Справа № 148/737/16-ц
Провадження №2/148/359/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лавренюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Вінницької області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Вінницької області, як органу, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з вказаним вище позовом до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Вінницької області, КП «ОСОБА_3 міжрайонне бюро технічної інвентаризації», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 В обґрунтування своїх вимог позивачі послалися на те, що вони є співвласниками житлового будинку № 32 по вул. Леонтовича (колишня Леніна) в м. Тульчин Вінницької області. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 1289,0 га., яка знаходиться в їх спільному користуванні і відокремлена капітальним тином від вул. Леонтовича, та на якій ОСОБА_4 без будь-яких дозволів побудувала металевий гараж.

Також зазначили, що на підставі рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради № 310 від 20 листопада 2002 року «Про узаконення раніше збудованих громадянами міста господарських та інших приміщень» та № 6 від 29 січня 2003 року «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» за заявою та представленими документами ОСОБА_4 оформила право власності на металевий гараж літ. «А» загальною площею 16,5 кв.м. по вул. Леніна (Леонтовича), 32 у м. Тульчин, про що їй видане свідоцтво про право власності. Вважають, що дане свідоцтво виготовлено та видане виконкомом ОСОБА_3 міської ради Вінницької області на імя ОСОБА_4 у 2003 році не на підставі та не у спосіб передбачений законодавством, необґрунтовано та упереджено, без врахування всіх істотних обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, заподіює шкоду їх правам та інтересам, у звязку з чим просять визнати його недійсним і скасувати та зобовязати КП «ОСОБА_3 МБТІ» скасувати реєстрацію цього свідоцтва.

Ухвалою суду від 26 травня 2016 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 замінено відповідача КП «ОСОБА_3 МБТІ» на ОСОБА_3 районну державну адміністрацію Вінницької області як орган, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснили, що з 2000 року ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. В липні 2015 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_4 в 2003 році оформила право власності на гараж, який знаходиться у їх дворі та ще хоче приватизувати земельну ділянку під гаражем. Зазначили, що вказаний гараж ОСОБА_4 купила у колишнього співвласника будинку, який продав свою квартиру батькам ОСОБА_6, однак договору купівлі-продажу вони не оформляли. Крім того, зазначили, що на сьогодні ОСОБА_4 в будинку не проживає, їх подвіря огороджено капітальним тином, брама закривається на ключ, тому позивачі та інші співмешканці не бажають, щоб у їх подвірї знаходилась чужа власність. Вважають, що на спірний гараж не могло бути видане свідоцтво про право власності, так як він не є капітальною спорудою. Зазначили, що ними оскаржується саме свідоцтво про право власності на гараж, а не рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради № 310 від 20.11.2002 року, згідно якого узаконено раніше збудований металевий гараж та № 6 від 29.01.2003 року про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, які оскаржувалися ними в адміністративному порядку, про що є відповідні судові рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.02.2016 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року. Просили позов задовольнити визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на металевий гараж, видане на імя ОСОБА_4 та скасувати його реєстрацію.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Додатково пояснила, що в 1992 році її батьками була куплена квартира у будинку № 32 по вул. Леніна у м. Тульчин у пана Грузліна. Саме останній побудував спірний гараж і коли її батьки заселялися в квартиру, то він сказав, що вони можуть користуватися і цим гаражем. Вважає, що ОСОБА_4 незаконно захопила гараж та оформила на нього право власності. Зазначила, що поки ОСОБА_4 та її сімя жили в будинку, то користувалися гаражем, періодично користувалися і після того, як виїхали з будинку. Вважає оспорюване свідоцтво про право власності на гараж фальшивим, як і всі документи, на підставі яких воно видавалось, незаконним, оскільки з ними, мешканцями будинку, не узгоджували питання щодо оформлення права власності на гараж за ОСОБА_4 Також не бажає, щоб гаражем, який знаходиться в їх дворі, користувалися сторонні люди. Просила позов задовольнити визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на гараж, видане ОСОБА_4 та скасувати його реєстрацію.

Представник відповідача виконкому ОСОБА_3 міської ради Вінницької області заперечила проти позову. Пояснила, що оформлення права власності ОСОБА_4 на раніше збудований металевий гараж літ. «А» по вул. Леніна, 32 у м. Тульчин відбулося відповідно до вимог чинного на той час законодавства. На підставі рішення виконкому від 20.11.2002 року «Про узаконення раніше збудованих громадянами міста господарських та інших приміщень» передбачалося узаконення самовільно побудованого металевого гаража шляхом введення в експлуатацію обєкта. Відповідно до п.п. 27, 29 постанови КМУ «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» за результатами державної технічної комісії 19 грудня 2002 року був прийнятий акт про готовність закінченого будівництвом гаража для легкового автомобіля. Рішенням міськвиконкому № 6 від 29.01.2003 року «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» за представленими ОСОБА_4 документами, зокрема, вказаним вище актом та заявою 10.04.2003 року їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 722204. Вказані рішення виконкому прийняті у відповідності до чинного на той час законодавства, не скасовані та не є предметом заявленого позову. Крім того, зауважила, що належним відповідачем у спорі має бути ОСОБА_4, право якої оскаржується, а тому вважала, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судових дебатах участі не приймала.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації як органу, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, в судове засідання не зявилася, з заявою про відкладення судового засідання до суду не зверталась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В письмових запереченнях проти позову зазначила, що скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в державному реєстрі прав, вноситься до Державного реєстру прав та скасовується на підставі рішення суду і для цього не потрібне відповідне зобовязання. Крім того, чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо субєктів внесення змін до Державного реєстру прав, а тому вважає вимоги позивачів безпідставними.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 позов не визнали. Пояснили, що з 1976 року по 2003 рік ОСОБА_4 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леонтовича) у м. Тульчин. Спірний гараж був придбаний у одного із співвласників будинку, який продав свою квартиру батькам ОСОБА_2 Договору купівлі-продажу між ними оформлено не було, так як правовстановлюючих документів на гараж не було в попереднього володільця. В 2002 році ОСОБА_4 вирішила узаконити гараж для чого вчинила всі необхідні дії відповідно до вимог тоді діючого законодавства. Узаконення гаража було нею погоджено із сусідами, про що свідчать підписи на дозволі, в тому числі ОСОБА_2 та батьків ОСОБА_1 КолченкоО. Коли ОСОБА_4 продавала свою квартиру в будинку, гараж ніхто не купував. Після продажу нею квартири територію будинку обнесли парканом, але до 2015 року вона користувалися гаражем, мали ключ від воріт. Зазначили, що гараж є власністю ОСОБА_4, там зберігаються її речі. Вважають позов не обґрунтованим, у звязку з чим просили в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 22-001101 на гараж літ. «А» по вул. Леніна, 32 у м.Тульчин та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Вінницької області від 20.11.2001 року «Про узаконення раніше збудованих громадянами міста господарських та інших приміщень» ОСОБА_4 узаконено раніше збудований тимчасовий металевий гараж літ. «А» по вул. Леніна, 32 у м. Тульчин (а.с. 45) шляхом введення в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, про що свідчить акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 19.12.2002 року (а.с. 52)

Підставою для прийняття вказаного вище рішення стала заява ОСОБА_4 (а.с. 46) та враховано дозвіл співмешканців будинку № 32 по вул. Леніна у м. Тульчин на будівництво гаража (а.с. 49).

З оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи на гараж по вул. Леніна, 32 у м. Тульчин, наявного в ній оціночного акту судом встановлено, що гараж літ. «А» є металевими, покрівля його - шифер, перекриття дощате, підлога цемент.

Власником земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж та будинок № 32 по вул. Леніна у м. Тульчин, є ОСОБА_3 міська рада, що стверджено в судовому засіданні сторонами.

Також судом встановлено, що право власності на одноповерховий металевий гараж літ. «А» загальною площею 16,5 кв.м., розташований по вул.. Леніна, 32 у м. Тульчин за ОСОБА_4 оформлено на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міською радою № 6 від 29.01.2003 року «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» на підставі представлених нею документів: заяви про оформлення права власності (а.с. 51) та акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 19.12.2002 року (а.с. 52). На підставі вказаного рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради № 6 від 29.01.2003 року ОСОБА_4 10.04.2003 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: гараж по вул.. Леніна, 32 у м. Тульчин, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 53).

Право власності на гараж по вул. Леніна, 32 у м. Тульчин зареєстровано за ОСОБА_4 КП «ОСОБА_3 міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 10.04.2003 року на підставі свідоцтва про право власності, номер запису: 283 в книзі ФГ2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 54).

Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази та надаючи спірним правовідносинам юридичну оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Фактично спір виник щодо права власності ОСОБА_4 на гараж, який знаходиться у дворі будинку, в якому проживають позивачі. Разом з тим, оспорюючи належне ОСОБА_4 право власності на гараж, позивачі звернулися з вимогою про скасування свідоцтва про право власності на гараж лише до виконкому ОСОБА_3 міської ради Вінницької області, при цьому не врахувавши, що саме право належить особі, а підставою для видачі свідоцтва про право власності стало рішення виконкому ОСОБА_3 міськради № 6 від 29.01.2003 року, яке позивачами не оспорювалось в судовому порядку.

Посилання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про те, що рішення міськвиконкому про узаконення та оформлення права власності на гараж оспорювались в адміністративному порядку не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що позивачами оспорювалось рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради № 310 від 20.11.2002 року «Про узаконення раніше збудованих громадянами міста господарських та інших приміщень» в частині узаконення тимчасового металевого гаража по вул. Леніна, 32 у м. Тульчин за ОСОБА_4 Вказане рішення на сьогодні залишається чинним, оскільки хоча постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.02.2016 року, якою в задоволенні позову про оскарження даного рішення було відмовлено, скасовано згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення та зобовязання вчиняти певні дії залишено без розгляду (а.с. 74-76, 77-78).

Рішення ж виконкому ОСОБА_3 міської ради № 6 від 29.01.2003 року «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна», на підставі якого видано свідоцтво про право власності на спірний гараж, не було предметом оскарження в адміністративному порядку і не було воно предметом оскарження і в даному спорі.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачами обрано не правильний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із яких є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Належних та допустимих доказів своїм доводам про те, що свідоцтво про право власності на гараж видане не на підставі та не у спосіб передбачений законодавством позивачами суду не представлено.

За вказаних вище обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на гараж, видане ОСОБА_4

Що стосується вимоги позивачів про скасування реєстрації даного свідоцтва, суд зауважує, що реєстрації підлягало не свідоцтво про право власності, а саме право власності ОСОБА_4 на гараж, що встановлено із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.04.2003 року. Окрім того, така вимога позивачів як до КП «ОСОБА_3 МБТІ», так і до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, як органу реєстрації прав, на думку суду, є передчасною.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Крім того, статтею 6 вказаного вище закону визначено систему органів та субєктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Організаційну систему державної реєстрації прав становлять:1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) субєкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані субєкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

З огляду на це, особи вільні у виборі органу реєстрації прав, а підставою для скасування реєстрації майнового права є саме рішення суду про скасування документу, що став основою для реєстрації права. Таке рішення є обовязковим для виконання вказаними органами та не потребує додаткового зобовязання до вчинення таких дій.

При встановлених обставинах та досліджених доказах, виходячи з положень ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті, обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд залишає судові витрати за позивачами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 6, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Вінницької області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації Вінницької області, як органу, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.А. Штифурко