Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/473/16-ц>
Провадження №: 2/332/377/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Мельнік Д.А.

за участю:

прокурора Лемішко М.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Шиян Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №332/473/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Заводського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Заводському району, Районна адміністрація Ленінського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Ленінському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Заводського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Заводському району, Районна адміністрація Ленінського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Ленінському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про позбавлення батьківських прав.

У позовній заяві позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 09.11.2001 року по 27.11.2007 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з ухиленням відповідача від обов'язків з виховання дитини, піклування про її фізичний розвиток, стан здоров'я, відсутністю інтересу до внутрішнього світу сина, ухилення від зустріч з ним, просила суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути судові витрати.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, зазначили, що до теперішнього часу відповідач заінтересованості у спілкуванні з дитиною так і не виявив, долею сина не цікавиться, аліменти на утриманні дитини сплачує в мінімальному розмірі, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Також позивач зазначила, що відповідач не бачив сина близько семи років, не відвідує його ані в школі, ані вдома, не приходить на концерти, учасником яких він є, не телефонує навіть на свята, розвитком дитини, її станом здоров'я не цікавиться. Усю допомогу сину надає її теперішній чоловік, який піклується про дитину і виховує її .

Відповідач під час розгляду справи спочатку заперечував проти позову, однак в подальшому, у судовому засіданні 23.05.2016 року, позов визнав у повному обсязі, надавши відповідну заяву, пояснюючи, що дійсно з сином не бачився близько семи років, ним не цікавиться і не має бажання та намірів це робити в подальшому. Також зазначив, що змінив позицію стосовно позовних вимог добровільно і свідомо.

Представник третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Заводському району, що є частиною Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Шиян Н.В. вважала за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, про що надала письмовий висновок.

Третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському (Ленінському) району, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розгляду справи за їх відсутності.

Прокурор вважав позов законним та обґрунтованим, просив суд позовні вимоги задовольнити та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, кожен окремо, суду пояснили, що відповідач не приймає участі у вихованні сина з часу розірвання шлюбу між ним та позивачем, не бачив дитину близько семи років, не вітає її навіть зі святами, не приходить до школи, танцювальної секції, яку відвідує його син, та взагалі ним не цікавиться і не піклується про нього.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, думку прокурора, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв'язку з таким.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Судом встановлено, що між сторонами 09.11.2001 року було укладено шлюб (а.с.5).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Після розірвання шлюбу (а.с.10) дитина проживає із матір'ю.

Як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалося сторонами, відповідач сплачує аліменти на виконання рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2006 року, проте близько семи років дитину не бачив, хоча проживають в одному місті, не телефонує дитині, не відвідує школу, ансамбль народного танцю, де навчається дитина, її духовним, фізичним розвитком не цікавиться, свої зобов'язання з виховання та розвитку дитини не здійснює, про її здоров'я не піклується.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, проте відповідач свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює.

Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед усім суспільством та державою.

За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» детально визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, у відповідності до норм цих законів, батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За приписами п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач ОСОБА_3, хоча і сплачує на виконання рішення суду аліменти на утримання сина, проте зв'язків з ним не підтримує близько семи років, про нього не піклується, не приймає участі у його вихованні та розвитку, і фактично ухиляється від виконання зазначених обов'язків.

Вказані обставини підтверджені поясненнями позивача, відповідача, свідків, довідкою та характеристикою зі школи на дитину (а.с.8,9), довідкою художнього керівника дитячого ансамблю народних танців, учасником якого є ОСОБА_5 (а.с.12), довідкою медичного закладу (а.с.13).

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, відповідача ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування даного висновку зазначено, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно дитини батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує (а.с.64).

Згідно із ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини «в усіх діях щодо дітей…першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Відповідно до вимог ст.164 СК України, Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання дитини та піклування про неї, відповідач вказані обставини визнає, не має бажання і намірів виконувати свій батьківський обов'язок в подальшому, та просить позбавити його батьківських прав, суд, виходячи з інтересів дитини, дійшов висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача та про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Заводського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Заводському району, Районна адміністрація Ленінського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Ленінському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23.05.2016 року.Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Безлер