УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на автомобіль,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу таким, що відбувся та визнати за нею право власності на автомобіль марки MAZDA 626, тип ТЗ, легковий седан - В, рік випуску 1993, колір червоний, двигун № НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований Хмельницьким ОРЕВ 14 травня 1999 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 14 грудня 2007 року вона купила вказаний вище автомобіль, проте письмовий договір купівлі-продажу з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не укладала, оскільки між ними була досягнута згода щодо усіх істотних умов угоди і того ж дня сторонами було складено акт прийому-передачі автомобіля, відповідачами їй видана довіреність на право керування вказаним автомобілем, а вона передала відповідачам грошові кошти за нього.

З огляду на вказане ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 02 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що продаж автомобілів в Україні здійснюється відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, недотримання якого не свідчить про набуття права власності на вказані транспортні засоби, дійшовши обґрунтованого висновку, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги щодо недотримання судом вимог ст. 213 ЦПК України у зв'язку із незалученням до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_7 є безпідставними та не впливаючь на правильність вирішення спору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А. Нагорняк