Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-з/641/64/2016 Справа № 641/8300/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Курганникова О.А. розглянувши заяву представника ПАТ «Альфа- Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічногог акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення суду.

До канцелярії суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ул частки власності квартири, що знаходиться за адресою: АРК Крим, м. Ялта, смт. Гаспра, шосе СевастопольськеАДРЕСА_1 та квартиру що знаходиться за адресою: Харківська обл.., АДРЕСА_2.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову представник пощивача зазначила, що неприйняття заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.. ст.. 151, 153 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в п. 1 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», - єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Однак в порушення вищезазначених вимог процесуального закону, подаючи заяву про забезпечення позову позивач не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів забезпечення позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити представник позивача, є неспіврозмірними з заявленими вимогами, крім того, вимоги у заяві про забезпечення позову фактично зводяться до вирішення спору за позовом, що є недопустимим, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд не вирішує питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. В свої заяві позивач посилається на порушення його прав , однак це є вирішення питання обґрунтованості або ж необґрунтованості позову, яке перевіряється під час розгляду спору по суті і не повинно розглядатись при забезпечення позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

В ПАТ «Альфа - Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В даному випадку, забезпечення позову не є необхідною умовою для недопущення порушення прав та інтересів позивача, а тому, враховуючи вищевикладене, з урахуванням обсягу позовних вимог, наданням належної оцінки спірним правовідносинам, суд приходить до висновку, що клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Таким чином заява Публічногог акціонерного товариства «Альфа-Банк» про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Публічногог акціонерного товариства «Альфа-Банк» про забезпечення позову - відмовити.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Суддя -ОСОБА_2