РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/377/16-ц

пр. № 2/759/1856/16

19 травня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко В.В.

при секретарі Павлишиній А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника до ОСОБА_1, 3-я особа: Святошинський районний центр зайнятості про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

11.01.2016 року генеральний директор Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, 3-я особа: Святошинський районний центр зайнятості про відшкодування шкоди, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача у порядку регресу суму у розмірі 50064,19 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2012 року 04.06.2013 року ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого наукового працівника відділу вивчення історії духовної культури та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 156232,30 грн. Однак, позивачу згодом стало відомо що у період звільнення ОСОБА_1 був зареєстрований у якості безробітного в Святошинському районному центрі зайнятості та відповідно отримав допомогу по безробіттю у розмірі 50064,19 грн. Крім того, зазначив, що Окружним адміністративним судом м. Києва було прийнято рішення № 826/1658/14 про стягнення з Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь Київського міського центру зайнятості суму у розмірі 50064,19 грн., що виплачувалась Святошинським районним центром зайнятості відповідачу. Вважає, що ОСОБА_1 отримано за час вимушеного прогулу середній заробіток згідно судового рішення, так і допомогу по безробіттю, що суперечить змісту абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9 в зв'язку з чим у відповідності до ст. 1191 ЦК України просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що ОСОБА_1 у даній справі є неналежним відповідачем, адже він не є зобов'язаною стороною та не повинен відшкодовувати шкоду за регресною вимогою.

Представник Святошинського районного центру зайнятості в судовому засіданні послався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2012 року ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу вивчення духовної культури Києво-Печерської лаври та стягнуто з Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь ОСОБА_1 156232,30 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000,00 грн. моральної шкоди, а всього 158232,30 грн. (а.с. 15-17).

Згідно повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2014 року по справі № 826/1658/14 (а.с. 5) 14 липня 2015 року здійснено безспірне списання коштів з рахунку Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника в розмірі 50064,19 грн. на користь Київського міського центру зайнятості, що виплачувалась відповідачу у якості допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того, ст. 1191 ЦК України міститься в главі 82 ЦК України і стосується випадків відшкодування шкоди лише в рамках деліктних правовідносини, однак правовідносини, які випливають з даного спору не відносяться до деліктних.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9 При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Обов'язок роботодавця повернути кошти, що виплачені безробітному як допомога по безробіттю та за надання соціальних послуг передбачений ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якого із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Крім того, чинним законодавством України, а саме ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ від 08.02.1995 року № 100, не передбачає права чи обов'язку суду при присудженні середнього заробітку за час вимушеного прогулу зарахувати допомогу по безробіттю, яку незаконно звільнений працівник отримав у цей час. Абзац 2 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» є лише актом тлумачення, який в цій частині втратив силу внаслідок втрати сили правових норм, що тлумачилися на момент винесення цієї постанови.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог

З огляду на викладене, на підставі ст. 1191 ЦК України, ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9, ст.ст. 60, 88, 169, 179, 212, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник до ОСОБА_1, третя особа: Святошинський районний центр зайнятості про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ В.В. Макаренка