Справа № 304/261/16-ц
Провадження № 2/304/149/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі - Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, а також за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на 1/4 частину вказаного житлового будинку з надвірними будовами та спорудами кожному. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, який був першим чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Разом з цим, вищевказаний житловий будинок було побудовано покійним ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за час їх шлюбу - у 1970 році, а відтак такий належав їм на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині. Таким чином, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину за батьком, оскільки на даний час і на момент його смерті проживали у спадковому будинку, вступили у його фактичне володіння та управління, користуються ним та присадибною ділянкою. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок позивачі звернулися до нотаріуса, однак їм було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 та право власності на нього не було зареєстроване. Тому просять задовольнити позов та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку з надвірними будовами та спорудами, а також по 1/4 його частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засіданні не з'явилися, однак подали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечив проти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Перечинського району Закарпатської області 06 травня 1995 року.

Також встановлено, що 11 січня 1969 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, за час якого рішенням № 43 виконкому Перечинської селищної Ради депутатів трудящих від 26 червня 1969 року покійному ОСОБА_4 було в натурі виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво, а також побудовано сторонами житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім цього, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як роз'яснено у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1387/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Так, відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З огляду на викладене, суд вважає обставини справи, на які посилається позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог, повністю доведеними, та з врахуванням того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, позов в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 слід задовольнити.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом, то суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року є батьком позивачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 12 жовтня 1969 року та серії НОМЕР_2 від 02 вересня 1972 року.

Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 17/01-16 від 09 лютого 2016 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1 Закарпатської області.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В судовому засіданні встановлено, що згідно довідок Перечинської міської ради № 475 від 29 січня 2016 року та № 579 від 05 лютого 2016 року, головою домогосподарства АДРЕСА_1 був ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, де на час його смерті були зареєстровані позивачі.

Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємці першої черги за законом, постійно проживали з покійним батьком у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжують там жити і після його смерті, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР не відмовилися від неї, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Отже враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди в її оформленні у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 328, 331, 377 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63 СК України, ст. ст. 524-527, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. ст. 10, 11, 57-61, 174 ч.4, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області з господарськими будовами та спорудами.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області з господарськими будовами та спорудами за кожним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Чепурнов В. О.