Справа № 481/558/16-ц
Провадж.№ 2/481/306/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

16.11.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі головуючої судді - Уманської О.В.,

за участю секретаря - Кузьміній Н.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача- Квотченко Л.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м. Новий Буг, Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області, в якому просить встановити факт, що він вступив у фактичне користування та володіння земельною ділянкою площею 4,70 га яка розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області, після смерті ОСОБА_5, яка мала місце 23 березня 2013 року, а крім того визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач у своєму позові зазначив, що після смерті ОСОБА_5, відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської ради Миколаївської області, розміром 4,70 га, яку спадкодавець на випадок своєї смерті заповів позивачеві. Однак, у встановлений законом строк до нотаріуса за оформленням спадкових справ на земельну ділянку він не звернувся, оскільки не знав про факт смерті 23.03.2013 року ОСОБА_5 ОСОБА_6, з 12.01.2010 року за договором суборенди земельної ділянки позивач фактично використовує земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_5, а тому вважає себе таким, що фактично вступив в управління та володіння земельною ділянкою, про що просить винести рішення суд.

Крім того, оскільки позивач вступив в управління та володіння майном, тому просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити .

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти позовних вимог, вважав їх необґрунтованими, та просив залишити позов без задоволення. Крім того просив застосувати строк позовної давності, та відмовити також з підстав пропуска позивачем ОСОБА_7 строку на звернення до суду із даним позовом, оскільки він про порушення свого права знав ще з часу смерті спадкодавця.

Представник третьої особи Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, пояснення їх представників, допитавши свідка ОСОБА_8 та дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку.

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії МК № 066492 від 12.07.2004 року, виданого на підставі розпорядження Новобузької РДА від 01.06.2004 року №574-р, громадину ОСОБА_5 належала на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області, розміром 4,70 гектарів (а.с.60).

Дана земельна ділянка, відповідно до договору оренди землі від 21.08.2008 року укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, перебувала в оренді останнього з 21.08.2018 року ( а.с. 08-10)

26 травня 2009 року ОСОБА_5 було посвідчено заповіт в м.Новий Буг, приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу ОСОБА_6 відповідно до якого вищезгадану земельну ділянку він заповів у власність позивачу по справі ОСОБА_1О.( а.с.7)

З свідоцтва про смерть (копії) серії I-ФП № 173215, виданого Новосафронівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 25.03.2013 року, вбачається, що ОСОБА_5 помер 23.03.2013 року в с.Новосафронівка, Новоодеського району Миколаївської області ( а.с.49).

Як видно спадкової справи № 218/2013 заведеної Новоодеською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, яка мала місце 23.03.2013 року така заводилась за заявою ОСОБА_4 (а.с.44-66).

При зверненні 14.11.2014 року до Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу ОСОБА_1, як спадкоємцю за заповітом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті заповідача ОСОБА_5 у звязку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, про що нотаріусом зазначено у відповідному розясненні.

Однак рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.07.2015 року, яке набрало законної сили і на час розгляду даної справи не змінене і не скасоване, у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд, критично відноситься до пояснень позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_8 про те, що земельна ділянка з січня місяця 2010 року перебувала у фактичному користуванні позивача оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того спростовуються рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.07.2015 року.

У судовому засіданні при розгляді питання про поновлення ОСОБА_1 строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, було встановлено, що про існування даного заповіту позивачу ОСОБА_1 було відомо ще за життя спадкодавця. Свідок показав, що ОСОБА_5П неодноразово брав у нього гроші в борг по 3000,00- 5000,00 грн. А коли він попросив в борг значно більшу суму 15000,00 грн свідок запропонував йому з таким проханням звернутися до сина, позивача по справі. Невдовзі після цієї розмови ОСОБА_5 зателефонував свідку ОСОБА_8 та повідомив, що він склав заповіт, яким заповів свою земельну ділянку на випадок своєї смерті ОСОБА_1

Позивач по справі ОСОБА_1, в судовому засіданні також пояснював, що про існування вищезгаданого заповіту йому повідомив його батько ОСОБА_8

Отже, ще за життя ОСОБА_5 позивачу по справі було відомо про наявність у нього, в разі смерті ОСОБА_5, права спадкування за заповітом земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії МК № 066492 від 12.07.2004 року.

До того ж, дана земельна ділянка перебувала в оренді у батька позивача ОСОБА_8, який мав обовязок відповідно до договору оренди щороку, до 01 грудня виплачувати ОСОБА_5 орендну плату, в т.ч. і за 2013 рік, коли помер спадкодавець. ( а.с.62-63).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд також критично ставиться і до договору суборенди земельної ділянки від 12.01.2010 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1

Відповідно до ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

12 січня 2010 року ОСОБА_8 укладає договір суборенди з ОСОБА_1, але право ОСОБА_8 відповідно до договору оренди не передбачає укладення договору суборенди без згоди орендодавця.

Позивач по справі не надав доказів належних та допустимих, що така згода запрошувалась у орендодавця і відповідь на неї протягом місяця не надійшла. Лише поснив, що можливість передачі в суборенду земельної ділянки ніби - то усно обговорювалась із ОСОБА_5, а при таких обставинах даний правочин є недійсним в розумінні ст..215 ч.2 ЦК України.

Відповідно до ч.1, 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

І хоча між ОСОБА_8 та позивачем ОСОБА_1 був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки, однак доказів того, що саме позивач по справі обробляв її та ніс будь-які витрати на її утримання, суду не надано.

Оцінюючи розписку від 26.05.2009 року про отримання ОСОБА_5 орендної плати в сумі 15000,00 грн та копії квитанцій про сплату податку на доходи від оренди земельних паїв, суд зазначає, що вони підтверджують лише те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були правовідносини із приводу оренди спірної земельної ділянки, однак жодним чином не підтверджують факт користування земельною ділянкою саме позивачем ОСОБА_1

В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних переконливих доказів, які б підтверджували факт користування ним спірною земельною ділянкою на момент смерті ОСОБА_5, тому суд приймає рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Крім того, суд вважає за необхідне також відмовити і у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном.

При цьому, суд відмовляє у задоволені позову ОСОБА_7 по суті заявлених ним вимог, а тому залишення позову у такому разі без задоволення ще й з підстав спливу строків позовної давності, навіть якщо б такі підстави і мали місце, є беззмістовним.

В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку

Рішення може бути оскаржене через Новобузький районний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя