Справа № 710/2479/15-ц
провадження № 2/710/80/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2016 року Шполянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Красюк Г.П.

за участю секретаря: Бараненко А.В.

представників: позивачки ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

-в с т а н о в и в:-

в листопаді 2015р. позивачка ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, який в судовому засіданні підтримали її представники за довіреностями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і просили стягнути з ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як спадкоємців ОСОБА_7І в рахунок боргу спадкодавця, на користь позивачки ОСОБА_4 грошові кошти з кожної в сумі 41988грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що 02.12.2011р.між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4, за сплачені нею ОСОБА_7 кошти в сумі 125964грн, отримала у власність від ОСОБА_7 ? частину будинковолодіння, та ? частину трьох земельних ділянок по вул.. Шевченка,114 в м.Шпола, Черкаської області,що підтверджується розпискою ОСОБА_7І від 02.12.2011р.

Даний договір купівлі-продажу рішенням Шполянського районного суду від 18.05.2012р. (справа №2-439/2012) було визнано таким, що відбувся і за ОСОБА_4 визнано право власності на придбане майно. Після набрання рішенням законної сили, ОСОБА_4 зареєструвала набуте нею право власності в Реєстраційній службі Шполянського РУЮ.

08.06.2015р. ОСОБА_7 померла і після її смерті відкрилась спадщина.

29.09.2015р. рішенням Апеляційного суду Черкаської оласті задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 і рішення Шполянського районного суду від 18.05.2012р. було скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на ? частину будинковолодіння та земельних ділянок - відмовлено. Факт отримання ОСОБА_7 за вказане майно грошових коштів в сумі 125964 грн. не спростовано, тому посилаючись на ст.1282 ЦК України, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_3 позов не визнали і пояснили, що ОСОБА_7 є рідною матір»ю сторін. 23.11.2011р. вона склала заповіт на все майно, яке їй належить, на ім.»я трьох дочок сторін у справі. ОСОБА_7; Г.І. хотіла, щоб її майно було розділене між трьома сестрами, таке було її волевиявлення.

08.06.2016р. ОСОБА_7 померла і вони в передбачений законом строк звернулися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері згідно її заповіту, але нотаріус їм повідомив,що все майно матері належить їхній сестрі ОСОБА_4 на підставі рішення Шполянського районного суду від 18.05.2012р. Вони як спадкоємиці першої черги після смерті матері вказане рішення оскаржили. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області рішення Шполянського районного суду від 18.05.2012р. було скасоване і прийняте нове рішення яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ? частину будинковолодіння відмовлено.

Постановою Шполянського районного суду від 15.03.2016р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора реєстраційної служби Шполянського РУЮ, рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 було скасоване. На теперішній час постанова суду оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідачі стверджують, що їхня мати ОСОБА_7 не могла після складення заповіту на ім.»я трьох дочок ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 через тиждень продати ? частину належного їй будинку, господарчих будівель і земельних ділянок одній дочці ОСОБА_4 та ще й взяти з неї за це 125964грн. Вважають що позов недоведений, необґрунтований, надуманий і задоволенню не підлягає.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 25.11.2015р. ОСОБА_4, в особі її представника за довіреністю ОСОБА_1, звернулась до суду з позовною заявою про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обгрунтування своїх позовних вимог до відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивачка вказала, що вони є спадкоємцями померлої їхньої матері ОСОБА_7, які у встановленому законом порядку подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_7, ОСОБА_4 уклала з нею договір купівлі- продажу частини її нерухомого майна ? частини будинковолодіння та земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола Черкаської області, на виконання якого передала ОСОБА_7 125 964 грн., а остання передала їй вказане вище нерухоме майно. З підстав того, що ОСОБА_7 уникала нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 08.05.2012 року звернулась до Шполянського районного суду із позовом про визнання укладеного нею договору купівлі-продажу дійсним.

Рішенням Шполянського районного суду від 18.05.2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені. Визнано дійсним договір купівлі-продажу ? частини будинковолодіння та ? частини 3-х земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола Черккаської області. Дане рішення ОСОБА_5 оскаржила і рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29.09. 2015 року скаргу ОСОБА_5 було задоволено. Рішення Шполянського районного суду від 18.05.2012 р. скасоване і ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на вказану частину нерухомого майна було відмовлено.

На момент скасування апеляційним судом Черкаської області рішення районного суду, ОСОБА_7 померла, тому ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до спадкоємців ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення сплачених нею коштів за придбане нерухоме майно.

В процесі розгляду справи по суті, представник позивача ОСОБА_1, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Підставою для подачі вказаної заяви стало те, що крім спадкоємців відповідачів у справі, спадкоємцем є і сама позивачка ОСОБА_4, а тому просив суд стягнути з відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу спадкодавця по 41988 грн. з кожної, що є співрозмірним їх часткам успадкованого ними майна кредитора, а також понесені позивачем судові витрати.

Заслухавши представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які підтримали змінені позовні вимоги ОСОБА_4Д . та відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представника ОСОБА_3, які заперечували проти позову і просили відмовити в його задоволенні, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, надані сторонами, суд встановив наступне:

02.12.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було складено договір купівлі-продажу ? частини будинковолодіння та ? частини 3-х земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола Черкаської області, акт прийняття- передасчі нерухомого майна та розписку про передачу коштів за придбане майно.

08.05.2012 року, ОСОБА_4 звернулась до Шполянського районного суду із позовом про визнання дійсним укладеного нею договору купівлі-продажу. Підставою звернення ОСОБА_4Д, до районного суду стало те, що ОСОБА_7І уникала нотаріального посвідчення укладеного договору.

Рішенням Шполянського районного суду від 18.05.2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені. Визнано дійсним договір купівлі-продажі ? частини будинковолодіння та ? частини 3-х земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола Черккаської області.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено, рішення Шполянського районного суду від 18.05.2012 року скасоване і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на вказану частину нерухомого майна.

08.06.2015 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР за №262628, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Шполянського РУЮ в Черкаській області від 09.06.2015 року.

14.08.2015 року відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до Шполянської державної нотаріальної контори заяви про прийняття ними спадщини після смерті матері ОСОБА_7

16.10.2015 року, відповідно до положень, передбачених ч.2 ст.1281 та ст. 1282 ЦК України, ОСОБА_4 направила відповідачам письмові вимоги про погашення ними боргу померлої ОСОБА_7 в сумі 125964 грн. В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_4 вказала на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_7, а тому мають відшкодувати їй вказану суму боргу спадкодавця.

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін у цивільній справі, за яким сторони та інші особи, які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. А також те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_4 та відповідачі у справі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є рідними сестрами.В звязку з відкриттям спадщини після смерті 08.06.2015 року їх матері ОСОБА_7, подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. До складу спадкового майна і належить ? частина спірного будинковолодіння №114 по вул. Шевченка в м. Шпола та відповідні частини земельних ділянок, які розташовані за тією ж адресою.

На момент розгляду справи відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свідоцтв про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7 в нотаріальному порядку не отримали. Дана обставина визнана сторонами, що відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, доказування не підлягає.

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таке свідоцтво видається спадкоємцям, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298 ЦК України), що свідчить про те, що позивачка передчасно звернулася до суду з даними позовними вимогами, оскільки вона звернулася до суду в листопаді 2015р, а передбачений законом шестимісячний строк закінчується в грудні 2015р.

Поряд з тим, ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ч.1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, тобто обовязок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора виникає після визначення його частки у спадщині на підставі виданого йому нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі звертались до Шполянської державної нотаріальної контори із заявами при видачу їм свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, але нотаріусом їм було рекомендовано звернутися з позовом до суду, оскільки спадкове майно є спірним.

Вказані обставини визнані позивачкою та її представниками. Оскільки суд не наділений правом визначати частки спадкоємців у спадковому майні при вирішення конкретного спору, тому вимоги позивача слід визнати недоведеними.

Крім того, суд враховує те, що посилання позивача ОСОБА_4 на укладення нею зі спадкодавцем ОСОБА_7 02.12.2011 року договору купівлі-продажу 1/2 частини будинковолодіння та відповідної частини земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29.09.2015 року, скасовано рішення Шполянського районного суду від 18.05.2012 року, яким було визнано дійсним договір купівлі- продажу ? частини будинковолодіння та відповідної частини земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола, укладений між позивачкою ОСОБА_4 та спадкодавцем ОСОБА_7 і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Обставини, встановлені цим судовим рішенням, доказуванню не підлягають на підставі ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Статтею 655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець), передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає, або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, договір купівлі-продажу є реальним (консенсуальним) оплатним і двостороннім. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні договору купівлі- продажу від 02.12.2011 року, останній є консенсуальним з огляду на положення п. 1.1. договору. Разом з тим, актом прийняття передачі нерухомого майна від 02.12.2011 року, підтвержується те, що ОСОБА_7І передала продане нею нерухоме майно, а ОСОБА_4Д .прийняла його. Однак у судовому засіданні встановлено, що фактично це майно не вибувало із власності (володіння, користування) спадкодавця до часу її смерті. ОСОБА_7 як жила так і продовжували жити в своїй ? частині будинку до смерті, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Крім того, суд вважає факт оплатності договору купівлі- продажу частини нерухомого майна недоведеним, оскільки стороною позивача, крім копії розписки ОСОБА_7 від 02.12.2011 року, яка не власноручно написана продавцем, а виготовлена за допомогою друкувальної техніки, інших належних і допустимих доказів розрахунку між сторонами суду не надано. Також сторона позивача не надала суду доказів наявності в ОСОБА_4 суми коштів в розмірі понад 125 000 грн., які вона могла б передати ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_4 пенсійного віку, хворіє і проживає одиноко.

З метою повноти і всебічності розгляду справи, судом задовлено було клопотання представників позивача про витребування із канцелярії Шполянського районного суду цивільної справи №2-439/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнаня дійсним договору купівлі- продажу

При огляді в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2- 439/2012 встановлено, що ОСОБА_7 в судовому засіданні у цій справі участі не приймала, а відповідно і не підтверджувала факту отримання нею від ОСОБА_4 грошових коштів за продаж належної їй ? частини нерухомого майна. Вказані обставини підтверджуються як протоколом судового засідання від 18.05.2012 року, так і заявою ОСОБА_7 про розгляд справи у її відсутність через хворобу.

Таким чином, доводи сторони позивача щодо доведеності належними і допустими доказами фактів укладення 02.12.2011 року договору купівлі-продажу нерухомого майна з ОСОБА_7 та передачі їй ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 125 964 грн. підтвердження в судових засіданнях не знайшли. В цьому контексті, суд звертає увагу на те, що посилання сторони позивача на дійсність укладення ОСОБА_4 02.12.2011 року договору купівлі-продажу із ОСОБА_7 спростовується і тим, що 23.11.2011 року, тобто за 9 днів до укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу ОСОБА_8, яким усе своє майно вона заповіла у рівних частках своїм дочкам сторонам у справі.

Ці обставини вказують на те, що воля спадкодавця ОСОБА_7, була направлена саме на передачу своїм дітям у рівних частках у спадок свого майна, до якого і належала ? частина будинковолодіння та земельних ділянок по вул. Шевченка, 114 в м. Шпола.

Суд критично оцінює доводи представників позивача, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у грудні 2011 року склались відносини, повязані із укладенням договору купівлі-продажу ? частини вказаного вище нерухомого майна і вважає, що борг спадкодавця ОСОБА_7 відсутній і це є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

-в и р і ш и в -:

в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Шполянський районний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя