Справа №489/9141/13-ц 23.11.2016 23112016 23.11.2016
Провадження №22-ц/784/2446/16
Справа номер 489/9141/13-ц
Провадження номер 22-ц/784/2446/16 Головуючий cуду 1-й інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду Локтіонова О.В.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого Локтіонової О.В.
суддів: Довжук Т.С, Колосовського С.Ю.,
із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,
за участі:
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача Кострикіна О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 06 жовтня 2016 року
за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пред`явили до суду зазначений позов, який обґрунтовували наступним.
У 2001 році на підставі ордеру №787 від 13 вересня 2001 року сторони вселились у квартиру АДРЕСА_1 , яка відноситься до комунальної власності та зареєструвались у ній.
03 вересня 2012 року рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, після чого відповідачем було залишено вищезазначену квартиру.
Посилаючись на те, що факт не проживання відповідача у вказаній квартирі підтверджується відповідним актом, позивачі на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою.
Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 вказував, що квартира була отримана сім`єю завдяки тому, що він був військовослужбовцем Збройних Сил України. Він є основним квартиронаймачем, особові рахунки відкриті на його ім`я. Його тривала відсутність за основним місцем проживання була викликана хворобою та тривалим лікуванням, а також необхідністю догляду за ним з боку сторонніх осіб. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що він є безпідставним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2001 року було затверджено список розподілу житлової площі за військовою частиною НОМЕР_1 , в якому за №3 зазначений капітан ОСОБА_3 та члени його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.63-64).
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 31 серпня 2001 року №767 затверджено рішення житлових комісій військових частин про надання квартир у 56-квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 і видачу ордерів, зокрема військової частини НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_3 на склад сім`ї із 3 осіб (він, дружина та син) надано кв.27, 2-кімнатну, житловою площею 21,6 кв.м. із виключенням із квартирного обліку (а.с.62).
13 вересня 2001 року ОСОБА_3 отримано ордер на квартиру (а.с.4).
Реєстрація у вказаній квартирі ОСОБА_3 відбулася 02 жовтня 2001 року (а.с.28).
14 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що свідчить рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 03 вересня 2012 року.
Згідно з довідкою житлово-комунального підприємства «Південь» від 24 вересня 2013 року зазначена квартира неприватизована.
З акту від 08 жовтня 2013 року, складеного за участі трьох мешканців будинку по АДРЕСА_2 , вбачається, що ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 не проживає з вересня 2012 року. Особистих речей у квартирі немає (а.с.20).
Трудова книжка ОСОБА_3 та медична документація свідчать, що 22 серпня 2011 року він був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я, яке характеризувалося нападами втрати свідомості, постійним головним болем, запамороченням, швидкою втомлюваністю. Зазначене захворювання проявилося у 2000 році та потягло за собою постійне знаходження відповідача під диспансерним наглядом лікарів (а.с.65, 69-72).
Згідно з поясненнями свідків ОСОБА_5 матері відповідача та ОСОБА_6 сусіда матері, відповідач з 2012 по 2013 рік проживав у квартирі ОСОБА_5 , оскільки потребував її догляду за станом здоров`я.
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач в спірній квартирі не проживає з поважних причин, а тому відсутні підстави вважати його таким, що втратив право користування цією квартирою.
Посилання позивачів на те, що відповідач добровільно виїхав з квартири та не проживає в ній понад шість місяців не можна взяти до уваги, оскільки причини не проживання відповідача в спірній квартирі є поважними: хвороба та розлучення.
Зазначені у медичній документації симптоми захворювання відповідача свідчать про необхідність стороннього догляду за ним (втрата свідомості, запаморочення). Оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, то є логічним передбачення відповідача, що допомогу при його захворюванні він може отримати від матері, яка проживає за іншою адресою ніж сторони по справі.
За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно відповідає обставинам справи та ухвалене з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В.Локтіонова

Судді: Т.С.Довжук

С.Ю.Колосовський