АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1926/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г., Демченка В. А.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дахнівська 46/1", третя особа Комунальне підприємство "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення вартості комунальних платежів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСББ «Дахнівська 46/1», третя особа: КП «ЧООБТІ» про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1974 року. Разом з ним проживає його мати ОСОБА_7. Дана квартира не приватизована, відноситься до державного житлового фонду та перебуває в комунальній власності м. Черкаси. З 28 серпня 1987 року він зареєстрований за вказаною адресою, як член сім'ї син наймача ОСОБА_7

На теперішній час вони з відповідачем не мають спільного бюджету для оплати комунальних послуг і квартирної плати, в зв'язку з чим між ними виникають конфлікти та непорозуміння щодо оплат по спірній квартирі. Також він має намір здійснити приватизацію вказаної квартири, але відповідач на це згоди не надає і таким чином порушує його право на приватизацію.

Квартира № 28, складається з трьох житлових кімнат: одна кімната площею 10,62 кв.м., друга кімната площею 12,46 кв.м., тертя кімната площею - 18,3 кв.м. та коридору, кухні, вбиральні, ванної кімнати. На теперішній час він проживає в кімнаті площею 10,62 кв.м., а відповідач користується кімнатою площею 12,46 кв.м. Решта приміщень перебувають в спільному користуванні.

У нього відсутня копія технічного паспорта на квартиру, а відповідач надати йому копію даного технічного паспорта відмовляється, тому ним 24 вересня 2015 року було укладено договір з КП «ЧООБТІ» про обмір житлової площі квартири № 28 за адресою АДРЕСА_1

29 вересня 2015 року технік КП «ЧООБТІ» з'явився до кв. № 28, щоб здійснити обмір житлової площі, але відповідач вчинила скандал, почала перешкоджати техніку обмірювати житлову площу та вигнала його, внаслідок чого обмір житлової площі так і не вдалося зробити.

Просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_7 виділити в користування житлову кімнату площею 12,46 кв.м., ОСОБА_6 виділити житлову кімнату площею10,62 кв.м., коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату - залишити в загальному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Зобов'язати ОСББ «Дахнівська, 46/1» укласти із ОСОБА_6 окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на його ім'я окремий особовий рахунок на кімнату площею 10,62 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Судовий збір покласти на відповідача.

ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення вартості комунальних платежів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у 1974 році нею отримано квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї у кількості чотирьох осіб: ОСОБА_7 - позивач; ОСОБА_9 - дочка; ОСОБА_6 - син; ОСОБА_10 - чоловік.

Станом на день подачі позову у спірній квартирі зареєстровані: вона та ОСОБА_6

На даний час квартира не приватизована, оскільки вона вважає, що її дочка, на яку також отримувалася зазначена квартира, також повинна прийняти участь у приватизації. Проте, вона не має змоги зареєструватися та проживати у спірній квартирі через відсутність згоди відповідача ОСОБА_6

Зазначала, що вона змушена проживати в с. Леськи у зв'язку з тим, що відповідач протягом останніх двох років перешкоджає їй користуватися квартирою, замикає її на ланцюжок, що неможливо відкрити без сторонньої допомоги, квартиру взагалі використовує для складування металевого брухту, не надає паспорта та коду для оформлення субсидії, тому вона змушена оплачувати з пенсії повну вартість комунальних платежів.

Крім того, відповідач систематично побивав її, декілька разів вона змушена була визивати наряд міліції. Внаслідок побиття її відповідачем у 2014 році було відкрито кримінальне провадження, проведено судово-медичну експертизу нанесених їй тілесних ушкоджень.

Відповідач не сплачує квартирної плати, всі витрати по утриманню житла та оплати комунальних послуг здійснюється нею. Станом на день подачі даної заяви на її користь з відповідача потрібно стягнути 5059,90 грн.

Відповідач протягом багатьох років зловживає спиртними напоями, та продав свій гуртожиток разом із співмешканкою для отримання грошей на спиртні напої, вважає, що своїм позовом про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму відповідач готує підґрунтя для приватизації і продажу і їхньої квартири або її частки, оскільки в ній не зацікавлений.

Для застосування до відповідача заходів впливу вона зверталася до органів міліції та керівництва ОСББ. Проте, дієвих заходів щодо відповідача вжито не було і вона, як і раніше, не може користуватися спірною квартирою без побоювання, що буде побита.

Сам відповідач у спірній квартирі протягом останніх 2,5 років не проживає, фактично постійно проживає у своєї співмешканки ОСОБА_11, тому визнання його таким, що втратив право на проживання у спірній квартирі у зв'язку з вибуттям в інше жиле приміщення на постійне місце проживання, а також виселення з квартири на підставі факту порушення відповідачем його обов'язку сплачувати квартирну плату та через неможливість спільного з ним проживання, не порушить його прав.

Просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на оплату комунальних платежів у розмірі 5059,90 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 в користування кімнату № 5 площею 18,3 кв.м., балкон площею1,0:1,0 кв.м. виділено ОСОБА_7 в користування кімнату № 6 площею 10,7 кв.м., кімнату № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м., підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор - залишити в спільному користуванні.

Зобов'язано ОСББ «Дахнівська, 46/1» укласти з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окремі договори найму житлового приміщення і відкрити окремі особові рахунки відповідно до встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені витрати за комунальні послуги в сумі 5059,90 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В інших позовних вимогах - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що поділ квартири за рішенням суду є незаконним, оскільки ОСОБА_7 проживає за іншою адресою, тоді як з ним понад п'ять років проживає співмешканка ОСОБА_11 та веде з квартиронаймачем спільне господарство, тому йому повинно бути виділено дві кімнати № 6 площею 10,7 кв.м. та № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м., а ОСОБА_7 № 5 площею 18,3 кв.м.

Крім того, стягнення з нього на користь ОСОБА_7 витрати за комунальні послуги в розмірі 5059, 90 грн. є необґрунтованим, так як він, відповідно до платежів, здійснив виплату комунальних платежів на суму 16 789,83 грн., що значно перевищує сплачені послуги відповідачем.

Стосовно рішення суду про зустрічний позов ОСОБА_7 вважає, що суд прийшов до правильного та вмотивованого рішення.

Просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким встановити наступний порядок користування АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 в користування дві кімнати № 6 площею 10,7 кв.м. та № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м., а ОСОБА_7 № 5 площею 18,3 кв.м. та балкони площею 1,0;1,0 кв.м., підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, санузол, коридор - залишити в спільному користуванні. Відмовити ОСОБА_7 в зустрічному позові повністю.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_6 відмовився від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 витрат за комунальні послуги в розмірі 5059, 90 грн. в іншій частині апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно контрольного талону до ордеру №130 від 02 лютого 1974 року, виданий гр. ОСОБА_7 на право заняття АДРЕСА_1, кв.28 на склад сім'ї ОСОБА_10 чоловік, ОСОБА_9 дочка, ОСОБА_6 син (а.с. 46).

На даний момент вказана квартира не є приватизованою, відноситься до державного житлового фонду та перебуває у комунальній власності м. Черкаси.

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 46 від 21 вересня 2015 року, виданої ОСББ «Дахнівська, АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Основним квартиронаймачем квартири є ОСОБА_7.(а.с. 6).

Відповідно до плану спірної квартири, який міститься в технічному паспорті, дана квартира складається з трьох кімнат: кімната № 5 площею 18,3 кв.м., балкон площею1,0:1,0 кв.м.; кімната № 6 площею 10,7 кв.м.; кімната № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м.; підсобні приміщення кухня, ванна кімната, санвузол, коридор(а.с.47-49).

Згідно ч.1-2 ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 63 ЖК Української РСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Згідно ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст. 103 ЖК Української РСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця.

Відповідно до ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку..

Як роз'яснено п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами в судовому засіданні, що між сторонами виникли напружені стосунки, виникають суперечки з приводу порядку користування квартирою та сплати комунальних послуг, проте ОСОБА_7, як наймач, не дає згоди на поділ особового рахунку і укладення окремого договору найму житлового приміщення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши, що ОСОБА_7 має похилий вік, ряд захворювань, вірно прийшов до висновку про встановлення порядку користування АДРЕСА_1 при якому житлові права жодної зі сторін, на переконання суду, не погіршуються та є збалансованими, а саме: виділивши ОСОБА_12 в користування кімнату № 5 площею 18,3 кв.м., балкон площею1,0:1,0 кв.м. виділивши ОСОБА_7 в користування кімнату № 6 площею 10,7 кв.м., кімнату № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м., підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор - залишивши в спільному користуванні та зобов'язавши ОСББ «Дахнівська, 46/1» укласти з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окремі договори найму житлового приміщення і відкрити окремі особові рахунки відповідно до встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1.

Посилання ОСОБА_6 на те, що з ним понад п'ять років проживає співмешканка ОСОБА_11 та веде з квартиронаймачем спільне господарство і йому повинно бути виділено дві кімнати № 6 площею 10,7 кв.м. та № 7 площею 12,3 кв.м. з лоджією 3,2 кв.м., а ОСОБА_7 № 5 площею 18,3 кв.м. не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 не змінював, не збільшував та не уточнював позовних вимог та просив виділити йому саме кімнату № 6 площею 10,7 кв.м., що підтверджено самим ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_6 не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_11 є членом його сім'ї, та проживає у вищевказаній квартирі.

Тоді як в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції визначено вірний порядок користування спірною квартирою, за яким апелянту ОСОБА_12 виділено кімнату, яка є більшою за площею, яку він просив в позовних вимогах. Тому такий порядок користування не порушує прав жодного із сторін.

Вирішуючи спір в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення вартості комунальних платежів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, суд першої інстанції, врахував норми законодавства та роз'яснення, та враховуючи обставини справи і досліджені докази, дійшов до правильного висновку про стягнення вартості комунальних платежів та відмову в іншій частині її вимог, оскільки ОСОБА_7 не було надано доказів на підтвердження наявності перешкод в користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дахнівська 46/1", третя особа Комунальне підприємство "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення вартості комунальних платежів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :