ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8129/16-ц
провадження № 4-с/753/167/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Дарницького Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Житнікова С.С. щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у Дарницького ВДВС у м. Києві перебував виконавчий лист № 753/2503/15 від 13.05.2015 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва щодо стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 56 000 грн. та судового збору у розмірі 560 грн. Вказує, що 08 червня 2015 року звертався до Дарницького ВДВС у м. Києві з виконавчим листом та заявою про відкриття виконавчого провадження. Проте, державним виконавцем не було вчинено всіх дій щодо примусового стягнення заборгованості з боржника, не здійснено заходів, необхідних для своєчасного і повному обсязі виконання судового рішення. У зв'язку з викладеним, заявник звернувся до суду та просив визнати бездіяльність державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Житнікова Є.Є. протиправною; зобов'язати його вчинити дії, щодо примусового виконання виконавчого листа № 753/2503/15 від 13.05.2015 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з Дарницького ВДВС у м. Києві витрати на правову допомогу та витрати за відрив від звичайних занять.

В судовому засіданні скаржник заявлені у скарзі вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Житніков С.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та просив суд відмовити, надавши при цьому копію виконавчого провадження.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року видано виконавчий лист № 753/2503/15 щодо стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 56 000 грн. та судового збору у розмірі 560 грн. (а.с. 5).

08 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького ВДВС у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просив відкрити виконавче провадження; стягнути з боржника заборгованість за виконавчим листом; накласти арешт на все наявне майно боржника; накласти арешт на рахунки боржника; надіслати до відповідних органів запити з метою виявлення належного боржнику рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів на рахунках в установах банків, на які може бути звернуто стягнення; здійснити виїзд за місцезнаходженням боржника; звернути стягнення на нерухоме майно боржника; звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон до виконання ним зобов'язань за рішенням суду (а.с.3-4).

13.04.2016 року в результаті ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 47960661 за виконавчим листом № 753/2503/15 від 13.05.2015 року ОСОБА_2 стало відомо, що державним виконавцем не було вчинено всіх дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість виконання судових рішень закріплена також у конвенцією "Про захист прав та свобод людини", яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом першим статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа Юрій Миколайович Іванов проти України).

Орган виконавчої служби зобов'язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів, так як достатньо було б не виконати протягом шести місяців виконавчий документ і стягувач за таким виконавчим документом був би звільнений від майнових зобов'язань. Такий підхід взагалі унеможливив би стягувачу за виконавчим документом стягнути кошти, які боржник по виконавчим документам зобов'язаний сплатити, що є неприпустим у правовій державі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно по п. 23 Постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

З матеріалів скарги вбачається, що державний виконавець не виконав всі можливі, передбачені вимогами законодавства дії щодо виконання рішення суду по виконавчому листу № 753/2503/15, зокрема відсутні акти про вихід державного виконавця за місцем проживання боржника, відсутні відомості з адресного бюро про зареєстроване місце проживання боржника, також відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_4 про виконавче провадження.

Щодо вимоги скаржника про стягнення з Дарницького ВДВС у м. Києві витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. та витрат за відрив від звичайних занять то в їх задоволенні слід відмовити з наступних причин.

Частиною 1 ст. 56 ЦПК України встановлено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи заявником не надано належних доказів щодо понесених ним витрат на правову допомогу, зокрема розрахунку розміру витрат із зазначенням виду наданої правової допомоги, враховуючи, що ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено виключний перелік видів правової допомоги, за які може бути стягнута компенсація.

Крім того, заявником не надано належних доказів щодо понесених ним витрат за відрив від звичайних занять, у зв'язку з чим ці вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Дарницького Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Житнікова С.С. щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 57-60, 383-387 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Дарницького Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Житнікова С.С. щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Дарницького Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Житнікова С.С. - протиправною.

Зобов'язати державного виконавця Дарницького Відділу державної виконавчої служби у м. Києві Житнікова С.С. вчинити дії щодо виконання виконавчого листа № 753/2503/15 від 10.04.2015 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА