Справа № 717/958/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2016 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Телешмана О.В.,

з участю:

секретаря Гончара А.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом, в якому просить:

ухвалити рішення, яким визначити місце проживання його малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, ОСОБА_1, по вул. 28 червня ,7 у смт. Кельменці Чернівецької області.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала повністю.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю та пояснив суду, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він має право на виховання дитини нарівні з матір'ю. Він має належні матеріально побутові умови для проживання та навчання дітей. Він хотів би щоб обоє дітей проживали разом з ним, але на даний час хоча б ОСОБА_3 міг жити з ним, так як останній хоче відвідувати школу в Кельменцях, де він навчався 1,5 року, хоче відвідувати спортивні секції. Він не має змоги щодня бачити дітей, а відповідач працює в Кельменцях і може щодня бачити та спілкуватись з дитиною, навіть на шкільних перервах. Він працює позмінно, тобто одну добу чергує, а три доби він перебуває вдома. В той час, коли його немає вдома, його непрацездатну мати та дитину доглядатиме жінка, яку він найняв для допомоги по господарству.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала повністю та пояснила, що між їхніми малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є братами, мала різниця у віці, тому їх розлучення погано впливатиме на їх психологічний стан. Вона не забороняє позивачу бачитися з дітьми, а до повноліття діти мають проживати з матір'ю. Крім того, вона з дітьми займається, допомагає з вивченням уроків та приготуванням домашніх завдань. Коли вона не встигає дітей відводити до школи, їй допомагають її батьки тобто баба та дід хлопчиків. Вона не може допустити, щоб якась стороння жінка доглядала її дитину, оскільки вона здатна сама готувати дітей до школи та доглядати їх з допомогою своїх батьків. Позивача вона не обмежує жодним чином у вихованні дітей.

Представник служби в справах дітей Кельменецької районної державної адміністрації ОСОБА_5 пояснила, що підтримує висновок служби в справах дітей.

Малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він бажає жити і з батьком і з мамою, а якщо вибрати когось одного, то він буде жити в Києві. І батько і мати купляють йому все необхідне. Батько їм з братом обіцяв купити квадроцикл та повезти на розваги в місто Чернівці. Він любить і тата і маму. З татом вони ходять до нього на роботу, де з ним рибалять. В школі йому подобалося більше в Кельменцях, так як в Іванівцях є хлопці, які його ображають. Йому важко обрати з ким жити, тому що він хоче жити і з батьком і з мамою.

Судом досліджені такі інші докази: характеристика на ОСОБА_1, видана Кельменецькою селищною радою Чернівецької області від 28 квітня 2016 року, довідка про доходи ОСОБА_1 від 5 травня 2016 року №79, довідка, видана Кельменецькою ЦРЛ від 28.04.2016 року, довідка № 202 від 28.04.2016 року, видана Кельменецькою ЦРЛ, довідка № 1383 від 28.04.2016 року, видана Кельменецькою селищною радою Кельменецького району Чернівецької області, довідка № 08 від 23.05.2016 року, видана середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів с. Іванівці, копія свідоцтва про народження ОСОБА_3, серії 1-МИ №070276 від 22.05.2008 року, копія рішення Кельменецького районного суду від 3 грудня 2015 року по справі № 717/2018/15-ц, копія свідоцтва про народження ОСОБА_4, серії 1-МИ № 112594 від 16.04.2016 року, копія акту обстеження умов проживання від 30.05.2016 року, складеного працівника служби в справах дітей Кельменецької районної державної адміністрації, висновок Кельменецької районної державної адміністрації від12.07.2016 року № 0131/1609 про розв'язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дітей.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.07.2007 року по 03.12.2015 року. Позивач є батьком, а відповідачка матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, які в даний час проживають з відповідачем ОСОБА_2 в селі Іванівці Кельменецького району Чернівецької області. ОСОБА_3 навчається в середній загальноосвітній школі І- ІІІ ступенів села Іванівці Кельменецького району Чернівецької області. До січня 2016 року ОСОБА_3 навчався в Кельменецькому ліцеї та проживав в смт. Кельменці, а другий семестр навчався в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів с. Іванівці. Позивач та відповідач не перешкоджають один одному у спілкуванні з дітьми та не перешкоджають один одному брати участь у їх вихованні. Позивач вважає, що він має рівні права та обов'язки з відповідачем щодо проживання з дітьми. Відповідачка вважає, що діти на даний час є малолітніми, вони є братами, тому вони мають проживати з нею та не мають бути розділені.

Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу місця проживання дитини.

Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 18 Конвенції , батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У справі наявний висновок органу опіки та піклування Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області згідно якого визнано за доцільне проживання дитини як з позивачем так і з відповідачем.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ті обставини, що малолітня дитини тривалий час постійно проживала з батьком, прихильна до нього, висловила бажання проживати з ним, батько належним чином турбується про дитину, не є виключними обставинами, які дають підстави визначити місце проживання дитини саме з батьком.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що існуюча конфліктна ситуація між батьками дитини порушує розпорядок її життя, що може призвести до негативного впливу на розвиток дитини; син сторін ОСОБА_3 потребує тісного зв'язку з матір'ю і їх спільне проживання не призведе до негативних наслідків, а доводи відповідача не вказують на виняткові обставини, достатні для визначення місця проживання з ним.

Відповідач в порушенняст.60 ЦПК України не надав суду доказів, які б вказували на наявність виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю, встановлення місця проживання дитини з батьком, а також, доказів, які б підтверджували, що на даному етапі розвитку дитини проживання дитини з батьком буде максимально відповідати її інтересам.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини слід відмовити повністю за безпідставністю.

На підставі ст. ст.161 СК України, до ч. 1 ст. 3 частин, 1, 2 статті 27, ст.9, 18 Конвенції про права дитини, принципу 6 Декларації прав дитини, керуючись ст. ст. 2, 3, 8, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 213, 214, 215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя