Провадження № 22-ц/783/5090/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

встановила:

заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року вищевказаний позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25.11.2007 р. в розмірі 21 162 грн. 51 коп. та 229 грн. 40 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2014 р. залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив представник відповідача, просить його скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог позивачу, застосувавши строк позовної давності, посилаючись на те, що рішення районного суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що про час та місце розгляду справи в районному судді він не був повідомлений належним чином, а відтак він був позбавлений можливості скористатись своїми правами, в тому числі на подачу заяви про застосування строку позовної давності, оскільки термін дії картки закінчився у вересні 2009 року, а позивач з позовом звернувся в 2013 році.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р. на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору без № від 25 листопада 2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав у банку кредит в розмірі 6 950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою ОСОБА_2 складають між банком і відповідачем кредитний договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін.

Посилаючись на викладене та те, що у порушення норм ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 жовтня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 21 162,51 грн., яка складається з: 19 265,82 грн. - заборгованість за кредитом; 412,76 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також заборгованість по штрафам в сумі 1 483,93 грн. (500 грн. фіксована частина і 983,93 грн. процентна складова), просив задовольнити вимоги.

Встановлено, що 25 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 6 950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Строк дії картки до вересня 2009 року (а.с.5).

Відповідно до пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні строків платежів по любих фінансових зобов'язань за договором більше ніж чим на 120 днів боржник зобов'язався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до пп.3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою визначено, що по закінченню строку дії картки така перевипускається банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком її дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про закриття картрахунку.

В той же час, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитній картці відповідача, який не спростований відповідачем, останній в період з 25 січня 2008 року до 30 вересня 2013 року (а.с.3-4) вносив кошти на погашення відсотків по вказаному вище договору, що свідчить про визнання відповідачем боргу та перериванням строку позовної давності.

Розрахунком заборгованості за вищевказаним договором стверджується, що заборгованість станом на 30 жовтня 2013 року становить: 19 265,82 грн. - заборгованості за кредитом; 412,76 грн. заборгованість за відсотками та 1 482,93 грн. заборгованість за штрафами (500 грн. фіксована частина; 983,93 грн. процентна складова).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом встановлено, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач вчиняв дії по договору - погашав відсотки по кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

З урахуванням викладеного районний суд прийшов до вірного висновку про те, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом не сплив.

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не повідомив відповідача належним чином про дату судового засідання, в якому ухвалив оскаржуване рішення, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вносячи зміни у ЦПК України Законом України №2453-УІ (2453-17) від 07.07.2010 року, законодавець виключив можливість апеляційного суду скасувати рішення районного суду з направленням справи на новий розгляд за наведених вище обставин.

А відтак, з метою усунення допущеного районним судом порушення щодо неповідомлення відповідача належним чином про дату судового засідання, в якому районний суд ухвалив оскаржуване рішення, апеляційним судом повідомлено відповідача про дату апеляційного розгляду справи, надано йому право на подання до апеляційного суду всіх доказів, які він міг подати до суду першої інстанції, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. А відтак колегія суддів урівноважила права відповідача з правами інших сторін.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позиція представника відповідача - апелянта та його доводи не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому, колегія суддів, враховуючи викладене, приходить до висновку, що підстав для скасування рішення районного суду немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.