Провадження № 2-о/225/238/2016
Справа № 225/3218/16-ц
Головуючий у справі ОСОБА_1
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_3 народилася 23.09.2015 року в м. Ялта Республіки Крим, батьком якої є ОСОБА_4, матірю ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 10.07.2006 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 зареєстрованому міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. Знаходячись у м. Ялта Автономної республіки Крим, 23.09.2015 року у них народилася донька ОСОБА_4 Соф`я Романівна, про що в пологовому будинку їй видали довідку про народження № 152 від 21 вересня 2015 року. На той час територія м. Ялти АРК вже була анексована та приєднана до Російської Федерації. На теперішній час вона має бажання повернутися до м. Горлівка, але через відсутність свідоцтва про народження українського зразку вона разом із дитиною не пропускають через прикордонний пункт пропуску. З цих підстав, вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області з метою оформлення державної реєстрації народження доньки ОСОБА_5 та отримати свідоцтво про народження встановленого зразка. Однак, їй було відмовлено в реєстрації народження та видачі свідоцтва про народження, оскільки представлені нею документи не підтверджують факт народження дитини. При цьому, їй було розяснено право на звернення до суду з заявою про встановлення факту народження.

Вичерпавши всі можливі дії щодо реєстрації народження своєї дитини, змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження.

Заявник в судове засідання не зявилася, її інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_2, який в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що з заявником по справі вона познайомилася через соцмережі в "Інтернеті". Заявник проживає в м. Горлівка. Коли вони спілкувалися, то вона дізналася, що після початку проведення на території Донецької області АТО, заявник з чоловіком та 3 дітьми поїхали до своїх родичів у м. Ялта АРК. В вересні 2015 року в м. Ялта АРК заявник народила ще дівчину, яку назвали ОСОБА_5. Потім вони з чоловіком повернулися в м. Горлівка. Після чого заявник знайшла її через "Інтернет", так як свідок надає юридичні консультації. Розмовляючи з заявником по "скайпу", свідок бачила маленьку дитину. Оскільки довідка про народження дитини, видана Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим не має для заявника юридичних наслідків, свідок запропонувала заявнику звернутися до адвоката ОСОБА_2 з приводу оформлення заяви до суду.

Представник заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, надав суду заяву розглянути справу без їх участі, тому суд розглядав справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши показання представника заявника ОСОБА_2, свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до копії паспортів громадян України, оглянутими судом в судовому засіданні ОСОБА_3 народилася 11 травня 1984 року, є уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 народився 05 березня 1986 року, є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно зареєстровані, вона за адресою: Донецька область м. Горлівка-11, провулок Адигейський, 2/28, він за адресою Донецька область, м. Горлівка, вул. Роздільна, 24.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, заявник по справі знаходиться у шлюбі з ОСОБА_4, зареєстрованому 10 липня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 757 (а.с. 11).

23.09.2015 року у м. Ялта Автономної Республіки Крим, територія якого є окупованою, заявниця народила доньку, що підтверджується довідкою про народження № 152 (а.с.7), яке відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"є недійсним і не створює правових наслідків.

На підставі показань свідка ОСОБА_7 встановлено, що 23 вересня 2015 року в місті Ялта Автономної Республіки Крим у подружжя ОСОБА_4 народилася дитина ОСОБА_4 Соф`я Романівна.

Крім цього факт народження дитини підтверджується фотографіями, на яких зображені заявник з чоловіком та новонароджена дитина.

Враховуючи, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту народження дитини ОСОБА_5, 23.09.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, тобто територія м. Ялта де народилася ОСОБА_5 Соф`я Романівна на даний час є тимчасово окупованою територією і видана довідка про народження дитини є недійсною та не створює правових наслідків.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

В той же час, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлює обовязковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст. 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У звязку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Оскільки отримане заявником довідка про народження є недійсним, то підставою для державної реєстрації народження дитини є виключно рішення суду про встановлення народження дитини в певний час.

При чому згідно ч.3 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та його дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_3 свідоцтво про народження її доньки ОСОБА_5, виданого державним органом України.

Керуючись ст. ст.10, 60, 212 ,214, 215, 223, 234, 256, 257-1 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_5 Соф`я Романівна народилася 23 вересня 2015 року в м.Ялта Республіки Крим, матірю якої є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, уродженка м. Горлівка Донецької області, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, а батьком є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя: