У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі − ПАТ «КБ «Експобанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 листопада 2007 року між ВАТ «КБ «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_6 укладено договір кредиту і забезпечення № 207/АК-2007, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 41 000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 12 % річних на термін до 21 листопада 2014 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22 листопада 2007 року № 12. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 листопада 2007 року між ВТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_7, а також ОСОБА_9 було укладено договори поруки, за якими останні як поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники у повному обсязі, як і позичальник, зокрема, за повернення кредиту у встановлений договором кредиту строк, сплату відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором кредиту. У порушення умов укладеного договору ОСОБА_6 свої зобов'язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 15 квітня 2015 року виникла заборгованість у сумі 167 379,79 доларів США та 57 348 грн 03 коп. яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на те, що крім того, нарахування пені здійснено поза межами однорічного строку, всупереч положенням ст. 285 ЦК України.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Експобанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Експобанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вимоги ПАТ «КБ «Експобанк» є недоведеними, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру на підтвердження продовження строку дії кредитного договору та на обґрунтування розміру і складових заборгованості - тіла кредиту, яке нараховане поза межами строку, передбаченого п. 1.3 кредитного договору, а також процентів, пені, які є похідними та розмір яких формується із розміру основного зобов'язання.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначеним вимогам норм процесуального права не відповідають.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судами встановлено, що 22 листопада 2007 року між ВАТ «КБ «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_6 укладено договір кредиту і забезпечення № 207/АК-2007, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 41 000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності, зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 12 % річних на термін до 21 листопада 2014 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а сааме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22 листопада 2007 року № 12.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 листопада 2007 року між ВТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_7, а також ОСОБА_9 було укладено договори поруки, за якими останні як поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники у повному обсязі, як і позичальник, зокрема, за повернення кредиту у встановлений договором кредиту строк, сплату відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному договором кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором кредиту.

ОСОБА_6 свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 15 квітня 2015 року виникла заборгованість у сумі 167 379,79 доларів США та 57 348 грн 03 коп., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 37 251,58 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 161,42 долар США, простроченої заборгованості за нарахованою комісією в розмірі 11 377 грн 50 коп., пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості в розмірі 121 828,52 доларів США, пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків в розмірі 8 138,27 доларів США, пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії в розмірі 45 970 грн 53 грн.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення має містити обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції, як і апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 303, 316 ЦПК України не встановили дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, не дослідили належним чином виписок за кредитним рахунком, наданих банком, та взагалі не з'ясували, скільки карток було видано відповідачу і за якою з них відповідач отримав кредит, оскільки з матеріалів справи вбачається, що номери карток, зазначених у виписці, різняться між собою.

Крім того, суди не встановили, чи вносив відповідач кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим відповідачі належним чином не спростували доводів позивача про отримання грошей за кредитним договором та не надали належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Надавши оцінку поданим позивачем доказам, суд усупереч вищевказаним положенням норм процесуального права не зазначив, якими доказами обґрунтовував свої заперечення ОСОБА_6 та чи взагалі він подавав будь-які докази на обґрунтування своїх доводів.

Таким чином, вирішуючи спір, суди дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, відповідач спірний договір не оспорював та у судовому порядку він недійсним не визнавався.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212−214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: А.В. Маляренко А.О. Леванчук І.К. Парінова О.В. Ступак