У Х В А Л А

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 20 березня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 59 383 грн. 60 коп. На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір застави, предметом якого є автомобіль марки Chery A15 Amulet, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 17 429 грн. 80 коп., яку він, незважаючи на вимоги, не погасив.

Ураховуючи викладене, позивач просив в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені відповідача.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач до 19 червня 2014 року належним чином виконував кредитні зобов'язання та припинив їх виконувати через початок антитерористичної операції. При цьому сума заборгованості в чотири рази менше, ніж вартість автомобіля, визначена у договорі застави, тому такий спосіб судового захисту є неспівмірним з можливими збитками банку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що відповідач вже виплатив банку більшу суму, ніж брав у кредит, тому звернення стягнення на предмет застави суперечить основним засадам цивільного закону - справедливості, добросовісності та розумності.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 20 березня 2008 року ОСОБА_3 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» договір кредиту, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 59 383 грн. 60 коп.

На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір застави, предметом якого є автомобіль марки Chery A15 Amulet, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 17 429 грн. 80 коп., яку відповідач, незважаючи на вимоги, не погасив.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

При цьому законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в заставу в рахунок забезпечення належного його виконання, а також те, що відповідач виплатив більшу частину кредитної заборгованості.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-340цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про визначення вартості предмета застави на рівні, зазначеному в кредитно-заставному договорі від 20 березня 2008 року, оскільки оцінка вартості майна, на яке звертається стягнення, має відбуватися на час ухвалення рішення про таке звернення стягнення.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив; не визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не встановив вартості заставного майна станом на день ухвалення рішення; дійшов передчасного висновку про те, що районний суд вірно відмовив у задоволенні позову через неспівмірність вартості заставного майна з наявною кредитною заборгованістю.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що через невиконання умов кредитного договору розмір кредитної заборгованості постійно зростає.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик