Справа №443/393/16-ц Провадження №2/443/223/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Сидорака Б.Г. при секретарі Рибаковій І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням в сумі 1375 грн., а також моральної шкоди завданої йому кримінальним правопорушенням в сумі 1375 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 13.08.2015 року відповідач ОСОБА_2 викрав у нього грошові кошти у сумі 970 грн., мобільний телефон марки "Нокіа-1650" вартістю 350 грн. із стартовим пакетом вартістю 20 грн., на рахунку якого були грошові кошти у сумі 35 грн., завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 1375 грн.. Вироком Жидачівського районного суду від 29.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину. Матеріальна шкода в розмірі 1375 грн. йому під час досудового розслідування та судового розгляду не відшкодована. Він, як потерпілий, крім майнової шкоди, зазнав ще й моральної. Його душевні страждання виразились в тому, що він пережив фізичні незручності та психологічний дискомфорт через неможливість користування мобільним телефоном, що створювало йому труднощі у спілкуванні із близькими людьми. Вважає суму моральної шкоди в розмірі 1375 грн. достатньою для компенсації понесених ним страждань. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити із підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, як в частині відшкодування матеріальної так і частині відшкодування моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2, маючи непогашену судимість відповідно до вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 09.07.2012 року за ч.2 ст.185 КК України, повторно 13 серпня 2015 року приблизно о 22 год. 00 хв., керуючись прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, діючи протиправно та з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через незачинені двері проник у приміщення літньої кухні, яка належить ОСОБА_1 у с.Бородчиці Жидачівського району Львівської області, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 970 гривень та мобільний телефон марки "Nokia-1650" вартістю 350 грн., в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв"язку "Київстар" за № вартістю 20 грн., на рахунку якого були грошові кошти у сумі 35 гривень, а всього викрав майна на загальну суму 1375 грн., завдавши на вказану суму матеріальної шкоди потерпілому. Вироком Жидачівського районного суду від 29.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1997 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд вважає доведеним той факт, що шкода була заподіяна позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 злочинними діями останнього, разом з тим, розмір заподіяної позивачу шкоди встановлений вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 29.12.2015 р., саме в розмірі 1375 грн., а тому, в силу ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За таких обставин, суд приходить до переконання про повне задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди, а саме в розмірі, встановленому вироком суду - 1375 грн.. Що стосується позовних вимог, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, судом встановлено наступне. Положення ч.1 ст.1167 ЦК України зазначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода визначається незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Матеріали справи не містять доказів того, що діями відповідача ОСОБА_2, які полягали викраденні останнім грошей та мобільного телефона, позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, а також не надано такі докази ОСОБА_1, і в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову в цій частині відшкодування відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин суд приходить до висновку, що із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551,2 грн.. Керуючись ст.ст.10,11,15,57-60,64,208,209,212-215,218,294, 296 ЦПК України, ст.ст.22,23, 1166,1167 ЦК України України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 1375(тисяча триста сімдесять п"ять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18.03.2016 року.

Головуючий-суддя ________________________ 16.03.2016