Номер провадження: 22-ц/785/4268/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом у якому просила: визнати недійсним договір іпотеки від 20.12.2006р., укладений між «АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1568; скасувати заборону на відчуження квартири №20, що розташована за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5, яка належить ОСОБА_4, накладену 20.12.2006р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №156; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зазначала, що 20.12.2006р. між акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк»» зобовязався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 425 000 дол. США на строк до 20.12.2027р. з процентною ставкою річних 11,3 %, позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та виплатити проценти щомісячними платежами в період з 01 по 10 число кожного місяця наступного за тим, за який були нараховані Банком проценти.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання кредитних зобовязань того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1.2.9 якого ОСОБА_6 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме: квартиру № 20, що розташована в м. Одеса по Лідерсовському бульвару, буд. №5 та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 20.12.2006 р.

Позивачка також зазначала, що з 19.05.1993р. перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, вказану квартиру набули під час шлюбу, тому вона належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, передана в іпотеку банку без письмової та нотаріально завіреної її згоди як співвласника, тому просила задовольнити її вимоги.

Справу розглянуто у відсутності відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2016 у позові відмовлено. У апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Відповідачі ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності незявившихся осіб на підставі ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що з 19.05.1993р. ОСОБА_2 і ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та даними, що містяться у паспорті позивачки, (а/с. 5, 19).

20.12.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у іноземній валюті в сумі 425 000 доларів США до 20.12.2027р. зі сплатою процентів, комісії в порядку і на умовах визначених договором.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомості.

У п.2.1 кредитного договору сторони встановили, що у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком приймається застава двох квартир, у тому числі 4-кімн. квартири за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань:

- 20.12.2012р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №79270 за умовами якого остання зобовязалася перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з зазначеного вище кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови кредитного договору;

- 20.12.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Відповідно до умов іпотечного договору ОСОБА_4 передав банку в іпотеку нерухоме майно, на придбання якого надано кредит - квартиру №20 по Лідерсовському бульвару, 5 у м. Одесі, загальною площею 199,3 кв.м., житловою - 96,9 кв.м.

У п. 1.3 іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 20.12.2006р.за реєстровим №1567.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що укладання одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя та, що нотаріус, який посвідчував іпотечний договір не міг знати про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки під час укладання договору ОСОБА_4 не повідомив нотаріуса про те, що він перебуває у шлюбі, у зв`язку з чим ОСОБА_4 також не міг знати про їх шлюб.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

За змістом ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Верховний Суд України у постанові від 30.03.2016р. по справі за № 6-533цс16 висловив таку правову позицію, що з аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

У справі, рішення в якій переглядаються, судом встановлено, що на час укладення спірного договору іпотеки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 19.05.1993р. та даними, що містяться у паспорті позивачки.

Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 20.12.2006р. за кредитні кошти та під час шлюбу з ОСОБА_2, тому за правилами ст. 60 СК України ця квартира належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За обставинами цієї справи установлено, що усі правочини щодо придбання та передачі в іпотеку спірної квартири були вчинені в один і той же день, а саме - 20.12.2006р.

ОСОБА_3, укладаючи 20.12.2006р. договір поруки з ОСОБА_2 та одержавши від неї копію паспорту, у якому мається запис про її одруження, знав про цю обставину.

З листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 10.02.2016р №167/02-16 видно, що заява про згоду ОСОБА_2 на укладання її чоловіком ОСОБА_6А, договору іпотеки не надавалась, оскільки останній не повідомив про це нотаріуса, а/с. 38.

Проте банк і ОСОБА_6А, укладаючи між собою іпотечний договір, діючи недобросовісно, у порушення закону не одержали від іншого співвласника квартири - ОСОБА_2 нотаріально посвідченої письмової згоди на розпорядження цим майном, що відповідно до положень ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання цього правочину недійсним.

Виріщуючи справу суд першої інстанції на вищезазначене не звернув уваги, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, та безпідставно відмовив у задоволенні позову

За наявності таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3.4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати по справі суд розподіляє між сторонами у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення..

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 20 декабря 2006р. між акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1568.

Скасувати заборону на відчуження квартири №20, що розташована за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 5, яка належить ОСОБА_2 ОСОБА_3, накладену 20.12.2006р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №156.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 424,96 грн. з кожного з них.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_7

ОСОБА_8