Справа №337-108/16-ц
Провадження №2-337-309/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Латій В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дитяткової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хортицького районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради у якій просить суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, та встановити ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_4, та після неї відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців які б бажали отримати спадщину немає. Через похилий вік, стан здоров'я він з-дружиною вимушені були виїхати до Російської Федерації до м. Ростов-на-Дону де мешкає їх донька, та не зміг звернутися після смерті дружини із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Також пояснив, що його довіритель разом з дружиною в березні 2013 року виїхали до доньки до Росії де проживали. Після смерті дружини він не мав можливості своєчасно приїхати та оформити документи у зв'язку з напруженою ситуацією на сході України. Позивач на прикінці 2015 року приїжджав до Запоріжжя і усно звертався до восьмої державної нотаріальної контори, але усно йому було відмовлено в оформленні спадщини та порекомендовано звернутися до суду. Донька спадщину не приймала. Також в обґрунтування поважності пропуску строку, представник позивача вказав на похилий вік свого довірителя, поганий стан його здоров'я, та правову необізнаність.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вказала, що зі слів представника позивача та тексту позовної заяви у спадкодавця є донька, і спадкодавець яка проживала з березня на території Росії там і померла. Посилаючись на норми Закону України «Про міжнародне приватне право», вважає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Сторони наполягали на розгляді справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Право власності на квартиру зареєстрована ЗМБІ у реєстровій книзі 234 за №36291 від 11.10.1994 року, що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 21.03.1994 року(а.с.16), копією технічного паспорту на квартиру(а.с.17-18).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.1957 року(а.с.14).

22.10.2013 року ОСОБА_3 отримав посвідку на проживання іноземного громадянина(а.с.12), та 25.10.2013 року зареєстровано його місце проживання у м. Ростов-на-Дону(а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого міським(Кіровським) відділом РАГС м. Ростов-на-Дону, Росія, актовий запис №4147 від 23.04.2015 року(5).

Згідно до копії паспорту позивача, ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 30.05.1980 року, та знятий з реєстрації 15.03.2013 року(а.с.7).

Відповідно до копії довідки житлових органів №7814 від 30.12.2015 року, ОСОБА_3 не зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 знята з реєстрації 25.12.2015 року(а.с.15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складає у тому числі частку у квартирі АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_3.

Суду сторонами не надано належних доказів про існування інших спадкоємців першої черги(їх данні, місце проживання, родинні відносини) для залучення до справи.

Підпунктом 1.13 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

Також, як передбачено підпунктом 1.14 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку, у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, за винятком, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. У разі, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося, вибір права спадкодавцем буде недійсним.

Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Норми ст. 1220 ЦК України пов'язують відкриття спадщини з фактом (часом) смерті спадкодавця.

Суд зазначає, що для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємець за заповітом або за законом, має прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК).

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Прийняття спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду вступити в спадкові права та його цивільне право.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Строк прийняття спадщини встановлюється у шість місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК).

Відповідно до довідки Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори №115/01-16 від 28.01.2016 року, №407/01-16 від 05.03.2016 року, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру,(а.с.31,32), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася.

Матеріали справи не містять належних та допустимих документальних доказів які б вказували на те, що позивач у встановленому законом порядку звертався до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після померлої дружини, та нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК).

У п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ураховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі мотиви пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, похилий вік, непрацездатність, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі умови, поганий стан здоров'я(при не наданні підтверджуючих документів).

Крім того суд зазначає, що свідоцтво про право на спадщину після смерті громадянина України, який постійно проживав за кордоном, має оформлюватися у консульській установі (у дипломатичному представництві України), крім випадків, коли держава, де постійно проживав померлий, має на це виключну компетенцію)

Захист спадкових прав українських громадян за кордоном покладений на консулів. Компетенція дипломатичного представництва або консульської установи визначається Консульським статутом України затвердженим Указом Президента України від 2 квітня 1994р., а також положеннями консульських конвенцій.

Відповідно до ст. 44 Консульського статуту України, консул вчиняє нотаріальні дії, передбачені законодавством України. Порядок вчинення нотаріальних дій консулом визначається Законом України «Про нотаріат», цим Статутом, Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій консулом, яке затверджується Міністерством юстиції України і Міністерством закордонних справ України, а також іншими актами законодавства України.

Виходячи з наведеного, до компетенції консульської установи також входить і прийняття заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на те, що на території Російської Федерації функціонує Генеральне консульство України в Ростові-на-Дону, за місцем проживання позивача, то він мав би, при наявності бажання, звернутися до відповідної установи для оформлення необхідних документів.

Таким чином суд не має правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.10, 11, 57, 60, 61 ЦПК України, ст. 1261, 1270, 1272 ЦК України, ст. 70-72 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог про визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, та встановлення ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини тривалістю шість місяців - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: