Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом, зміна черговості одержання права на спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом, зміна черговості одержання права на спадкування за законом задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінено черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, надавши ОСОБА_2 право на спадкування за законом у першій черзі поряд із спадкоємцями цієї черги.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2008 року однією сім»єю не проживали, оскільки остання у 2008 році повернулася з Португалії до України та вела окреме від позивача господарство у спірному домоволодінню, а позивач в цей час перебував за кордоном.

Зазначає, що довідка Олександріївської сільської ради Рівненського району Рівненської області №308 від 12 березня 2015 року не може бути прийнята як доказ по справі, оскільки не містить чіткого періоду спільного проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім»єю як чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд дійшовши до висновку про те, що позивач разом із ОСОБА_3 проводили спільний ремонт та облаштування житлового будинку, не встановив джерела отримання коштів на проведення такого ремонту та не визначив його особистий вклад в забезпечення спільного побуту та придбання вказаного майна.

Судом не враховано, що ОСОБА_3 хворіла рідко, що підтверджується записами в медичній картці, а тому в стані безпорадності перебувала недовго, оскільки після проведення операції прожила всього місяць.

Просить рішення скасувати і прийняте нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач та ОСОБА_3 спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки з 01 січня 2004 року, а тому за таких обставин та у відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України може бути спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 першої черги.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись колегія суддів апеляційного суду не може.

Згідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла .

Померлій на праві приватної власності належав будинок АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 покликався на те, що з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав однією сім'єю із ОСОБА_3 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вони разом з ОСОБА_3 облаштовували свій побут, разом купували техніку, займалися ремонтними та будівельними роботами в будинку, тобто вели спільне господарство, разом їздили на заробітки за кордон, мали спільний бюджет, права та обовязки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Витяг)" до заяви про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особане може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року (далі-Постанова) роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем не доведена, відповідними засобами доказування, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

Навпаки в судовому засіданні встановлено, що позивач з 2008 року по серпень 2012 року проживав окремо від спадкодавця, оскільки перебував на заробітках за кордоном, і лише з 2010 року по лютий 2012 року надсилав їй грошові перекази.

Сам по собі факт надання такої матеріальної допомоги не свідчить про наявність підстав для зміни черговості спадкування після її смерті.

З медичної документації ОСОБА_3, що є в матеріалах справи також не вбачається даних про перебування її в безпорадному стані, оскільки сам факт хвороби не свідчить про ці обставини. Тому відсутні підстави для одержання позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.

Надані позивачем епікриз стаціонарного хворого з 24 по 30.10.2013 року та виписка з медичної карти амбулаторного хворого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 через тяжку хворобу тривалий час була у безпорадному стані. (а. с. 17, 154) та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Доводи позивача про те, що він тривалий час опікувався ОСОБА_3 та надавав допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Крім того, зі змісту роз'яснень Постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та п.26 Постанови Пленуму Верхового Суду України N 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " вбачається, що в позовному провадженні факт не може встановлюватися сам по собі в якості окремої позовної вимоги,а є предметом доказування, як обставина справи, що має юридичне значення для підтвердження вимог у існуючому спорі про право, що розглядається судом і підлягає встановленню в мотивувальній частині при ухваленні рішення.

Оскільки факт встановлювався судом лише як одна з обставин, що дає право позивачу порушувати питання про зміну черговості, а в задоволенні останнього відмовлено з причини відсутності безпорадного стану, то не підлягає окремому встановленню факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу( згідно ст.1259 ЦК - не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини )

Окреме встановлення останнього , як факту, що має юридичне значення, повинно розглядатись відповідно до Глави 6 Розділу IV ЦПК України в порядку окремого провадження із зазначенням мети встановлення такого факту та за участю відповідних заінтересованих осіб .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 1259,1264 ЦК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом, зміна черговості одержання права на спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: