Справа №443/1287/16-ц Провадження №2/443/644/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сидорака Б.Г.

за участю секретаря Башти Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, мотивуючи позовні вимоги тим, що 25.02.1999 року зареєструвала із ним шлюб від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася дочка ОСОБА_3, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Їхні відносини підчас сімейного життя не складались з самого початку, так як у них різні характери та погляди на життя, що призвело до того що упродовж п"яти років вони спільно не проживають та фактично не спілкуються. За вказаних обставин, вважає, що їхній шлюб носить формальний характер і просить його розірвати.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу(а.с.7) 25 лютого 1999 року уклали шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1, якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.8) ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року та її батьками є сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Відповідач не заперечив проти задоволення позовних вимог, поскільки сім"я існує формально, а майнові питання сторони вирішать добровільно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, та при поданні позову просила залишити набуте нею у шлюбі прізвище, тому вона вправі після розірвання шлюбу іменуватись цим прізвищем.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Дочка сторін, яка є неповнолітньою, проживає разом із позивачкою та відповідач ОСОБА_2 проти цього не заперечує, а тому її слід залишити проживати із позивачкою.

Стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.5,6,10,82,88,107,208,215 ЦПК України, і на підставі ст.ст.110,112 СК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстровано 25 лютого 1999 року у відділі ЗАГС Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, актовий запис №19.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити набуте у шлюбі прізвище ОСОБА_1.

Неповнолітню дочку ОСОБА_5 залишити проживати із матір"ю - позивачкою ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь та ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551(п"ятсот п"ятдесят одну) грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя ___________________________

17.08.2016