Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1334/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Категорія - спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.

Кривохижі В.І.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 квітня 2016 року і

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 30.01.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» , та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом на строк до 29.01.2019 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечувалося договором іпотеки від 30. 01.2007 року, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги,відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах, визначених даним договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав та вимог до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступає) право вимоги (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальними договорами.

Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора.

Позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року виникала заборгованість в сумі 421 953,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 349 2092,19 грн.; заборгованість за відсотками - 72 661,01 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 421 953,20 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на іпотечне майно.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5, яка підтримувала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_6, та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості відповідачів перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, рішення суду про стягнення такої заборгованості не ухвалювалося. Відсутні докази повідомлення відповідачів про зміну кредитора у договорі та висновок незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності щодо вартості іпотечного майна. Крім того, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з такими висновками суду погодитися не можна,оскільки суд дійшов їх з порушенням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.01.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», яке було перейменовано у ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 030/01.07/88-243 КЛ, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом на строк до 29.01.2019 року (а.с.6-11).

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_3 30.01.2007 року укладено договору іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала в у іпотеку житловий будинок, що знаходиться у місті Кіровограді по вул. Харківська, буд. 52 «А». Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.02.2004 року Кіровоградським виконкомом міської ради за реєстровим № 91, та зареєстрованого в ОКП «Кіровоградське ОБТІ» 17.02.2004 року за р. № 4689070. (а.с.95-97).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умом якого в порядку, обсязі та умовах, визначених цим договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15).

Матеріали справи містять копію завіреного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», витяг з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, який містить перелік переданих документів за цим договором, зокрема кредитного договору, укладеного з ОСОБА_4 та іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_3 (а.с.26-34).

Зазначене свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про відмову в позові на тій підставі, що позивач після отримання за договором від 25.05.2012 року права вимоги своєчасно не повідомив позичальника та іпотекодавця про відступлення права вимоги, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що 08.06.2012 року боржнику було направлено повідомлення про відступлення права вимоги ( а.с.98-100).

Позивачем до суду першої інстанції надано розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 30.01.2007 року № 030/01.07/88-243 КЛ. (а.с.77), який боржником і іпотекодавцем не оспорюються, тому висновок суду про відсутність такої заборгованості не можна визнати правильним.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Положеннями цього Закону не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 січня 2016 року у справі за № 6-482цс15, зазначено, що рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

У зв'язку із зазначеним, посилання суду на вказаний Закон як на одну із підстав для відмови у задоволенні позову не можна визнати обґрунтованим.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Суд першої інстанції вирішуючи спір цими роз'ясненнями постанови Пленуму не керувався, а тому дійшов помилкового висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення вказаних вимог закону, суд не роз'яснив представнику позивача права та обов'язки, не попередив про наслідки ненадання висновку незалежногоексперта - суб'єкта оціночної діяльності щодо вартості іпотечного майна.

До апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» надала звіт суб'єкта оціночної діяльності (ТОВ «ЕК «Профісіонал» ) про оцінку іпотечного майна, згідно якого вартість житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : місто Кіровоград , вул. Харківська, 52-А, становить 1 398 348 грн.

За таких обставини колегія суддів вважає, що суд дійшов передчасного та помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з інших підстав.

Згідно положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається і ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувалося, що на час пред'явлення ПАТ «Дельта Банк» позову до суду, станом на 28.07.2015 року, він мав заборгованість перед банком в сумі 421 953,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 349 2092,19 грн.; заборгованість за відсотками - 72 661,01 грн.

Відповідно до ст.1 закону «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.

Згідно ч.1 ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

До апеляційного суду ОСОБА_4 надано довідку ПАТ «Дельта Банк» № 05-3315037 від 05.08.2016 року за підписом начальника відділу забезпечення клієнтської підтримки Управління з розвитку комунікацій та після продажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_7 про те, що кредитний договір № 030/01.07/88-243 від 30.07.2007 року, далі - кредитний договір, укладений між ОСОБА_4 і АТ «Сведбанк» (публічне), право вимоги якого за кредитним договором з 25.05.2012 року відступлене АТ «Дельта Банк» припинив свою дію з 04.08.2016 року у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором перед кредитором. Кредитор не має фінансових та майнових претензій до позичальника за кредитним договором.

Представник ПАТ «Дельта Банк» підтвердила у судовому засіданні погашення заборгованості позичальником перед банком.

Оскільки на час розгляду справи апеляційним судом і ухвалення судового рішення у справі зобов'язання ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 030/01.07/88-243 від 30.07.2007 року припинене, у зв'язку з його виконанням належним чином, колегія суддів дійшла висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.О.Сукач

Судді В.П.Бубличенко

В.І.Кривохижа