Справа №587/109/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/469/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська»

про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3

про стягнення збитків та орендної плати, розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове, по суті позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не врахував належним чином умови договору оренди землі про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції за всі попередні роки користування відповідача земельною ділянкою позивача, тому дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості з орендної плати. Крім того, на думку представника позивача, висновок суду першої інстанції про сплату відповідачем пені за прострочення сплати орендної плати не відповідає дійсності. Також посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі між позивачкою і відповідачем, оскільки вживаний судом термін «несвоєчасна сплата» свідчить про несплату коштів за певний період, зокрема, у строк, передбачений договором оренди землі. Отже, представник позивача вважає доведеним факт систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу (протягом двох платіжних періодів підряд) за користування її земельною ділянкою, що є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому доводить, що дії ОСОБА_3 по передачі земельної ділянки у користування ТОВ «Авіс-Україна» є протиправними, оскільки порушують право ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на користування зазначеною земельною ділянкою. Вважає, що завдані збитки, відповідно до норм цивільного законодавства та ст.ст. 24, 29, 39 договору оренди землі, підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка їх завдала, тобто орендодавцем ОСОБА_3 Також вказує, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» сплатила ОСОБА_3 кошти у сумі 925,79 грн., а також частково сплатило в рахунок майбутніх виплат 517,02 грн. ( усього 1 443 грн. 19 коп.). Оскільки, товариство не могло користуватися земельною ділянкою по незалежним від нього обставинам, через порушення ОСОБА_3 умов договору, то воно повинне бути звільнене від сплати орендної плати за 2013 -2014 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, пояснення представника ТОВ «АФ «Косівщинська» - Сошенка Я.В., кожен з яких свою апеляційну скаргу підтримує з мотивів у них викладених, проти іншої скарги заперечує, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2011 та 2012 роки була виплачена позивачу з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних сум та пені, за 2013 рік вона була виплачена їй своєчасно і в повному обсязі та станом на 30 грудня 2013 року відповідач за ці роки розрахувався з нею в повному обсязі. Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надано суду належних доказів щодо порушення його прав і завдання збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АФ «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, який 14 квітня 2015 року її представник ОСОБА_4 остаточно уточнивши та збільшивши вимоги, просила стягнути з відповідача на користь позивача 2 710 грн. 83 коп., з яких - 2 061 грн. 73 коп. заборгованості з орендної плати, 123 грн. 36 коп. - 3% річних, 525 грн. 74 коп. інфляційного збільшення заборгованості, розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року та стягнути судові витрати. Вимоги мотивувала тим, що 17 січня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, згідно акту приймання передачі земельної ділянки, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зі сплатою в розмірі 442 грн. Також 01 січня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір до договору оренди землі, яким змінений строк дії договору з 5 років на 10 років, в зв'язку з чим відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 1 083 грн. 75 коп. за рік. ТОВ «АФ «Косівщинська» систематично не сплачувало орендну плату, а саме не сплатило орендну плату в 2011 році, не сплатило її і в 2012 році (за 2011 та 2012 роки сплачено лише в грудні 2013 року).

Не погоджуючись із заявленим позовом, 17 лютого 2015 року ТОВ Агрофірма «Косівщинська» звернулася до ОСОБА_3 із зустрічною позовною заявою про стягнення збитків та орендної плати, розірвання договору оренди землі, який 08 травня 2015 року остаточно уточнивши та зменшивши розмір вимог, просило розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_3 та стягнути з неї на свою користь збитки в сумі 13 613 грн. 26 коп., а також судові витрати у справі. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_3 передала належну їй земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п. 1.3. Додаткового договору - на 10 років. ОСОБА_3 зобов'язалась не вчиняти дії, які б перешкоджали орендарю користуватися земельною ділянкою (п. 29 договору). Не дивлячись на це, ОСОБА_3 на підставі договору від 28 грудня 2012 року передала належну їй земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку ОСОБА_3 протягом 2013-2014 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було позбавлене такої можливості. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», внаслідок якого товариство понесло збитки в розмірі 13 613,26 грн. - вартість неотриманого врожаю. Крім того, ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могла з її вини користуватися земельною ділянкою.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст.21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору.

Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п.«д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданим 24 січня 2000 року на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Косівщинської сільської ради Сумського району від 20 січня 2000 року (а.с.13).

17 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_3 надала ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку строком на 5 років (п. 8 договору) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,93 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради, на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору) обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору) (а.с. 9,10).

14 вересня 2006 року вищевказаний договір оренди землі був зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 62 (а. с. 10).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_3, надала вказану земельну ділянку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору).

Крім того, п.14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Відповідно до умов договору у разі несплати орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно Акту приймання - передачі від 15 вересня 2006 року (а.с.10 на звороті).

01 січня 2009 року між ТОВ «АФ «Косівщинська» та ОСОБА_3 до вищевказаного договору оренди землі був укладений додатковий договір, який 15 листопада 2010 року за № 80 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 12).

Пунктом 1.2 зазначеного додаткового договору викладено в новій редакції п. 8 договору оренди землі та строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 додаткового договору внесено зміни до п. 9 договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1 083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Судом встановлено та визнається сторонами, що 27 листопада 2013 року відповідач виплатив ОСОБА_3 3 425,78 грн. орендної плати за користування землею за 2011-2013 роки, що підтверджується копіями видаткових касових ордерів (а.с. 49,50).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про помилковість виконаного представником позивача розрахунку орендної плати з врахуванням індексів інфляції, починаючи з грудня 2006 року, оскільки законних підстав застосовувати до обумовленої сторонами у додатковому договорі, який набрав чинності 15 листопада 2010 року, річної орендної плати індексів інфляції за попередні періоди, тобто з 2006 року, не вбачається.

Визначена додатковим договором орендна плата у розмірі 1083 гр. 75коп. підлягала нарахуванню з урахуванням індексів інфляції, як це передбачено умовами договору оренди.

Так, орендна плата за 2011 рік повинна становити 1159 грн. 61 коп. (1083,75 грн. х 107%, де 107% - індекс інфляції з 01 грудня 2010 року по 30 листопада 2011 року).

Орендна плата за 2012 рік - 1171 грн.21 коп. (1159, 61 грн. х 101%, де 101% - індекс інфляції з 01 грудня 2011 року по 30 листопада 2012 року).

Орендна плата за 2013 рік - 1181 грн. 75 коп.(1171 грн. 21коп. х 100,9%, де 100,9% - індекс інфляції з 01 грудня 2012 року по 30 жовтня 2013 року, оскільки орендна плата за 2011 - 2013 роки виплачена 27 листопада 2013 року).

Всього нарахована орендна плата за 2011 - 2013 роки складає суму 3512 грн. 57 коп.

Прострочення сплати орендної плати за 2011 рік складає 696 днів ( з 31 грудня 2010 року по 26 листопада 2013 року), пеня у зв'язку з несплатою орендної плати за 2011 рік становить 80 гр. 71 коп.- 1159,61 грн. х 0,01% х 696 днів).

Прострочення сплати орендної плати за 2012 рік складає 331 день ( з 31 грудня 2011 року по 26 листопада 2013 року), пеня у зв'язку з несплатою орендної плати за 2012 рік становить 38 грн. 76 коп. ( 1171,21 грн. х 0,01% х 331 день).

За 2013 рік орендна плата сплачена у листопаді, тобто без прострочення строку виплати.

Всього сума нарахованої пені у зв'язку з затримкою виплати орендної плати становить 119 грн. 48 коп.

За період 2011-2013 року сума нарахованої орендної плати і пені становить 3632 грн. 05 коп., за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб (15%), становить до виплати -3087 грн. 24 коп. Відповідачем виплачена орендна плата з урахуванням індексу інфляції і пені, визначеної договором, у розмірі 3425 грн. 78 коп. (видаткові касові ордери, а.с.49,50), тобто більше,ніж підлягала виплаті.

Таким чином, орендна плата за 2011, 2012, 2013 роки була виплачена позивачці повністю, а тому, не можливо погодитись з її доводами про недоплату орендної плати у розмірі 2061 грн. 73 коп. (згідно уточнених позовних вимог, а.с.57-61), на яку позивач просив нарахувати пеню та інфляційні за ст. 625 ЦК України, з листопада 2013 року (з моменту виплати заборгованості по орендній платі) по день звернення до суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення орендної плати за спірний період та відповідно і для застосування до цих виплат після 29 листопада 2013 року положень ч.2 ст. 625 ЦК України. Про застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України за інший період позивачем не заявлялось.

Колегія суддів погоджується також і з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для розірвання договору.

Відповідно до ст.16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи.

Протягом 2011-2012 року дійсно порушувались права позивача на своєчасне отримання орендної плати, але на день звернення з даним позовом до суду її права фактично були відновлені, договірні правовідносини продовжились, у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було.

Щодо висновків суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» збитками вважаються, зокрема, доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

У вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані.

З матеріалів справи вбачається, що під час дії договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», 10 листопада 2011 року позивач уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «Авіс-Україна», який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Сумському районі 21 грудня 2012 року за № 09430 (а. с. 112,113).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи - ТОВ «Авіс-Україна»,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_3, ОСОБА_18 визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «Авіс-Україна» та ОСОБА_3 (а. с. 79-81).

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 05 березня 2015 року і набрала законної сили (а.с.82-85).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надала належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки товариство планувало засіяти в 2013 - 2014 роках саме соняшником і пшеницею, а не іншими культурами. Крім того зі звіту форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці ОСОБА_3, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос (а. с. 110 -111).

Отже, посилання у позові та в апеляційній скарзі про наявність у орендаря збитків у вигляді упущеної вигоди лише за самим фактом укладення ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки з іншим орендарем є необґрунтованим. Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди та повернення сплаченої ТОВ Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_3 орендної плати за 2013 рік, оскільки відповідачем не доведено належними доказами, що товариство не обробляло та не могло обробляти протягом 2013, 2014 років земельну ділянку позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, доводи апелянтів висновків суду не спростовують та не містять посилань на порушення норм матеріального чи процесуального права, які б потягли ухвалення незаконного рішення, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317

ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -