Справа № 450/2088/15 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/4984/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів cудової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левка Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Колективного виробничого підприємства "Енергомонтаж" про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Колективного виробничого підприємства «Енергомонтаж» на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з червня 2014 року по червень 2015 року (включно) в сумі 94,56 грн.

Стягнуто з Колективного виробничого підприємства «Енергомонтаж» на користь ОСОБА_2 компенсацію у звязку із невчасною виплатою заробітної плати за період з червня 2014 року по червень 2015 року (включно) в сумі 4 962,91 грн.

Стягнуто з Колективного виробничого підприємства «Енергомонтаж» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 500 грн.

Стягнуто з Колективного виробничого підприємства «Енергомонтаж» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 850 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили позивач та його представник. Вважають рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не ґрунтується на усіх обставинах справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю. Скарги мотивують тим, що судом не враховані фактичні обставини, а саме розмір реально нарахованої заробітної плата в сумі 18246,83 грн. за вказаний у рішенні період та механізм нарахування компенсації, а також є заниженою сума моральної шкоди, яка стягнута судом.

Суд не врахував, що із наявних у справі документів, до стягнення з відповідача підлягало 18 246,83 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 12 880,37 грн. компенсації із несвоєчасною виплатою заробітної плати та 5000 грн. моральної шкоди за несвоєчасну виплату його заробітку, у звязку з чим змушений був звертатись у правоохоронній органи та суд.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, особи, що їх подали, доводи підтримали.

Представник відповідача у заяві від 12.08.2016 року просить розгляд справи відкласти у зв»язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи, оскільки особи завчасно повідомлені про розгляд справи, із мотивів заяви про відкладення не убачається поважної цьому причини. За таких обставин, колегія суддів вважає, що розгляд справи можна продовжувати, що у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів враховує наступні обставини.

Позов пред»явлено після скасування відповідного судового наказу .

Матеріалами справи встановлено, що згідно Наказу №48-К від 13 травня 2011 року, ОСОБА_2 був прийнятий на роботу у Колективне виробниче підприємство «Енергомонтаж» на посаду сторожа з 13 травня 2011 року з місячним випробувальним терміном, з повною матеріальною відповідальністю з оплатою праці згідно штатного розкладу.

Звертаючись в суд з указаним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_2 вказував на те, що з червня 2014 року по серпень 2015 року йому не було виплачено заробітну плату. У звязку з чим просив про їх стягнення, а також про стягнення компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою та моральну шкоду.

В підтвердженні своїх доводів надав довідку про доходи та довідку УПФ від 15.08.2015 року.

У спростування вищенаведених доводів представником відповідача надано розрахункову відомість за період з 01.06.2014 року по 30.0.2015 року по нарахуванню зарплати ОСОБА_2, із якої убачається, що останньому нараховано 18 106 грн. 83 коп., після утримання податків та обовязкових платежів, така заробітна плата складає 14 561, 38 грн.

Згідно наданих платіжних документів, позивачу виплачена заробітна плата 22.09.2015 року, згідно платіжного доручення №25 на суму 4 936, 79 грн., (за червень, липень, серпень 2014 року ); 23.09.2015 року згідно платіжного доручення 330 на суму 2 326, 65 грн. (заробітна плата за жовтень, листопад 2014 року); 30.09.2015 року, згідно платіжного доручення №35 на суму 2 116,56 грн. (заробітна плата за грудень 2014 року та січень 2015 року); 08.10.2015 року, згідно платіжного доручення №46 на суму 2044,22 грн. (заробітна плата за лютий та березень 2015 року); 12.10.2015 року, згідно платіжного доручення №49 на суму 1047,04 грн. (заробітна плата за лютий та березень 2015 року); 13.10.2015 року, згідно платіжного доручення №57 на суму 1995,56 грн. (заробітна плата за травень, червень 2015 року); 27.10.2015 року, згідно платіжного доручення №68 на суму 2 130,70 грн. (заробітна плата за липень та серпень 2015). Таким чином за період з червня 2014 по червень 2015 року позивачу виплачено 14 466, 82 грн. заробітної плати, що не відповідає розрахунковій відомості за вказаний вище період (а.с.74).

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач не заперечив про отримання таких сум у терміни зазначені відповідачем.

Таким чином, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що позивачу не було доплачено за вказаний період заробітної плати в сумі 94 грн. 56 коп., у звязку з чим правомірно дійшов висновку про стягнення такої в судовому порядку.

Тому доводи скарги про те, що повинна бути стягнута уся сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за вказаний у рішенні період в сумі 18246,83 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначена сума отримана позивачем з урахуванням стягнутих податків та обовязкових платежів, і не може бути стягнута повторно.

Судом також встановлено, що така заробітна плата у встановлені законом строку позивачу не виплачувалась, внаслідок чого відповідачем порушено вимоги ч.1 ст. 115 КЗпП України, яка регулює строки виплати заробітної плати, тоді як право на отримання плати за виконану роботу є конституційним (законним) правом позивача у силу ч. 4 ст. 43 Конституції України.

Відповідно до ст. 115 КЗпП україни заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині стягнення сум компенсаційних виплат на вищезазначені грошові кошти, оскільки вимоги позивача відповідають ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», а саме ст. 2 цього Закону якою передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

У зв'язку з вищенаведеним судом першої інстанції правильно було вирішено питання про стягнення з КВП «Енергомонтаж» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 4962, 91 коп. грн., розрахунок якої був зроблений у відповідності з Постановю КМУ від 21.02.2001 р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати». При цьому судом вірно бралась до уваги заробітна плата нарахована позивачу з урахуванням стягнутих податків та обовязкових платежів.

Суд першої інстанції підставно не погодився з розрахунком компенсації, наданим позивачем. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції з»ясовано, що позивачем обраховано суму компенсації за порушення строків виплати заробітку з врахуванням існуючого індексу інфляції станом на грудень 2015 року з врахуванням порушення термінів виплати заробітку з червня 2014 року.

З таким розрахунком погодитись не можна, оскільки заробітна плата за червень вересень 2014 року перерахована позивачу 22 вересня 2015 року, тому компенсацію за порушення строків її виплати необхідно було розраховувати за кожен місяць окремо з врахуванням індексу інфляції визначеному на цей час. Аналогічно проводити розрахунок компенсації за порушення строків виплати заробітку за жовтень 2014 року, який перераховано позивачу 23.09.2015 року , аналогічно щодо заробітку за грудень 2014 року, що перерахований 30.09.2015 року, та до заробітків за лютий, березень 2015 року, суми яких перераховано 08.10.2015 року, до заробітку за квітень 2015 року, що перерахований 12.10.2015 року та до заробітків за травень і червень 2015 року, суми яких перераховано позивачу 13.10.2015 року. Саме по такому принципу обраховано суми компенсацій за порушення строків виплати заробітної плати та про стягнення такої постановлено оскаржуване рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо розміру моральної шкоди, відшкодованої на користь позивача, яка відповідає встановленим обставинам у справі, доказам, що надані позивачем на підтвердження понесення таких моральних страждань, а також принципам розумності і справедливості.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду відповідають таким обставинам.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційних скаргах не наведено.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303 , 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, 313, п.1 ч.1ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді