АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/401/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівКачана О. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріВосколович - Литвин Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що він є співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину йому належить 1/3 частина житла, а інші 2/3 частини будинку - перебувають у власності його брата ОСОБА_6.

Після смерті батька, починаючи з 2008 року відповідач ОСОБА_7 намагався усунути позивача від володіння будинком по АДРЕСА_1.

В 2014 році позивач отримав свідоцтво про право на спадщину, однак відповідач продовжує чинити перешкоди в користуванні будинком, він самовільно замінив всі замки, чим унеможливив потрапляння до будинковолодіння позивачу, провів перепланування будинку та без дозволу заселив до помешкання сторонніх осіб.

Позивач декілька разів намагався вселитись до свого житла, однак не міг потрапити навіть на подвір'я через відсутність ключів. В березні 2015 року він запрошував до будинковолодіння депутата Звенигородської міської ради, який склав акт про те, що ОСОБА_6 не допускає його до житла. Також звертався із заявами з цього приводу до міліції.

Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Він зазнає душевних страждань, принижується його гідність, оскільки він ходить попід парканом батьківської хати та не може потрапити до будинку, що викликає жаль в очах сусідів. Моральну шкоду позивач оцінює в 6000 грн..

На підставі наведеного, ст. ст. 23, 391 ЦК України, ст. 155 ЖК УРСР, позивач просив суд вселити його в будинок АДРЕСА_1; усунути перешкоди в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача ОСОБА_6 передати йому ключі від усіх приміщень будинковолодіння. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн..

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_7 в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вказаного житлового будинку для постійного та безперешкодного користування.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 162 грн. 40 коп. Витрати на правову допомогу покласти на сторони.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2014 року позивач ОСОБА_7 являється власником 1/3 частини житлового будинку без надвірних споруд по АДРЕСА_1, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2014 року позивач являється власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0860 га. за цією ж адресою (ар. спр. 6-7).

З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що співвласником позивача по будинку по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_6, якому належить на праві власності 2/3 частину будинку (ар.спр.8-11).

З акту від 24.03.2015 року, складеному депутатом Звенигородської міської ради ОСОБА_8, в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається що ОСОБА_7 не допускає до хати по АДРЕСА_1, що є його спадщиною, його рідний брат ОСОБА_6 (ар.спр.12).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підтвердили, що, дійсно, відповідач ОСОБА_6 не допускає свого брата ОСОБА_7 до хати, яка досталась їм в спадщину від батька, оскільки позивач не має ключів від будинку. Вони були присутні за проханням позивача при складанні акта депутатом міської ради про те, що відповідач не допускає позивача до хати. Позивач хоче користуватись своїм будинком, однак не може через відсутність ключів. Ця обставина завдає йому моральних страждань.

З висновку ДІМ СДІМ Звенигородського РВ УМВС лейтенанта міліції ОСОБА_12 від 26.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 звертався до міліції із заявою про вчинення відносно нього неправомірних дій. В ході перевірки заяви було встановлено, що 24.03.2015 року ОСОБА_7 намагався потрапити до 1/3 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить йому, однак не зайшов, оскільки у нього були відсутні ключі від вхідних дверей будинку. Його рідний брат ОСОБА_6, якому на праві власності належить 2/3 частини цього будинку, передав ключі ОСОБА_13, яка проживає в будинку та сплачує всі комунальні послуги , яка була відсутня в цей час за місцем проживання (ар.спр.13).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що приблизно півроку проживає разом зі своєю дружиною та дитиною в будинку по АДРЕСА_1. В будинок вони заселилися зі згоди відповідача ОСОБА_6 та його дружини. Ключі від будинку є тільки в них, а коли відповідач хоче прийти до будинку, то він про це попереджає зарані. Вони не сплачують відповідачу коштів за будинок, а лише оплачують комунальні послуги. Одного разу він був присутній, коли позивач сварився з жінкою відповідача через те, що вона впустила проживати їх до хати без його згоди. За будинком здійснює догляд тільки відповідач.

Із справи вбачається , що свідок ОСОБА_15 пояснила, що позивач ОСОБА_7 може зайти до двору спірного будинку та навіть обірвав горіхи в дворі цього року. За будинком доглядає лише відповідач ОСОБА_6, і їй відомо, що дружина відповідача дозволила проживати в будинку своїм родичам. Одного разу вона бачила позивача, як той ішов вселятися до спірного будинку.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили, що за будинком доглядає лише відповідач ОСОБА_6. Вони не бачили, щоб позивач намагався потрапити до будинку. Навесні цього року позивач приходив до будинку з якимись людьми та дружина відповідача запрошувала їх до двору.

Судом досліджено копії квитанцій за оплату комунальних послуг за 2005-2014 роки, наданих відповідачем ОСОБА_7 на підтвердження того, що позивач не несе витрати по утриманню будинку (ар. спр. 101-117).

Однак при детальному вивченні останніх встановлено, що всі квитанції оформлені на ОСОБА_18, який, як видно із справи, помер 31 травня 2008 року , і більшість з цих квитанцій за 2005 - березень 2008 року - 41 квитанція із всіх наданих 63- х, тобто оплачених за життя ОСОБА_18, можливо ще й ним самим, і тільки по оплаті за газ за грудень 2008 року, січень 2009 року, грудень 2011 року, січень - лютий 2012 року, жовтень 2013 року; по оплаті за електроенергію: за травень - червень 2008 року, за листопад 2013 року ; за водовідведення і водопостачання квитанції за березень - серпень 2014 року, за листопад 2013 р. , тобто за період, коли позивач ще й не був співвласником спірного будинку, оскільки свідоцтво про право власності було йому видане, як зазначалось вище, 24.04.2014 року.

До того ж позивач не користується будинком.

В суд ОСОБА_7 звернувся 23.04.2015 року, коли неодноразові намагання потрапити до будинку - спадщини скінчилися безрезультатно через те, що старший брат ОСОБА_6 безпідставно чинить перешкоди в цьому, самовільно змінивши всі замки в будинку і не надаючи ключів молодшому брату, без згоди з останнім заселивши в будинок родичів своєї дружини. Таким чином відповідач абсолютно неправомірно не рахується з тим, що позивач має законне право власності в порядку спадкоємства на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 і на половину земельної ділянки за вказаною адресою.

На користь такого висновку свідчить і переглянутий судом відеозапис, зроблений відповідачем ОСОБА_7 в день, коли позивач запросив до будинковолодіння депутата місцевої ради, з якого видно, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування спірним житловим будинком.

Як правильно вказав суд, відповідно до ст. до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з вимогами ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведене, що відповідач ОСОБА_6 незаконно чинить перешкоди позивачу ОСОБА_7 в користуванні належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком по АДРЕСА_1, що позивач є власником 1/3 частини житлового будинку без надвірних споруд, суд обґрунтовано зважив за необхідне захистити його порушене право на користування частиною зазначеного житлового будинку шляхом зобов'язання відповідача передати позивачу ключі саме від житлового будинку, а не від усіх приміщень будинковолодіння.

На думку судової колегії, правильно визначився суд і щодо вимоги позивача про вселення до спірного житлового будинку . Враховуючи, що позивач має постійне місце проживання в будинковолодінні по АДРЕСА_2, порядок користування спірним будинком сторонами не встановлено, то вселення позивача в будинок, дійсно, може порушити, перш за все , права осіб, що там проживають, а також і відповідача, як співвласника - володільця 2/3 часток даного будинку. Тому в задоволенні вказаної вимоги і було відмовлено.

Судова колегія вважає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку , що протиправною поведінкою відповідача було завдано моральної шкоди позивачу, оскільки позивач тривалий час не може потрапити до будинку своїх покійних батьків, змушений звертатись до правоохоронних органів, до суду, щоб відновити своє порушене право, що завдає йому душевних страждань та переживань.

Як правомірно зауважив суд, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з викладеного і обставин справи, суд і прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., з чим , на думку колегії, слід погодитись.

За таких обставин судова колегія вважає цілком обґрунтованим рішення суду щодо часткового задоволення зазначених позовних вимог ОСОБА_7 у вищенаведених обсягах.

Правильно судом вирішено питання щодо відшкодування судового збору і витрат на правову допомогу.

Рішення суду відповідає зібраним доказам , вимогам закону, і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :