Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/646/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження №22-ц/778/3136/16 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Кочеткової І.В.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5., про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.05.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 70000 доларів США та зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У зв'язку з порушенням умов повернення кредиту утворилась заборгованість в розмірі 173 711,78 доларів США.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалась відповідати перед Банком, як солідарний боржник.

Враховуючи вищевикладене Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 173 711,78 доларів США, а також судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 144 389,18 доларів США грн. та 3654 грн. судового збору.

В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Судом встановлено, що 12 травня .2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №49/ЦРБ, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в розмірі 7000,00 доларів США строком користування до 08.05.2018 р., під 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.. Відповідач ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки, винагороди та комісії за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1, п. 2.1.2. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредит на споживчі цілі у межах суми 70 000,00 доларів США на строк не пізніше 08.05.2018 року шляхом видачі готівки через касу.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3., кредитного договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення кредиту, а також графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди, який наведений в додатку №1 до даного договору, позичальник сплачує 18 % річних. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п.6. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, строків повернення кредиту, передбачених графіком погашення, а також винагороди, передбаченої п.п. 4.5., 4.6. позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пенею у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Відповідно до п. 6.6. кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 49/ЦРБ від 12.05.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 49/ЦРБ від 12.05.2008 року.

Позивач своє зобов'язання за договором виконав, проте ОСОБА_3 не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 49/ЦРБ, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, заборгованість відповідача за договором перед банком за станом на 24.10.2014 р. становить суму у розмірі 173 711, 78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 68225, 54 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 61 950, 41 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 35245, 45 доларів США, а також штрафів відповідно до договору: фіксована частина у розмірі 19,31 доларів США, процентна складова - 8271,07 доларів США.

Відповідно до інформації Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ, проведеною перевіркою бази даних ЄДРВП, виконавчий документ за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ на виконання не надходив. Вказаний факт також не заперечується сторонами по справі в судовому засіданні.

За таких обставин, зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором залишаються не виконаними.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Уклавши з банком кредитний договір та отримавши суму у загальному розмірі 70 000 доларів США, ОСОБА_3 у відповідності з умовами договору зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, та допустив заборгованість по кредиту, чим порушує умови договору, припинив погашення кредиту та процентів в порядку і строки, передбачені договором, і станом на 24.10.2014 р. утворилася заборгованість за кредитним договором, а тому повинен нести відповідальність, передбачену договором.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку суми в розмірі: заборгованість за кредитом у розмірі 68225, 54 доларів США, заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 61 950, 41 доларів США, є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також згідно із п. 1 ч.2 ст. 258, ч. 1 ст. 549, ч. 3 ст. 551 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір штрафних санкцій (неустойки) через її не спвмірність із розміром основного зобов'язання.

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання, санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її забезпечення.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Враховуючи зазначені обставини, вочевидь неспівмірність між нарахованою пенею і порушенням зобов'язання, а також керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції дійшов до виваженого та справедливого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені необхідно змінити, розмір пені слід зменшити, а саме стягнути з відповідача пеню нараховану за період з 28.01.2014 року по 28.01.2015 року у розмірі 14213, 23 доларів США., яка є достатньою сумою, яка забезпечить задоволення інтересів кредитора і водночас не порушить баланс між інтересами кредитора та боржника.

Отже розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання скарги на неправомірність збільшення позовних вимог являються необґрунтованими, оскільки за правилами статті 31 ЦПК України позивач має право протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити позовні вимоги, з урахуванням еквіваленту валюти не час розгляду справи.

Доводи скарги про те, що суд не мав права розглядати справу оскільки такий розгляд являється повторним з урахуванням рішення Орджонікідзевського суду м. Запоріжжі від 14.02.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за позовом ПАТ КБ «Приват-Банк» являються також необґрунтованими, оскільки не спростовують висновків суду про невиконання цього рішення, та у розумінні п.5 ст. 205 ЦПК України дана справа розглянута за позовом з інших підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги обґрунтованими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: