провадження № 2/760/4397/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
02.06.2016 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, він зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 та наданий час в ній також зареєстровані його син - ОСОБА_4, його колишня дружина - ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5
ОСОБА_2 зауважив, що 27.11.2007 шлюб між відповідачем та його сином було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено запис № 1034.
Відповідач у вказаній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере.
Позивач вважає, що реєстрація ОСОБА_3 за вказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику цієї квартири, повною мірою реалізовувати своє право власності, а тому звернулася до суду з цим позовом.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ транспортного будівництва «ПІВДЕНЗАХІД-ТРАНСБУД» Фонду Державного майна України 26.04.1994 (а.с. 5).
Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, серії І-БК № 058958, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 27.11.2007 (а.с. 9).
Згідно з довідкою форми №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурний підрозділ ЖЕД № 901 від 30.05.2016 № 3585 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 13.06.1975, ОСОБА_4 з 22.06.2004, ОСОБА_3 з 19.07.2005 та ОСОБА_5 з 19.07.2005 (а.с. 4).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).
Отже, ОСОБА_2, як власник майна, може вимагати захисту права власності.
Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».
Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.
Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
Однак, частина друга статті 405 ЦК передбачає, що «член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».
Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі з 2007 року. На підтвердження цього послався на акт про фактичне непроживання ОСОБА_3 за реєстрацією мешканців будинку АДРЕСА_1 від 08.12.2015 ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_1), ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_3) та ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_2), акт про фактичне непроживання ОСОБА_3 за реєстрацією мешканців будинку АДРЕСА_1 від 05.02.2016 ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_1), ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_3) та ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_2) та акт про фактичне непроживання ОСОБА_3 за реєстрацією мешканців будинку АДРЕСА_1 від 13.05.2016 ОСОБА_6 (паспорт серії НОМЕР_1), ОСОБА_7 (паспорт серії НОМЕР_3) та ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_2) (а.с. 6-8).
У судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, які є сусідками позивача, підтвердили, що відповідач понад 10 років у вказаній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, а на сьогоднішній день у цій квартирі проживає син позивача з його нинішньою дружиною та двома дітьми.
Суд бачить важливим аргумент позивача, що за користування квартирою нараховуються житлово-комунальні послуги.
У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».
З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,20 судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко