не передбачений в договорі кредитної лінії № ВКЛ -2022390 від 29.08.2013 року, з огляду на що позивач просить визнати договір поруки № П 2022390-8 від 28.11.2014 року недійсним, як такий, що суперечить положенням ч. 1 ст. 548 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2016 року позов ПАТ «Укргазвидобування» задоволено.

Визнано недійсним договір поруки № П 2022390-8 від 28.11.2014 року, укладений ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазвидобування» витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Укргазвидобування» витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.08.2013 року між ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390, відповідно до п.1 якого предметом договору були грошові кошти, які надавалися окремими частинами - траншами у межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150000000,00 грн. із сплатою за користування кредитом 24% річних та кінцевим терміном погашення не пізніше 28.08.2014 року.

До договору кредитної лінії № ВКЛ 2022390 від 29.08.2013 року було укладено додатковий договір № 1 від 07.08.2014 року, додатковий договір № 2 від 31.10.2014р., додатковий договір № 3 від 20.11.2014р., додатковий договір № 4 від 28.11.2014 року, додатковий договір № 5 від 01.12.2014 року.

29.08.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір застави майнових прав № ВКЛ-2022390/S-1 в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року.

01.11.2013 року між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір застави майнових прав №51/64/144/3986//ЗМП-9 згідно п.п 1.1 якого предметом застави є майнові права за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року та додатковими договорами до нього, а також із зобов'язань , що виникають з договорів № КВЛ-2022390/S-1 від 29.08.2013 року.

Відповідно до п.1.4 договору застави майнових прав надана застава забезпечує виконання ПАТ «Дельта Банк» вимог Національного Банку України за кредитами для підтримки ліквідності, надані згідно з кредитними договорами, що перераховані у вказаному пункті.

27.12.2013 року між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9 від 01.11.2013 року.

28.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № П 2022390-8 у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року.

Між тим, 29.04.2015р. Протоколом № 1 засідання Комісії АТ «Дельта Банк» з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями виявлено нікчемний правочин, укладений 28.11.2014р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2

30.04.2015 року між ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги , згідно якого ОСОБА_3 отримав право вимоги поручителя, який виконав за ПАТ «Укргазвидобування» забезпечене за договором поруки № П2022390-8 кредитне зобов'язання.

07.05.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» повідомило листом ОСОБА_2 про нікчемність укладеного договору поруки та відповідно нікчемність погашення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року шляхом договірного списання грошових коштів у лютому 2015 року з рахунків ОСОБА_2 Також про зазначене було повідомлено і позивача у справі.

18.05.2015 року позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з листом за вих. № 2/2-07/2820, в якому повторно повідомляється про те, що ПАТ «Укргазвидобування» не було відомо про наявність договорів поруки з фізичними особами в забезпечення виконання зобов'язань позивача перед ПАТ «Дельта Банк», у тому числі з ОСОБА_2

У відповідності до ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його маральним засадам.

Частиною 1 статті 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Договором кредитної лінії від 29.08.2013р. визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою, а тому забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу закону.

Разом з тим між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 28.11.2014р., яким передбачено, що забезпечення виконання кредитного договору є порука - вид забезпечення, який не передбачений в кредитному договорі. У зв»язку з цим договір поруки від 28.11.2014р. суперечить ч.1 ст. 548 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Крім того, у порушення ст.ст.554, 555, 557 ЦК України не було повідомлено та не отримано згоду ПАТ «Укргазвидобування» про введення поручителів, про що свідчить відсутність листів-повідомлень від АТ «Дельта Банк» до ПАТ « Укргазвидобування» щодо згоди на внесення змін до структури забезпечення за договором кредитних ліній.

В додаткових угодах до нього №4 від 28.11.2014 року та №5 від 01.12.2014 року зміни вносилися виключно в частині зміни строку погашення кредиту.

Враховуючи наведене суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції не вірно було застосовано вимоги ст. 548, 553, 554 ЦК України щодо спірних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції, з оцінкою якого колегія судів також погоджується.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

На підставі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді