Справа № 219/6945/16-ц
Провадження № 2/219/3436/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року Артемівский міськрайонний суд Донецкої областї

у складі: головуючого судді Медінцевої Н.М.

при секретарі Волохіній Г.С.

за участю представник позивача ОСОБА_1,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому зазначив, що згідно договору дарування квартири від 29.03.2011 року він є власником АДРЕСА_1.

Крім нього в квартирі зареєстрована відповідачка по справі, яка приходиться йому тіткою (рідною сестрою його матері), його донька - ОСОБА_4, та його дідусь - ОСОБА_5.

Відповідачка з 2005 року не мешкає за адресом реєстрації, вона добровільно зібрала з квартири свої речі та документи, і фактично стала проживати в м. Харків у свого цивільного чоловіка.

Факт не проживання відповідачки в квартирі з 2005 року підтверджується актом про не проживання № 58 від 23.06.2016 року, складеним ОСББ «Дружба».

Не зважаючи на те, що відповідачка не проживає у квартирі, не отримує кореспонденцію, комунальні послуги не сплачує, вона не знімається з реєстраційного обліку, чим завдає матеріальні збитки, адже частина вартості комунальних послуг напряму залежить від кількості зареєстрованих осіб (вивіз сміття, сплата за газову колонку та газову плиту, сплата за водовідведення, сплата послуг ОСББ).

Не зважаючи на те, що відповідачка зареєстрована у вказаній квартирі, вона не несе і не має можливості нести відповідних витрат на комунальні послуги та інших витрат на утримання квартири. Окрім того, у зв»язку з наведеним він фактично позбавлений можливості оформити субсидію.

Оскільки питання щодо позбавлення права користування житловим приміщенням можливо вирішити лише в судовому порядку, та за вказаних вище обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

В зв'язку з вищевикладеним, просить задовольнити позов повністю, позбавити відповідачку права користування АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, підтримав вимоги, викладені на підставі позовної заяви, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, надавши до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, проти позову не заперечує.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши представника позивача, урахувавши думку відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з спірного житлового приміщення. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 дійсно є власником спірної квартири, даний факт підтверджено договором дарування квартири від 29.03.2011 року (л. с. 6), та витягом про державну реєстрацію прав КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» від 05.04.2011 року № 29556591, згідно якого ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (л. с. 7).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (ПКМУ № 630 від 21.07.2005 р.), нарахування за користування послугами з постачання холодної та гарячої води і водовідведення проводиться пропорційно кількості зареєстрованих осіб.

Відповідно до ч. 2 п. 15 постанови Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за собою, яка там проживала.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно довідки про склад сім»ї від 23 червня 2016 року № 59, виданої ОСББ «Дружба», ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1, та має такий склад сім»ї: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, (не проживає з 2005 року) (л. с. 4).

Згідно акту від 23.06.2016 року ОСББ «Дружба» ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, дійсно не проживає за даною адресою з листопада 2005 року (л. с. 5).

Відповідно до положень ч. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону, житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням того факту, що відповідачка визнала позов в повному обсязі, мешкає за іншою адресою, в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в Україні, суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і його слід задовольнити.

Керуючись ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. ст. 3, 4, 7, 10, 11, 15, 60, 88, 118, 119, 213-215, 224-228 ЦПК України, ст. ст. ч. 1 ст. 16, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, ст. 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження, такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Артемівський міськрайсуд Донецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення винесено суддею одноособово в нарадчій кімнаті.

Суддя Н.М.Медінцева