У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договорів поруки припиненими,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк» (далі - ПАТ «УніверсалБанк») про визнання договорів поруки припиненими, оскільки відповідачем, без її згоди, 26 серпня 2008 року було збільшено об'єм відповідальності поручителя, шляхом підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом, а саме за індивідуальною угодою №1 з 14 % до 15,25% та за індивідуальною угодою № 2 з 11,5% до 13,5 % річних.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 09 квітня 2008 року між ВАТ «УніверсалБанк», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк» та ОСОБА_3 був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL 3159 (далі - генеральний договір), у вигляді кредитної лінії та надання коштів в межах ліміту, що дорівнює 100000 доларів США, з терміном повернення коштів не пізніше 01 квітня 2028 року, відповідно до умов якого між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено до цього договору додаткову угоду №BL 3159/BL3259-KL+ та додаткову угоду №BL 3159/BL3223-K у формі індивідуальних угод №1 та №2, якими обумовлено умови і порядок, суми, строк виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги.

В забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № BL3159/1 від 10 квітня 2008 року та договір поруки № BL3223/1 від 10 квітня 2008 року .

З урахуванням викладеного, просила суд зазначені договори поруки визнати припиненими.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі скаржниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав належну правову оцінку обставинам по справі, правильно застосував норму права, і обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 надала свою згоду на нарахування заборгованості за індивідуальними угодами за підвищеними процентними ставками.

Крім того, правомірність нарахування заборгованості за підвищеною процентною ставкою була встановлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL3159 від 09 квітня 2008 року у розмірі 1621185,97 гривень, що еквівалентно 106656,27 доларам США.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі скаржниця не зазначає яка норма матеріального права була неправильно застосована судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга фактично зводиться до оцінки доказів по справі. Судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договорів поруки припиненими, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович