РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016р. м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та розподіл майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, визнання майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та розподіл майна подружжя, після уточнень позовних вимог, просить суд встановити факт проживання однією родиною без реєстрації шлюбу між сторонами з листопада 1997 року по лютий 2015 року, визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спальної сумісної власності сторін, провести поділ спільного майна, виділивши кожному по 1/2 частині квартири, стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2109 9420 реєстрац. номер НОМЕР_1 в рахунок частки позивача у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позову зазначено, що з 24.08.1991 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, 13.11.1997 року шлюб розірвали, але продовжували проживати спільно, вести спільне господарство, придбавати спільне майно за спільні родинні кошти, брати участь у спільному вихованні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, сторони придбали рухоме та нерухоме майно, зокрема, 29.07.2008 року відповідачем було укладено кредитний договір про придбання легкового автомобіля ВАЗ 2109 9420, в тексті договору позивач , як дружина відповідача надала письмову згоду у порядку, передбаченому ст.65 СК України. Оскільки вказане майно є неподільним, використовує автомобіль відповідач, тому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності.

Крім того, 12.10.2011 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вартість квартири становила 64953 грн., титульним власником квартири був визначений відповідач. Оскільки квартира придбана під час спільного проживання, просить визнати квартиру спільною сумісною власністю, та провести її поділ по 1/2 частині за кожним.

01.05.2016 року відповідач подав зустрічну позовну заяву, згідно якої зазначив, що спірна квартира у АДРЕСА_1, належить йому на праві особистої власності, оскільки гроші на придбання квартири отримані відповідачем від продажу кв. АДРЕСА_2, яка належала йому на праві особистої власності. Крім того, ним було укладено кредитний договір від 29.07.2008 року на придбання легкового автомобілю ВАЗ 2109, оскільки умови кредитного договору виконано відповідачем одноособово, то просить включити до маси майна, що підлягає поділу, як майно подружжя, погашене ним зобов'язання за кредитним договором у розмірі 79380 грн., та просить стягнути із позивача 1/2 частину погашених кредитних зобов'язань у розмірі 39690 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, вказали, що із зустрічним позовом не згодні, так як квартира, що належала відповідачу була продана за 38 тисяч доларів, а спірна квартира придбана за 40 тисяч доларів. На придбання квартири та на оформлення договору купівлі-продажу позивач позичала кошти у свого батька у розмірі 4000 доларів США, тому вважають квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Що стосується кредиту, то його погашення здійснювала і за власні кошти позивач, що підтверджується наявними у неї квитанціями, так як вона в цей період працювала та мала постійний та стабільний дохід, а у відповідача робота носила тимчасовий характер. Відповідач та його представник вказали, що згодні із позовом частково, не заперечують проти встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Підтримали зустрічний позов.

Суд, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, оглянувши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 серпня 1991 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб в міському відділі реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1082 /а.с.6/.

13 листопада 1997 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано, відповідно до свідоцтва, серії НОМЕР_3, актовий запис № 732 /а.с. 6/.

Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 /а.с.7/

29 липня 2008 року відповідачем укладено кредитний договір на придбання легкового автомобіля ВАЗ 2109, за текстом цього договору позивач надала свою письмову згоду на укладання вищевказаного договору у порядку ст.65 СК України, кредит надано у сумі 47082 грн., терміном повернення до 10.08.2013 року /а.с. 22-27/.

12 жовтня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1. У договорі зазначено, що продаж квартири здійснено за 61 953 грн. /а.с.12/. Власником зазначеної квартири був визначений ОСОБА_3, згідно Витягу про державну реєстрацію прав власності від 01.11.2011 року /а.с.14/.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 1997 по 2015 роки.

При цьому свідок ОСОБА_9 - батько позивачки, вказав, що після продажу належної відповідачу квартири, для придбання спірної квартири не вистачало 4000 доларів США, які він на прохання дочки позичив сторонам для купівлі спірної квартири.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що ОСОБА_3 придбав у неї квартиру АДРЕСА_1, аванс у розмірі 500 доларів передавала їй ОСОБА_1, зі слів сторін вона зрозуміла, що кошти на придбання спірної квартири сторони отримали від продажу квартири ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу визнано відповідачем, та йому роз'яснені наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України, та підтверджено показаннями свідків.

Однак, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову щодо вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме, встановити такий факт з 01.01.2004 року по лютий 2015 року.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадського стану, тому встановлення факту проживання однією сім'єю можливо лише з 01 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України.

За час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу 29.07.2008 року сторони придбали автомобіль ВАЗ 2109. Також в цей період було придбано квартиру АДРЕСА_1 - 12.10.2011 року.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.2-4 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, на даний час автомобіль використовується відповідачем, суд вважає можливим стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю ВАЗ 2109 9420 реєстраційний номер НОМЕР_5 в рахунок її частки у спільній сумісній власності, у розмірі 25477,72 грн., виходячи із ринкової вартості автомобіля 50955,44 грн., визначеної згідно висновку № 175 судової автотоварознавчої експертизи від 26.04.2016 року /а.с. 159-170/ (50955,44 /2= 25477,72 грн.).

Що стосується квартири АДРЕСА_1, як вбачається із матеріалів справи, вказана квартира придбана ОСОБА_3 12 жовтня 2011 року, як вказано у договорі за ціною 61953 грн. При цьому 07 жовтня 2011 року ОСОБА_3 продав належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2, ціна продажу у договорі вказана у 63000 грн. /а.с.70-71/.

Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_3 за кошти, що належали йому особисто, а саме: кошти від продажу належної йому квартири АДРЕСА_2, та є особистою приватною власністю ОСОБА_3, відповідно до ст. 57 СК України.

Доводи позивача про те, що коштів від продажу квартири АДРЕСА_2 було недостатньо для купівлі спірної квартири АДРЕСА_1, та вона позичала 4000 доларів США у свого батька, тобто квартира придбана на спільні кошти подружжя, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Показання свідка ОСОБА_6 про те, що він позичив дочці 4000 доларів на придбання спірної квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки факт укладення договору позики має бути підтверджено письмовими доказами, а не показами свідка.

Із договорів купівлі-продажу вбачається, що коштів від продажу квартири №81 було достатньо для придбання спірної квартири.

Що стосується вимог зустрічного позову про включення до маси майна, що підлягає поділу, як майно подружжя погашене ОСОБА_3 зобов'язання перед ПАТ "Альфа-Банк" (правонаступник ТОВ "ПростоФінанс" згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року) та стягнення із ОСОБА_1 1/2 частини погашених зобов'язань у розмірі 39690 грн., суд прийшов до висновку про безпідставність зазначених вимог.

Так, згідно матеріалів справи, сторони проживали однією сім'єю з 01.01.2004 року по лютий 2015 року, тобто вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У період спільного проживання 29 липня 2008 року відповідачем укладено кредитний договір на придбання легкового автомобіля ВАЗ 2109, за текстом цього договору позивач надала свою письмову згоду на укладання вищевказаного договору у порядку ст.65 СК України, кредит надано у сумі 47082 грн., терміном повернення до 10.08.2013 року. Погашення заборгованості за вказаним кредитним договором здійснювалось з вересня 2008 року по 09.08.2013 року, що підтверджується наданими відповідачем квитанціями /а.с. 237-250 Т.1, а.с. 1-15 Т.2/, та наданими позивачем квитанціями /а.с. 192-199 т.1/.

Тобто кредит, який було отримано в інтересах сім'ї, було погашено сторонами в період проживання однією сім'єю, та за кошти із спільного бюджету подружжя. Доказів про те, що таке погашенням мало місце після припинення сімейно-шлюбних відносин чи за особисті кошти відповідача, суду не надано. Таким чином, включати до маси майна, що підлягає поділу, як майно подружжя погашене ОСОБА_3 зобов'язання перед ПАТ "Альфа-Банк", та стягувати із ОСОБА_1 1/2 частину погашених зобов'язань, передбачених законом підстав суд не вбачає.

Також відповідач не надав доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль ВАЗ 2109 було придбано ним за особисті кошти.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Так, суд вважає, що підлягає встановленню факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по лютий 2015 року; підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсація вартості 1/2 частини автомобілю ВАЗ 2109 9420 реєстраційний номер НОМЕР_5 в рахунок її частки у спільній сумісній власності, у розмірі 25477,72 грн.

Квартира АДРЕСА_1 є об'єктом особистої приватної власності ОСОБА_3.

В задоволенні решти частини позову слід відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 376,57 грн. (121,80 + 254,77 = 376,57), а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.3,4,10,11,14,60,174,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 57,60,63,69,70,71, 74 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та розподіл майна подружжя, - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, визнання майна особистою власністю, - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по лютий 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю ВАЗ 2109 9420 реєстраційний номер НОМЕР_5 в рахунок її частки у спільній сумісній власності, у розмірі 25477,72 грн.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом особистої приватної власності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 376,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 487,20 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог та зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В.Мамаєва