Справа № 307/3662/15-ц
Провадження № 2/307/215/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю: позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

адвокатів ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Посилається на те, що 01.03.2009 р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб і вони почали проживати у його будинку № 54 "б" по вул. Корнійчука в с. Терново. В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства.

За час спільного проживання вони добудували до будинку дві житлові кімнати.

Відповідач постійно влаштовував скандали в присутності дітей, а в листопаді 2014 року він прогнав її з будинку та викинув на двір її речі, меблі та побутову техніку.

Після цього вона була змушена разом з донькою від першого шлюбу та їх спільною дитиною переїхати жити до своїх батьків, в яких немає належних умов для проживання дітей.

Вона неодноразово просила відповідача примирися, кілька разів з їхньою спільною дитиною приїжджала і просила впустити їх у будинок, однак ОСОБА_2 відмовлявся. З метою впливу на чоловіка вона зверталася до голови сільської ради, однак він категорично заперечує проти її повернення в будинок.

На даний час шлюб між ними не розірвано. Відповідач не бере участі у вихованні та у матеріальному забезпеченні дитини, тому вона змушене позичати кошти на її утримання від знайомих та батьків.

12.01.2016 р. відповідач подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилається на те, що після укладення шлюбу вони почали проживати у господарській споруді його батьків, яка розташована на їх земельній ділянці.

За час спільного проживання позивачка постійно принижувала його гідність, влаштовувала сварки через те, що він не може заробити кошти. Також вона постійно спілкувалася зі своїм першим чоловіком та погрожувала, що повернеться до нього.

Восени 2014 року вона з власної ініціативи забрала всіх свійських тварин, корми для них, посуд, меблі спальні, кухні, два дивани, деревяний стіл з стільцями, холодильник, морозильну камеру, електропилу і переїхала до своїх батьків. Вказані речі їй допомогли завантажити в автомобіль її батько та дядько.

Його прохання не вчиняти таких дій вона залишила поза увагою.

Залишивши його, інваліда ІІІ-ї групи, не цікавлячись його здоровям та життям, вона звернулася до суду про стягнення з нього аліментів, хоча більше року не давала про себе знати.

На даний час у суді розглядається справа про розірвання шлюбу.

Будинок у якому вони проживали належить його батькам. Чому у сільській раді видали завідомо фіктивну довідку про те, що будинок у по господарській книзі зареєстровано за ним йому не відомо. Для вияснення цього він має намір звернутися у правоохоронні органи.

Просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування приміщенням за адресою: с. Терново, вул. Корнійчука 54 "б".

Ухвалою від 13.01.2016 р. зустрічний позов було обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали первісний позов та заперечили відносно зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечили відносно первісного позову, оскільки позивачка з власної ініціативи покинула спірне помешкання та більше шести місяців в ньому не проживала. Просили відмовити у задоволенні первісного позову.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина перша ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 01.03.2009 р. сторони зареєстрували шлюб, який на момент розгляду справи не розірвано. В шлюбі в них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства та знаходиться на утриманні та вихованні ОСОБА_1

Після укладення шлюбу позивачка та відповідач почали проживати ІНФОРМАЦІЯ_2/б по вул. Корнійчука в с. Терново, який на даний час не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Довідкою Тернівської сільської ради № 2333 від 07.07.2013 р. стверджено, що згідно погосподарської книги № 51, особовий рахунок № 2542, власником будинку № 54/б по вул. Корнійчука в с. Терново, який побудований в 2003 році є ОСОБА_2 В погосподарській книзі зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно довідки Вільховецької сільської ради № 3108 від 01.12.2015 р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час проживає у своїх батьків за адресою: с. Вільхівчик 325. Свого власного будинку не має.

Факт вселення ОСОБА_1 у будинок № 54 "б" по вул. Корнійчука в с. Терново, як члена його сімї, відповідач не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_1 складеного комісією Тернівської сільської ради № 10/236 від 15.01.2016 р. убачається, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 вони побудували до будинку прибудову де разом і проживали. 20.11.2014 р. ОСОБА_2 прогнав її разом з дитиною з цього будинку і вона змушена була переїхати проживати до своїх батьків у с. Вільхівчик. У вересні 2015 року вона зверталася до Тернівської сільської ради за допомогою про вселення до будинку з хворою дитиною, однак ОСОБА_2 не допускав їх до помешкання в присутності голови Тернівської сільської ради, тому ОСОБА_1 та її донька продовжують проживати у важких матеріально-побутових умовах в господарстві батьків.

Згідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факт наявності між сторонами сімейного конфлікту у результаті якого ОСОБА_1, у листопаді 2014 р. була змушена переїхати до своїх батьків.

Так, свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудували літню кухню до будинку 54 по вул. Корнійчук в с. Терново, у якому прожили шість років. ОСОБА_2 виганяв позивачку з будинку, тому вона часто з дітьми залишалася ночувати в неї. В листопаді 2014 року відповідач вигнав позивачку з будинку, викинув її речі на двір та погрожував їх знищити. У лютому та березні 2015 року вона намагалася повернутися жити у цей будинок, але ОСОБА_2 її не пускав. Коли позивачка прийшла до неї, то чула її телефонну розмову з відповідачем, який відмовлявся впустити її в будинок.

Свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_1 пішла з будинку в с. Терново, тому що ОСОБА_2 прогнав її разом з дітьми. В цьому будинку сторони прожили шість років. В лютому 2015 р. позивачка намагалася повернутися до будинку відповідача, але він її не впустив. Тоді ОСОБА_1 пішла до ОСОБА_7, де вони зустрілися і вона почула телефонну розмову сторін. Під час розмови відповідач кричав на позивачку та некоректно висловлювався в її бік. Батьки відповідача проживають у іншому будинку.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона мати позивачки і на протязі їхнього спільного проживання, відповідач постійно влаштовував вдома сварки та застосовував до доньки фізичну силу. В листопаді 2014 року ОСОБА_2 прогнав ОСОБА_1 з будинку, а її чоловік ОСОБА_11 допоміг доньці перевезти речі до них додому в с. Вільхівчик. Спочатку вони привезли холодильник та морозильну камеру, а потім через два чи три тижні меблі та іншу частину речей. В їх будинку тільки дві кімнати. Донька неодноразово просила відповідача впустити її жити у той будинок.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 часто проганяв позивачку з будинку. В листопаді 2014 року ОСОБА_1 переїхала жити в їхній будинок. Позивачка попросила його знайти автомобіль, щоб відвезти її речі до них додому. Коли він приїхав до будинку відповідача речі вже знаходилися на подвірї.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що з 2006 року працює головою Тернівської сільської ради. В серпні 2015 року до нього звернулася позивачка та просила допомогти їй вселитися в будинок ОСОБА_2, який вигнав її з будинку. Він у складі комісії, у яку входили спеціаліст із субсидій, дільничний та представник БТІ прийшли до будинку, щоб скласти акт обстеження матеріально-побутових умов. Однак на дзвінки ніхто не відповідав. Після цього він викликав у сільську раду ОСОБА_2, який йому розповів, що ОСОБА_1 сама зібрала речі та покинула будинок. Спірний будинок являється самочинним будівництвом. Батьки відповідача проживають в окремому будинку із нормальними житлово-побутовими умовами.

За наведених вище обставин суд вважає, що позивачка, яка вселилася у будинок № 54 "б" по вул. Корнійчука в с. Терново, як член сімї відповідача, не втратила право на проживання в цьому будинку, так як була відсутня у ньому через перешкоди, які чинив їй ОСОБА_2

Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що будинок № 54 «б» належить їм, а не відповідачу і про те, що позивачка добровільно виселилася із спірного будинку, так як відповідач, звернувшись до суду з позовом про визнання позивачки такою що втратила право на проживання у будинку, фактично підтвердив належність будинку саме йому, а ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не сприяли виселенню позивачки і не перешкоджали їй повернутися в будинок. Крім того, вони ствердили наявність між сторонами неприязних відносин, які стали причиною переїзду позивачки до своїх батьків у листопаді 2014 р.

Із досліджених судом доказів випливає, що позивачка, у листопаді 2014 року, разом із своєю донькою від першого шлюбу та донькою від шлюбу з відповідачем, переїхала до своїх батьків через сімейний конфлікт із ОСОБА_2 До спливу річного терміну, вона неодноразово намагалася повернутися в будинок у якому проживала разом з відповідачем, але через перешкоди, які він їй чинив, не впускаючи в будинок, зробити цього не змогла. Отже ОСОБА_1, як особа, яка не втратила право на проживання у житловому будинку № 54 "б" по вул. Корнійчука в с. Терново, підлягає вселенню в нього. По цих же мотивах, зустрічний позов ОСОБА_2, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1, 9, 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Первісний позов задовольнити повністю. Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловий будинок № 54 "б" по вул. Корнійчука в с. Терново, Тячівського району та зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні даним будинком та надвірними спорудами.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.