Справа №639/3286/16-ц
2/639/1314/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого : судді Шиянової Л.О.

За участю секретаря - Крбеян К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2016 року звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смер ті 12 травня т2013 року ОСОБА_3, що видане 03.04.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на наступне. З 25 квітня 1991 року він, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. 20 червня 1996 року вони як подружжя придбали квартиру АДРЕСА_2. З 11 серпня 1999 року він зареєстрований та проживає у цій спірній квартирі. 12 травня 2013 року ОСОБА_3 померла. 03 квітня 2014 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 видано ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на підставі ст. 63 Сімейного кодексу України на ? частину спірної квартири. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить ? частина квартири АДРЕСА_3. До першої черги спадкоємців ОСОБА_3 відноситься він чоловік померлої, та її дочка - ОСОБА_2 Позивач зазначає, що він прийняв спадщину після дружини, заяву про відмову від спадщини не подавав. Відповідач ОСОБА_2 також прийняла спадщину після матері. Частини у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Таким чином, позивача зазначає, що спадщина на ? частину у квартирі АДРЕСА_4, що залишилася після смерті ОСОБА_3, повинна бути розподілена між її чоловіком, тобто ним, та дочкою по ? частині кожному. Позивач вважає, що ОСОБА_2 незаконно видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на ? частину в квартирі АДРЕСА_4, що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлої 12 травня 2013 року, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні вищенаведеним.

Відповідач та його представник ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 11.04.2016 року, у судове засідання зявилися, проти позову заперечували, посилаючись на те, що 12 травня 2013 року померла ОСОБА_3. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 стали її дочка та чоловік. Відповідно до Заповіту посвідченого державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 10 серпня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4461, спадкоємцем всього належного ОСОБА_8 майна є вона, ОСОБА_2 Вказаний заповіт є чинним та ніким не оскаржений. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є вона, її дочка.

На момент смерті ОСОБА_3 їй на праві спільної сумісної власності належало наступне майно: автомобіль ЗАЗ DAEWOO SENS T13110, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_1 зареєстрований на імя ОСОБА_3; автомобіль TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_2 зареєстрований на імя ОСОБА_3; квартира за адресою: АДРЕСА_5 зареєстрована на імя ОСОБА_3. квартира за адресою: АДРЕСА_6 зареєстрована на імя ОСОБА_1. Зазначене майно було придбано ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з позивачем. Шлюб між ними було укладено 25.04.1991 р. Вона звернувся до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3. На сьогодні вона отримала Свідоцтва про право на спадщину на наступне майно: ? частина автомобіля ЗАЗ DAEWOO SENS T13110, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_1; ? частина квартири за адресою: АДРЕСА_5. Право власності на решту спадкового майна, а саме на: ? частину автомобіля TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_2 зареєстрованого на імя ОСОБА_3; ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_6 зареєстрованої на імя ОСОБА_1 було визнано за нею на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4259/14 від 09.02.2015 року, яке було залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.06.2015 року. Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, були встановлені всі фактичні обставини справи та юридичні факти, необхідні для правильного вирішення спору, отже вони є преюдиційними при вирішення даної справи. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, відповідач вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Надали суду письмові заперечення проти позову.

Третя особа - приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справі повідомлена належним чином. Через канцелярію суду 06.06.2016 року надійшли письмові пояснення, відповідно до яких вона пояснила, що 03 квітня 2014 року до неї звернулися ОСОБА_1, про видачу свідоцтва про право власності на ? частку спадкового майна, ОСОБА_2, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу частину майна, після смерті його дружини та її матері - ОСОБА_3 («23» квітня ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: місто Харків), яка була зареєстрована на день смерті в АДРЕСА_7, яка померла 12.05.2013 року.Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина яка складається з:трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Жовтневої Революції, будинок 112 (сто дванадцять), квартира 44 (сорок чотири);легкового автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO SENS T13110, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_1, зареєстрований за спадкодавцем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АХС 030242, виданого РЕВ МВ №1 ОСОБА_9 України в Харківській області 28.04.2007 року. ОСОБА_3 залишила заповіт, в якому все належне їй майно заповідала своїй дочці ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_10, посвідчений ОСОБА_7, державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори 10 серпня 1996 року, за реєстром № 1- 4461.Вищезазначене майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти. В силу чого та на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України ОСОБА_1, має право на ? частку зазначеного майна.03 квітня 2014 року ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, які видаються в разі смерті одного з подружжя, стосовно ? частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за №№ 527, 536, спадкова справа № 19/2013. 03 квітня 2014 року ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, стосовно /1/2 частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за№№ 533, 536, спадкова справа № 19/2013. В звязку з тим, що ОСОБА_1 не є обовязковим спадкоємцем згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України, оскільки є працездатним за віком на час відкриття спадщини, право на обовязкову частку у спадщині він не має.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі

Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що 12 травня 2013 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ВЛ № 400900, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 6633 (а.с. 13).

На підставі вимог статті 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом .

Згідно зі статтею 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до п. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 328 ЦК України наголошує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зі змісту ст. 1218 ЦК України слідує, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ОСОБА_4 ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»:

«3.4. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.»

03 квітня 2014 року ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, які видаються в разі смерті одного з подружжя, стосовно ? частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за №№ 527, 536, спадкова справа № 19/2013 (а.с. 14)

Відповідно до ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до Заповіту посвідченого державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 10 серпня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4461, спадкоємцем всього належного ОСОБА_8 майна є ОСОБА_11 (а.с. 32) Вказаний заповіт є чинним та ніким не оскарженим, тому єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серія 1-ВЛ №123121, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №690, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 уклали шлюб 07.10.2000 року, після чого прізвище дружини- Савицька (а.с.45).

03 квітня 2014 року ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, стосовно /1/2 частки вищезазначеної квартири та ? частки автомобіля, зареєстровані в реєстрі за№№ 533, 536, спадкова справа № 19/2013 (а.с.49).

Право власності на решту спадкового майна, а саме на ? частину автомобіля TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_2 зареєстрованого на імя ОСОБА_3; ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_6 зареєстрованої на імя ОСОБА_1 визнано за ОСОБА_2 на підставі Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4259/14 від 09.02.2015 р., яке було залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.06.2015 р.(а.с. 52-60).

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обовязкову часту у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В звязку з тим, що ОСОБА_1 не є обовязковим спадкоємцем згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України, оскільки є працездатним за віком на час відкриття спадщини, право на обовязкову частку у спадщині він не має.

Крім того, суд не погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, а тому не мала права отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки прийняття спадщини за законом або за заповітом є виключно правом спадкоємця, яке вона висловила у своїй заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке їй нотаріусом і було видане (а.с. 31).

Відповідно до ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Таким чином жодних підстав для задоволення позову судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 368, 372, 1216- 1218, 1220, 1223 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами,які не були присутні у судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Суддя Л.О. Шиянова