Справа № 200/2036/16-ц
провадження № 2/200/2096/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 08.02.2016 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 15 грудня 2015 року її звільнено з посади кухаря їдальні Дніпропетровського державного університету внутрішніх справи за пунктом 2 статті 41 КЗпП України, тобто з ініціативи власника або уповноваженого ним органу через вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до запису в трудовій книжці, про її звільнення відповідачем видано наказ №329 ос від 15.12.2015 року, однак з наказом про звільнення її не було ознайомлено, остаточний розрахунок не проведено. Крім того, відповідачем видано наказ №329ос від 15.12.2015 року в період її тимчасової непрацездатності (листок непрацездатності Серія АГХ №638614 виданий лікарнею ГУМВС України в Дніпропетровській області), що є порушенням трудового законодавства, а саме ч.3 ст. 40 КЗпП України.Позивач зазначає, що їй не зрозумілі підстави для її звільнення, вона не запрошувалась на розгляд первинною профспілковою організацією подання відповідача про її звільнення. Незаконним звільненням їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 10 000,00 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просить суд скасувати наказ № 329ос від 15 грудня 2015 року та поновити її на роботі на посаду кухара їдальні Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ; зарахувати до стажу роботи період вимушеного прогулу, починаючи з 15 грудня 2015 року та по час вирішення спору; стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15 грудня 2015 року та по час вирішення спору; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплатити кошти за час вимушеного прогулу; стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі, посилаючись на їх необгрунтованість, а також просила застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності.

Вислухавши осіб, які з"явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана чи звільнення. Строк та порядок застосування дисциплінарного стягнення визначені статтями 148, 149 КЗпП України.

Згідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч.3 ст. 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбаченихпунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 29.11.2012 року працювала на посаді кухаря їдальні Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.

Наказом № 329ос від 15.12.2015 року "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнена з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП України (з ініціативи власника або уповноваженого ним органу через вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу), 15.12.2015 року, з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 1 день за період з 29 листопада по 15 грудня 2015 року.

Підставою звільнення в наказі зазначено: висновок за результатами перевірки обставин зупинення на КПП №1 кухаря ОСОБА_1 з продуктами харчування від 15.12.2015 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена в зв"язку з наступним.

05.12.2015 року о 19 год. 55 хв. під час несення чергування у складі добового наряду на Контрольно-пропускному пункті №1 Університету курсантом добового наряду ОСОБА_3 була зупинена кухар їдальні університету ОСОБА_1, яка прямувала до виходу з адміністративної будівлі університету з пакетом. На вимогу чергового по університету ОСОБА_4 ОСОБА_1 відкрила пакет, в якому були виявлені продукти харчування, зокрема, 2 літри яблучного соку, 1 кг. борошна та чотири банки рибних консервів.

Вказане підтверджено рапортами на ім"я ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ чергового коменданта ОСОБА_4, курсантів навчальної групи ПС-242 ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також їх поясненнями в якості свідків в судовому засіданні.

Відповідно до Акту від 15.12.2015 року, складеному посадовими особами відповідача, ОСОБА_1 15.12.2015 року о 15-00 год. відмовилася надати письмові пояснення про обставини її зупинення 05.12.2015 року о 19.53 год. біля турнікету на контрольно-пропускному пункті №1 та виявлення в її пакеті 2 л. яблучного соку, 1 кг. борошна та 4 банок рибних консервів.

За результатами перевірки обставин зупинення на КПП №1 кухаря ОСОБА_1 з продуктами харчування відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 15.12.2015 року № 546 комісією у складі: в.о.проректора полковника міліції ОСОБА_7, т.в.о. начальника відділу організації служби ОСОБА_8, т.в.о.начальника відділу кадрового забезпечення ОСОБА_6, старшого юрисконсульта відділу юридичного забезпечення ОСОБА_9 та голови первинної профспілкової організації ОСОБА_10 було проведено перевірку, за результатами якої був складений Висновок, затверджений 15.12.2015 року Ректором Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, за яким факт винесення ОСОБА_1 продуктів з їдальні знайшов своє підтвердження.

Зазначеним Висновком було запропоновано звільнити ОСОБА_1 з посади кухаря їдальні у зв"язку з втратою довіри до неї; за неналежне виконання пунктів 2.12 та 2.13 функціональних обов"язків, що виразилися у формальному веденні книги обліку за якістю приготування їжі та невжитті дієвих заходів з організації контролю за повнотою закладки кухарями продуктів у казан, завідувачу їдальні ОСОБА_11 оголосити догану; суворо вказати черговому коменданту комендатури відділу організації служби ОСОБА_4 на необхідність належного виконання обов"язків, визначених Інструкцією чергового по університету, затвердженою наказом ДДУВС від 29.08.2014 року № 262, вжиття вичерпних заходів, направлених на попередження протиправних дій та забезпечення збору первинного матеріалу у разі їх вчинення; вказано завідувачу відділення продовольчого забезпечення відділу матеріального забезпечення ОСОБА_2 на необхідність посилення контролю за прийомом кухарями продуктів та повнотою їх закладки у казан, а також проведення більш ретельної перевірки правильності ведення книги обліку за якістю приготування їжі; вказано на необхідність перегляду обов"язків чергового по їдальні на предмет можливості їх фактичного виконання в частині здійснення контролю за точною вагою і якістю продуктів під час їх отримання зі складу та під час закладання у казан.

Встановлено, що позивач на день звільнення перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГХ №638614, виданим 14.12.2015 року поліклінікою ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Судом також встановлено, що вказаний листок непрацездатності був наданий позивачем відповідачу після винесення наказу про її звільнення. Відповідно до Довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 246 від 02.03.2016 року станом на 02.03.2016 року листок непрацездатності АГХ № 638614 ОСОБА_1 до відділу кадрового забезпечення не надавала.

З огляду на зазначене, наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 74 ос від 01.04.2016 року "По особовому складу", на часткову зміну наказу від 15 грудня 2015 року № 329 ос: у пункті про звільнення ОСОБА_1, кухаря їдальні, цифри та слова "15 грудня 2015 року" замінено на цифри та слова "17 грудня 2015 року". Підставою видання цього наказу став листок непрацездатності серії АГХ № 638614, виданий ДУ "Територіальне медичне об"єднання МВС України" по Дніпропетровській області 14.12.2016 року.

Таким чином, зазначеним наказом дата звільнення позивача змінена з 15.12.2015 року на 17.12.2015 року.

У зв"язку зі зміною дати звільнення ОСОБА_1 відповідачем була перерахована та виплачена належна їй при звільненні сума грошових коштів у загальному розмірі 272,55 грн., що не заперечувала в судовому засіданні представник позивача, тому будь-яка заборгованість по таким виплатам відсутня.

Судом також встановлено, що звільнення позивачки було здійснено відповідачем без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, що не відповідає положенням ст. 43 КЗпП України та п.2.7. Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на 2015-2016 рік.

В ході судового розгляду даної справи за позовом ОСОБА_1 ректором Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ 09.03.2016 року на адресу голови первинної профспілкової організації Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ було направлено подання в порядку ст. 43 КЗпП України про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

22.03.2016 року на адресу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ головою профкому було направлено згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 з посади кухаря їдальні у зв"язку із втратою довіри до неї на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, прийняту за результатами проведеної перевірки.

Відповідно до протоколу засідання первинної профспілкової організації Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 21.03.2016 року, засідання було проведено у відсутності ОСОБА_1, на адресу якої двічі направлялися листи з повідомленням про запрошення її на засідання профкому, на які вона не з"явилася. Як пояснила в судовому засіданні позивач, про дату засідання профкому вона знала, проте хворіла та не схотіла на нього йти.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Таким чином, за змістом п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП підставою для розірвання трудового договору у зв"язку із втратою довір"я є вчинення працівником винних дій, при цьому форма вини значення не має. Разом з цим, власник повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень і вину працівника в цих порушеннях. Останні можуть полягати у недодержанні порядку прийняття і відпуску грошових і товарних цінностей, недодержанні правил їх схову, неповідомленні відповідних посадових (власника або уповноваженого ним органу) про обставини, що перешкоджають збереженню грошових і матеріальних цінностей.

Відповідно до Функціональних обов"язків кухаря їдальні відділу матеріального забезпечення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_1, затверджених 23.10.2014 року ректором ДДУВС, з якими ознайомлена позивач, ОСОБА_1 повинна, зокрема, в своїй роботі керуватися наказами керівництва, посадовою інструкцією та цими функціональними обов"язками; її завданнями та посадовими обов"язками є: готувати страви та кулінарні вироби, які потребують складної та середньої кулінарної обробки, дієтичні страви; вміти користуватися діючими збірниками рецептур, технологічними інструкціями; додержуватись санітарних правил та термінів зберігання продуктів, товарного сусідства, правил експлуатації технологічного обладнання, санітарних правил, етикету; правами є: вимагати правильну видачу товарів згідно з витратними накладними; вимагати у разі відсутності меню-розкладку та видатну накладну.

Даними Функціональними обов"язками передбачена відповідальність ОСОБА_1, а саме відповідно до Кодексу законів про працю України, Законів України "Про засади запобігання та протидії корупції", "Про Дисциплінарний статут органів МВС", інших нормативно-правових актів кухар несе відповідальність за: невиконання наказів, розпоряджень і доручень керівництва університету, пов"язаних з виконанням покладених на нього завдань; недостовірну інформацію про стан виконання покладених на нього обов"язків; неякісне та несвоєчасне виконання своїх посадових завдань та обов"язків в межах, визначених трудовим законодавством, посадовою інструкцією, даними функціональними обов"язками, порушення норм етики поведінки; недотримання трудової дисципліни; спричинення прямого матеріального збитку університету, а також за дії (бездіяльність), що призвели до такого матеріального збитку; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, норм професійної етики, обмежень, пов"язаних з прийняттям на службу в органах МВС України, інші порушення дисципліни.

Встановлено, що посада кухаря Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_1 безпосередньо пов"язана з обслуговуванням відповідних матеріальних цінностей - в даному випадку продуктів харчування, а саме з їх обробкою, розподілом при приготуванні страв, тому вона відноситься до категорії працівників, які можуть бути звільнені у зв"язку із втратою довір"я відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Разом з цим, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягала на тому, що 05.12.2015 року о 19 год. 55 хв. під час прямування нею з роботи після закінчення робочої зміни вона на Контрольно-пропускному пункті №1 Університету була зупинена курсантом добового наряду, який разом з черговим університету виявили у неї в пакеті, який вона несла з собою, належні їй продукти харчування, а саме: 2 літри соку, пляшку мінеральної води, творог, 1 кг. борошна, чотири банки рибних консервів. За твердженням позивачки ці продукти вона купила вранці перед роботою та мала намір після роботи ввечері віднести їх до сестри, ці продукти вона із їдальні університету не виносила.

Судом встановлено, що проведеною відповідачем службовою перевіркою не встановлено достовірно та не зафіксовано у встановленому законом порядку, в тому числі за участю понятих, які саме продукти виносила ОСОБА_1, не зазначено найменування продуктів - соку, консервів, борошна та їх виробника, не підтверджено їх вага, обсяг та кількість. Після виявлення факту пронесення ОСОБА_1 продуктів через контрольно-пропускний пункт черговим університету було здійснено про це запис у зошит для записів чергового по університету, продукти у встановленому законом порядку вилучені у позивачки не були, а були їй повернуті, черговим по університету не було здійснено передбачених п.12 Інструкції чергового по університету заходів по попередженню злочинів, правопорушень, розкрадання майна та затримання всіх порушників з передачею разом з первинним матеріалом до чергової частини Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Вказане підтверджується вищевказаним Висновком за результатами перевірки обставин зупинення на КПП №1 кухаря ОСОБА_1 з продуктами харчування від 15.12.2015 року, яким черговому коменданту університету ОСОБА_4 вказана на необхідність належного виконання обов"язків, визначених зазначеною Інструкцією.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів того, що саме вказані у Висновку продукти харчування, а зокрема - 2 літри соку, 1 кг. борошна та чотири банки рибних консервів, які були виявлені 05.12.2015 року у ОСОБА_1, були саме тими продуктами, серед інших, які по накладній № 1281 від 05.12.2015 року були видані зі складу ВПЗ в курсантську їдальню університету через завідуючу їдальнею ОСОБА_11

Встановлено, що кухарі мають доступ до продуктів харчування, які отримує зі складу завідуючій їдальні у кількості та в асортименті відповідно до складеного меню на певний день. Так, в меню в їдальні університету на 05.12.2015 року вказаний на обід напій фруктовий, в той час як за твердженням відповідача у позивача було виявлено 05.12.2015 року 2 л. соку яблучного і такий сік в меню відсутній.

Також, в зв"язку з затриманням кухара ОСОБА_1 з продуктами відповідачем не було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в їдальні університету - продуктів харчування з метою виявлення їх нестачі 05.12.2015 року, із зазначенням виду продуктів, їх найменування та кількості.

Натомість, як вбачається із вказаної накладної № 1281 від 05.12.2015 року на видачу продуктів до їдальні, 05.12.2015 року до їдальні було видано (відпущено) зі складу борошна пшеничного 2 сорту - 3,552, консервів рибні - 25,800, соку яблучного - 23,650 і стільки же продуктів було використано, що підтверджується Актом № 1205 від 05.12.2015 року списання матеріальних запасів.

Крім того, під час проведення відповідачем службової перевірки за фактом виявлення 05.12.2015 року продуктів у ОСОБА_1, оформленої вищевказаним Висновком за результатами перевірки обставин зупинення на КПП №1 кухаря ОСОБА_1 з продуктами харчування від 15.12.2015 року, було встановлено, що в їдальні університету формально ведеться книга обліку за якістю приготування їжі та не вживаються дієві заходи з організації контролю за повнотою закладки кухарями продуктів у казан завідуючою їдальні ОСОБА_11, не здійснюється у повній мірі контроль за прийомом кухарями продуктів та повнотою їх закладки у казан.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено вину ОСОБА_1 у вчинені протиправних дій та наявності підстав для її звільнення за п.2 ст.41 КзпП України, а тому її позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та про поновлення її на роботі є обгрунтованими.

Разом з цим, в судовому засіданні, до ухвалення судом рішення у справі, представником відповідача заявлене клопотання про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обгрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обгрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв"язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується доказами у справі,трудову книжку позивач отримала в університеті 15.12.2015 року, що підтвердили в судовому засіданні позивач та її представник.

До суду із даним позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу позивач звернулася 08.02.2016 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивача посилалася на те, що позивачка є необізнаною у юридичних питаннях, з наказом про звільнення її не було ознайомлено та не роз"яснено право на його оскарження; про порушення своїх прав позивачці стало відомо лише 19.02.2016 року після звернення до адвоката за наданням юридичної консультації; з наказом про звільнення позивач ознайомлена тільки 09.03.2016 року, а остаточний розрахунок вона отримала лише 20.04.2016 року.

Разом з цим, статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як зазначено вище, ОСОБА_1 отримала свою трудову книжку у відповідача 15.12.2015 року і саме з цього дня почав обліковуватися місячний строк для її можливого звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу.

Суд вважає, що наведені представником підстави пропуску строку для звернення до суду позивача не є підставою для поновлення такого строку як пропущеного з поважних причин, будь-яких доказів того, що такий строк пропущено з поважних причин в порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України суду не надано. Крім того, відповідне клопотання про поновлення такого строку для звернення до суду з позовом позивачем з представником в судовому засіданні при розгляді даної справи не заявлялося.

Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про те, що її звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства є обгрунтованими, разом з цим, судом встановлено, що строк для звернення з позовом із даними вимогами пропущено позивачем без поважної причини, тому позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу не підлягають задоволенню в зв"язку пропущенням позивачем строку для звернення до суду з такими позовними вимогами.

Ч.2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вказаних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по справі віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зарахування до стажу роботи період вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О.Кудрявцева