АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2358/16 Головуючий 1-ї інстанції Хайкін В.М.
Справа № 2-638/8732/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України про скасування рішення Харківської міської ради та визнання недійсним свідоцтва на право власності та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, Харківської міської ради про скасування рішення Харківської міської ради та визнання недійсним свідоцтва на право власності та виселення.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі ордера від 06 вересня 1991 року, виданого Харківською квартирно-експлуатаційною частиною як військовослужбовцю, разом із своєю родиною постійно проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Харківської міської ради від 24 жовтня 2012 року з урахуванням рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2011 року він, ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнані користувачами частини житлового приміщення кімнат №1 та №5, житловою площею 24,55 кв.м. та приміщеннями загального користування в комунальній квартирі №28 за вказаною адресою.

Житлову кімнату №4 займає ОСОБА_6

З 1993 року житлові кімнати №2 та №3 займав військовослужбовець ОСОБА_7 разом із своєю сім'єю.

Відповідно до листа Начальника КЕВ м. Харкова в 2007 році ОСОБА_7 на склад родини 5 осіб, до яких входив і відповідач ОСОБА_2, отримав 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з чим повинен був звільнити займані кімнати за попереднім місцем проживання.

На підставі рішення Харківської міської ради від 10 квітня 2013 року «Про визнання наймачами житлової площі», ОСОБА_2 (відповідач по справі) був визнаний наймачем спірної квартири. Також, на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було видане свідоцтво про право власності. Проте, на його думку, останній не мав на це правових підстав і діями Харківської міської ради та ОСОБА_2СМ. було порушено його право на отримання житла.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 проти позову заперечував, з посиланням на його безпідставність.

Представник Харківської міської ради надав суду письмові заперечення проти позову.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надали суду заяви в яких не заперечували проти задоволення позову та при постановленні рішення покладаються на розсуду суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом спору є житлові приміщення № 2 та № 3 в квартирі АДРЕСА_2, які на час предявлення ОСОБА_1 позову не є вільними й стосовно яких порушується питання про їх надання в порядку ст. 54 ЖК України, оскільки ОСОБА_1 є наймачем іншої кімнати № 1 у цій же квартирі.

За загальними правилами ст. ст. 51-53 ЖК України питання про надання такого житлового приміщення вирішується тим органом, якому належить або у віданні якого знаходиться жилий будинок.

Застосування ст. 54 ЖК України має свої особливості.

Відповідно до ст. 54 ЖК України ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

За приписом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України (зі змінами та доповненнями) судовому розгляду підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, і зокрема, про надання наймачеві звільненого жилого приміщення в квартирі, в якій він проживає, якщо йому відмовлено в наданні цього приміщення або на нього видано ордер іншій особі чи воно передано іншому наймачеві, який проживає в цій же квартирі.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позивачем вимог, оскільки ОСОБА_1 не має права в порядку ст. 54 ЖК України на надання йому у користування кімнат, що не звільнилися.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено та не заперечується позивачем ОСОБА_1 про те, що в спірних кімнатах № 2 та № 3 в квартирі АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_2 проживав разом із своїми батьками.

В 2007 році батько ОСОБА_2 ОСОБА_7 на склад сімї 5 чоловік отримав квартиру АДРЕСА_3. Вказана обставина підтверджується відповіддю начальника КЕВ в м.Харкові (а.с.11).

Доказів про те, що спірні кімнати № 2 та № 3 звільнились та, що відповідач ОСОБА_2 давав зобовязання звільнити спірні приміщення та у звязку з цим визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням матеріали справи не містять.

Відсутні докази і того, що ОСОБА_1 звертався про надання такого житлового приміщення до органу у віданні якого знаходиться жилий будинок та, що власник будинку Харківська міська рада оспорює правомірність проживання ОСОБА_2 у спірному житлі.

Навпаки, проти позову ОСОБА_1 Харківська міська рада заперечувала посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.04.2013 року № 200 ОСОБА_2 визнаний наймачем двох кімнат № 2 та № 3 в квартирі АДРЕСА_2 житловою площею 29,05 кв.м. складом сімї він та син ОСОБА_8 на законних підставах (а.с.9,47).

На підставі свідоцтва про право власності серія та номер 1:13-317931-Ц2 ОСОБА_2 є власником двох кімнат № 2 та № 3 в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.8).

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах дійшла висновку про те, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: