н/п 2/490/2799/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року м.Миколаїв Центральний районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Мамаєвій О.В., із секретарем Баришніковою І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про встанволення факту, що має юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ :

15 липня 2016 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради та просили суд встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1, а саме свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1995 року та визнати за позивачами право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 в рівних частках по 1/8 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. У встановлений законом строк позивачі звернулись до державного нотаріуса із заявими про прийняття спадщини після смерті їх матері, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у правовстановлюючому документі прізвище спадкодавця зазаначено як "ОСОБА_3", замість "ОСОБА_3", що не дає можливість встановити належність цього майна спадкодавцеві.

Виходячи з вищевикладеного, позивачі просили суд позовні вимоги задовольнити. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином.

Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява, про розгляд справи у його відсутність, просив суд ішення прийняти на підставі наявних у матеріалах доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Суд, оглянувши письмові докази по справі, спадкову справу № 1388/2008 ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.32/.

24 листопада 2008 року заявник ОСОБА_1 звернулася із заявою до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини після смерті своєї матері /а.с.31 оборот/.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджуеться свідоцтвом, серії НОМЕР_2 /а.с.42/.

27 липня 1984 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6, після чого отримала прізвище чоловіка - ОСОБА_1, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб /а.с.45-46/.

ОСОБА_2 - син ОСОБА_3, на день смерті матері постійно проживав із нею за адресою: АДРЕСА_1, та в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину /а.с.35/.

Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведено спадкову справу № 1388/2008 після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заяви ОСОБА_1 /а.с.31-46/.

30 червня 2016 року державним нотаріусом було відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у свідоцтві про право на власність, яке видано 05.12.1995 року ДП "Суднобудівний заовд ім.61 комунара" прізвище спадкодавця помилково вказано як "ОСОБА_3", замість належного "ОСОБА_3", що не дає можливості встановити належність цього майна спадкодавиці /а.с.15, 16/.

Згідно свідоцтва про право власності від 05.12.1995, яке видане ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 /а.с.11/.

Таким чином, кожному власнику вищевказаної квартири належить по 1/4 її частки, позивачі просять суд визнати за ними право власності на 1/4 частку квартири, яка належала їх матері ОСОБА_3, тобто по 1/8 частині (1/4 / 2 = 1/8 ) вказаної квартири за кожним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ч.6 ст.256 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, порушує право спадкоємців отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері, саме таку необхідність зазначено позивачами.

Як слідує із свідоцтва про право власності від 05.12.1995, яке видане ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно довідки з місця проживання за адресою : АДРЕСА_1, ОСОБА_3 була зареєстрована за вказаною адресою з 14.02.1967 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 6/, вказане підтверджується і її паспортом /а.с. 10/.

Таким чином, в свідоцтві про право власності допущена описка у написанні прізвища ОСОБА_3, пояснення позивачів узгоджуються із письмовими доказами по справі.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, встановити факт належності ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" 05.12.1995 року.

Встановлення цього юридичного факту необхідне позивачам для вирішення питання про оформлення спадкових прав після смерті матері.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, сторони по справі є спадкоємцями 1 черги за законом, ОСОБА_1 своєчасно у 6-місячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_2,вважається таким, що прийняв спадщину згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Керуючись ст. ст.3,4,10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 220, 328, 392, 1223, 1261 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про встанволення факту, що має юридичне значення, визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" 05.12.1995 року.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в рівних частках по 1/8 частині за кожним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя О.В.Мамаєва