Справа № 236/1285/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шавиріної Л.П.

за участю секретаря Снігирьової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман за участю відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про визначення порядку користування майном,

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про визначення порядку користування майном домоволодінням № 34 по вул.. Кар»єрній в м. Лиман Донецької області «шляхом надання домоволодіння у користування ОСОБА_1 зі стягненням орендної плати за користування його 1/3 частиною на користь ОСОБА_3 в сумі 500,0 гривень на місяць».

09 серпня 2016 року через канцелярію до суду надійшла заява представника позивача про відвід судді з тих підстав, що в процесі розгляду справи суддя Шавиріна Л.П. вчиняє такі дії та задає відповідачу ОСОБА_1 такі запитання, які викликають сумнів у її непідкупності, явно спрямовані на користь відповідача та звільнення його від матеріальної відповідальності за безоплатне користування майном ОСОБА_3 Крім того раніше суддя Шавиріна Л.П. вчиняла такі ж дії під час розгляду справи № 0530/2975/2012 між тими ж сторонами, постановила судове рішення, яким відмовила позивачу у задоволенні позову. Вказане рішення було скасовано, позов задоволено.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не з»явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд заяви без їх участі. На підставі ст. 169 ЦПК України суд розглянув клопотання за відсутністю позивача та її представника.

Вислухавши думку відповідача та третьої особи, які заперечували проти задоволення заяви, дослідивши заяву про відвід, суд приходить до висновку про те, що заява про відвід судді не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участь в судовому провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів в його обєктивності та неупередженості.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З аналізу наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він визначивши концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представив не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача ОСОБА_4 у необєктивності і упередженості судді, з тих підстав, що заявником не надано будь-яких доказів фактичної наявності упередженості судді, певної особистої заінтересованості судді, або певних її прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі, бо сам факт скасування рішення по справі між тими ж сторонами, але з іншого предмету спору, більш того участі при розгляді якої взагалі не приймали ні позивач, ні її представник, що позбавляє їх можливості судити як саме вела себе суддя при розгляді тієї справи, не являється підставою для відводу судді.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У зв»язку з наведеним не може являтися підставою для відводу суду з»ясування ним під час розгляду справи обставин справи - моменту та підстав виникнення права сторін на спірне майно, порядку володіння та управління ним співвласниками, наявності чи відсутності правовідносин між сторонами щодо предмету спору, наявність постанови органу досудового слідства про відкриття чи закриття кримінального провадження, порушеного за заявою позивача, якщо провадження було закрито то коли і з яких підстав.

Крім того, заявник не навів будь-яких інших обставин, передбачених ст. 20 ЦПК України, які б виключали участь судді в справі, тому відсутні підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 20, 24 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про відвід судді Шавиріної Лілії Павлівни відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Судовий розгляд продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -