Провадження № 2-о/225/239/2016
Справа № 225/3219/16-ц
Головуючий у справі ОСОБА_1
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_4 ОСОБА_5 народилася 06 січня 2015 року в м. Ялта Автономної Республіки Крим, матірю якої є ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 січня 2015 року на тимчасово окупованій території в м.Ялта Автономної Республіки Крим вона народила доньку ОСОБА_4 ОСОБА_5, що на теперішній час проживає разом із нею. На час запліднення, у період вагітності та на дату народження доньки вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Оскільки на той час територія м. Ялти Автономної Республіки Крим вже була не підконтрольна Україні, вона отримала довідку про народження зразку, що використовується на тимчасово окупованій території, з печаткою Ялтинського міського відділу запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим за формою, затвердженою Урядом Російської Федерації, тому є недійсними та не створює правових наслідків. З цих підстав, вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області з метою оформлення державної реєстрації народження доньки ОСОБА_4 ОСОБА_5 та отримати свідоцтво про народження встановленого зразка. Однак, їй було відмовлено в реєстрації народження та видачі свідоцтва про народження, з зазначених вище підстав, а саме що представлені нею документи не підтверджують факт народження дитини. При цьому, їй було розяснено право на звернення до суду з заявою про встановлення факту народження.

Вичерпавши всі можливі дії щодо реєстрації народження своєї дитини, змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження.

Заявник в судове засідання не зявилася, її інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_2, який в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що з заявником по справі вона познайомилася через соцмережі в "Інтернеті". Заявник проживає в м. Горлівка. Коли вони спілкувалися, то вона дізналася, що після початку проведення на території Донецької області АТО, заявник поїхали до своїх родичів у м. Ялта АРК. В січня 2015 року в м. Ялта АРК заявник народила дівчину, яку назвала Анна-Стефанія. Потім вона повернулася в м. Горлівка. Після чого заявник знайшла її через "Інтернет", так як свідок надає юридичні консультації. Розмовляючи з заявником по "скайпу", свідок бачила маленьку дитину, яка на теперішній час вже зросла. Також заявник їй повідомила, що вона не заміжня, чоловіка у неї немає Оскільки довідка про народження дитини, видана Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим не має для заявника юридичних наслідків, свідок запропонувала заявнику звернутися до адвоката ОСОБА_2 з приводу оформлення заяви до суду.

Представник заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, надав суду заяву розглянути справу без їх участі, тому суд розглядав справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши показання представника заявника ОСОБА_2, свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Як вбачається з копії паспорта громадянка України ОСОБА_3 народилася 06 листопада 1985 року, є уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1, та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі показань свідка ОСОБА_7 про відомі їй обставини, що мають значення для справи встановлено, що 06 січня 2015 року в м. Ялта Автономної Республіки Крим, територія якого є тимчасово окупованою заявник ОСОБА_3 народила дитину жіночої статі, яку назвала ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Крім цього факт народження дитини підтверджується фотографіями, на яких зображена заявник ОСОБА_3 з новонародженою дитиною.

Враховуючи, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту народження дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5, 06.01.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Положеннями ч. 2 і ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи з цього, територія м. Ялти Автономної Республіки Крим, де народилася ОСОБА_4 ОСОБА_5 на даний час є тимчасово окупованою територією. Таким чином отримання на цій території документів про народження ОСОБА_4 ОСОБА_5 не створює для заявника юридичних наслідків, а саме вона не зможе здійснити державну реєстрацію народження своєї дитини та отримати свідоцтво про народження встановленого зразка.

В той же час, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлює обовязковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст. 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У звязку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Оскільки отримана заявником довідка про народження не визнається на території України, то підставою для державної реєстрації народження дитини є виключно рішення суду про встановлення народження дитини в певний час.

При чому згідно ч.3 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Оскільки заявник по справі не перебувала у шлюбі з батьком народженої нею дитини, то запис батька дитини у Книзі реєстрації народжень необхідно провести за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записати за її вказівкою, а саме ОСОБА_8, громадянина України.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та його дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_3 свідоцтво про народження її доньки ОСОБА_4 ОСОБА_5, виданого державним органом України.

Керуючись ст. ст.10,60,212,214,215,223,234,256, 257-1 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_4 ОСОБА_5 народилася 06 січня 2015 року в м.Ялта Автономної Республіки Крим, матірю якої є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, уродженка м. Горлівка Донецької області, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої зі слів матері є ОСОБА_8, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя: