Справа № 462/2738/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Бояківського А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син ОСОБА_4, а 25.11.2010 року в судовому порядку було розірвано її шлюб із ОСОБА_2, котрий після розлучення життям дитини не цікавиться, не займається вихованням і утриманням сина, жодних відносин з дитиною не підтримує, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона 24.08.2015 року вдруге одружилася. Зазначила, що з березня 2013 року відповідач не сплачує аліментів на утримання сина, які визначено йому рішенням суду, не бачиться з дитиною і взагалі нею не цікавиться, хоча жодних перешкод в цьому йому ніхто і ніколи не чинив.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, і доповнила, що з вересня 2012 року відповідач не цікавиться і не піклується про дитину, в жодний спосіб не спілкується з сином, хоча ніяких перешкод в цьому йому ніхто і ніколи не чинив. Крім цього, позивач відмітила, що теперішній її чоловік ОСОБА_5 ставиться до її сина ОСОБА_4, як до рідного, фактично виконує всі батьківські обов'язки. Просить позов задовольнити.

Відповідач позов визнав, підтвердив, що не спілкується та не опікується сином, пояснив, що має великі проблемами зі здоров'ям, а заборгованість по сплаті аліментів допустив, оскільки витрачає значні кошти на лікування.

Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, зазначив, що орган опіки та піклування дав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, так як ОСОБА_2 повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, тривалий час не цікавиться життям, здоров'ям і розвитком сина, не надає коштів на утримання дитини. Просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.11.2010 року в судовому порядку (а.с.5).

Під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Після розлучення батьків дитина залишилась проживати з мамою. Згідно матеріалів справи ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Також судом встановлено, що позивач вдруге одружилася, 24.08.2015 року уклала шлюб із ОСОБА_5

Як вбачається з пояснень сторін, відповідач не спілкується та в жодний спосіб не контактує з дитиною, не цікавиться її навчанням і не турбується про фізичний і духовний розвиток сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, ухиляється від сплати аліментів.

Дане підтверджується, крім пояснень сторін, наданими суду характеристикою ОСОБА_4 із ЛДК СЗШ №3, що навчанням і вихованням дитини займається мама ОСОБА_1, а батько - ОСОБА_2 за час навчання в школі не з'являвся, та довідкою про неотримання аліментів №3740 від 28.09.2015 року, наданою Личаківським ВДВС Львівського МУЮ, згідно якої ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. щомісячно з 01.09.2012 року по 28.09.2015 року, які зобов'язаний їй сплачувати ОСОБА_2, не отримувала (а.с.6).

Крім цього, згідно листа Комунальної 5-ї клінічної лікарні м.Львова від 09.11.2015 року ОСОБА_2 поліклінічне відділення з сином не відвідував та станом здоров'я дитини у сімейного лікаря не цікавився (а.с. 8).

Згідно висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, від 28.12.2015 року №35-4687, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9). Такий висновок підтверджується поясненнями і позицією представника третьої особи під час розгляду справи.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що ОСОБА_2 внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухиляється від їх виконання, що підтвердив в судовому засіданні особисто та визнав позов, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підставні, а відтак ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4

З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України,суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.