Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/56/16 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
№ провадження 22-ц/778/3500/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Постулат», про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, третя особа: ТОВ «Постулат», про стягнення заборгованості.

У позові зазначав, що у 2005-2006 роках регіональним відділенням ФДМ України по Запорізькій області була розпочата процедура приватизації державного майна обєктів незавершеного будівництва, а саме, житлових будинків №№ 1, 2, 3 за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пров. Бадигіна.

В результаті проведеної приватизаційної процедури зазначені об'єкти були відчужені на користь ТОВ «Постулат», відчуження оформлювалося угодами - договорами купівлі-продажу об'єктів незавершеного будівництва шляхом продажу на аукціоні № 992 від 15.08.2005 року, № 991 від 15.08.2005 року та № 1022 від 15.02.2006 року.

За умовами договорів у власність ТОВ «Постулат» були передані об'єкти незавершеного будівництва - житлові будинки №№ 1, 2, 3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополі.

Через невиконання ТОВ «Постулат» зобовязань за договорами, рішеннями господарського суду Запорізької області від 18.06.2010 р., від 29.03.2010 року та від 27.07.2010 року було розірвано вищезазначені договори та зобовязано ТОВ «Постулат» повернути обєкти незавершеної будівництва у власність держави.

Постановою господарського суду Запорізької області від 13.05.2010 року ТОВ «Постулат» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

03.04.2012 року ТОВ «Постулат» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_3 було повернуто обєкти незавершеної будівництва - житлові будинки №№ 1, 2, 3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополь у державну власність.

04.08.2014 року ТБ «Електронні торги України» на замовлення ліквідатора ТОВ «Постулат» був проведений аукціон з продажу немайнового активу банкрута - права вимоги дебіторської заборгованості, яка складалась з вартості обєктів незвершеного будівництва, розташованих за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, пров. Бадигіна, 1, 2, З, сплаченої ТОВ «Постулат» за розірваними договорами купівлі-продажу обєктів незавершеного будівництва.

Згідно протоколу № 106091 про проведення аукціону від 04.08.2014 року, позивач став переможцем аукціону.

06.08.2014 року він уклав із ТОВ «Постулат» договір купівлі-продажу права вимоги підприємства-банкрута повернення коштів, сплачених за об'єкти приватизації, у звязку з розірванням договорів купівлі-продажу обєктів незавершеного будівництва - житлових будинків №№ 1, 2, 3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополі.

Як стало йому відомо, регіональним відділенням ФДМ України по Запорізькій області об'єкти незавершеного будівництва - житлові будинки № 2, 3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополі були повторно реалізовані.

За обєкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пров. Бадигіна, буд. 2, ТОВ «Постулат» було сплачено 216 253,00 грн., а оплата обєкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою Запорізька область, м. Мелітополь, пров. Бадигіна, буд. 3, що була здійснена ТОВ «Постулат», становила 176 450,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі п. 133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України «Про Державну програму приватизації», та п.2 Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 32 від 18.01.2001 року, просив суд стягнути з Державного бюджету України суму боргу у розмірі 392 703,00 грн. та 3 927,03 грн. судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.2 ст. 113 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи.

Також, згідно з п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1991 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби в Запорізькій області коштів у зв»язку з розірванням договорів купівлі-продажу та повторної продажу об»єктів приватизації, суд послався на відсутність на теперішній час правових підстав для їх задоволення у зв»язку із втратою чинності певних нормативних актів, які регулювали відносини у сфері приватизації державного майна, на момент повторної реалізації об»єктів приватизації.

Судом встановлено, що ТОВ «Постулат» придбало у регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області об»єкти незавершеного будівництва житлові будинки №№ 2,3, що знаходилися за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, провулок Бадигіна, придбання оформлено відповідними договорами купівлі-продажу об»єктів незавершеного будівництва шляхом продажу на аукціоні від 15.08.2005 року № 991 ( відповідно до п.2.1 договору вартість об»єкта № 2 складає 216253 грн.), від 15.08.2005 року № 992(п.2.1 договору встановлена вартість об»єкта № 3 176450 грн.)(а.с.40-43).

Згідно п.5.1 договорів, покупець зобов»язувався у встановлений договором термін сплатити ціну продажу об»єкта приватизації.

Сума сплачених покупцем коштів за договорами №№ 991, 992 станом на 15.06.2009 року складала відповідно 216 253,00 грн. та 176 450,00 грн.(а.с.120-123).

За умовами п.п.11,3, 11.4 у разі невиконання однією із сторін умов договору він може бути змінений або розірваний на вимоги другої сторони згідно чинного законодавства.

У разі розірвання договору об»єкт приватизації повертається покупцем у державну власність шляхом оформлення акту приймання-передачі.

Положеннями ст.ст. 21-24 Закону України від 14.09.2000 року «Про особливості приватизації об»єктів незавершеного будівництва» у редакції, чинній на час укладання договорів, встановлювався порядок розподілу коштів від продажу об»єктів незавершеного будівництва у залежності від фінансування будівництва.

Відповідно до ст.. 21 вказаного Закону у редакції, що діяла станом на 15.08.2005 року, якщо фінансування об»єкта незавершеного будівництва здійснювалось виключно за рахунок централізованих капіталовкладень, кошти, що надійшли до позабюджетного Державного фонду приватизації від приватизації цього об»єкта, до Державного бюджету розподілялися у розмірі 65 %.

Спрямування коштів від продажу об»єктів незавершеного будівництва, що перебувають у державній власності, та земельних ділянок, на яких розташовані такі об»єкти, до Державного бюджету України в повному обсязі передбачено положеннями ст. 21 Закону у редакції, що діє з 01.01.2011 року.

Відповідно до ст.. 19 названого Закону, обов»язковими умовами приватизації об»єктів незавершеного будівництва, крім продажу під розбирання, є , зокрема, встановлення строку завершення будівництва об»єкта незавершеного будівництва.

У разі невиконання умов, зазначених у цій статті, договір купівлі-продажу підлягає розірванню в установленому законодавством порядку. При цьому покупець, з яким розірвано договір купівлі-продажу, повертає об»єкт приватизації в державну власність за актом приймання-передачі, а також відшкодовує державі збитки, завдані невиконанням умов договору.

Рішеннями господарського суду Запорізької області від 29.03.2010 року та від 27.07.2010 року через порушення ТОВ «Постулат» своїх зобов»язань, передбачених договорами від 15.08.2005 року, зокрема, щодо строків завершення будівництва, вказані договори були розірвані та зобов»язано ТОВ «Постулат» повернути об»єкти незавершеного будівництва житлові будинку № № 2, 3 по провулку Бадигіна у м. Мелітополі, у власність держави(а.с.44-50).

Зазначені об»єкти незавершеного будівництва житлові будинку №№ 1,2,3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополі, були повернуті у державну власність ліквідатором ТОВ «Постулат» - арбітражним керуючим ОСОБА_3 згідно акту приймання-передачі від 03.04.2012 року(а.с.52).

11 квітня 2012 року арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернулася до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області із запитом стосовно повернення сплачених за повернуті об»єкти незавершеного будівництва грошових коштів.

Листом від 26.04.2012 року за № 13-05-02977 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області повідомило, що у відповідності до Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об»єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1701 від 15.08.2000 року, повернення коштів здійснюється на підставі рішення суду і джерелом розрахунків є кошти, одержані органом приватизації від повторного продажу об»єкта, повернутого у власність держави(а.с.54).

Право вимоги повернення коштів, сплачених за об»єкти приватизації, у зв»язку з розірванням договорів купівлі-продажу об»єктів незавершеного будівництва будинків № № 1,2,3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополі, перейшло до позивача, який став переможцем аукціону придбання нематеріального активу банкрута ТОВ «Постулат», проведеного 04.08.2014 року, на підставі договору купівлі-продажу права вимоги підприємства банкрута від 06.08.2014 року.

В обґрунтування заявленого позову щодо повернення сплачених ТОВ «Постулат» відповідно до договорів від 15.08.2005 року №№ 991, 992 за незавершені будівництвом будинки № № 2,3 по пров. Бадигіна у м. Мелітополі коштів , ОСОБА_2 посилався, зокрема, на те, що за договорами купівлі-продажу від 13.02.2014 року, укладеними РВ ФДМ України по Запорізькій області відповідно з ОСОБА_4 та з ОСОБА_5, відбувся повторний продаж зазначених об»єктів незавершеного будівництва(а.с.56-61).

Розглядаючи справу по суті, суд виходив з того, що договори між ТОВ «Постулат» та регіональним відділенням ФДМ України по Запорізькій області від 15.08.2005 року укладалися у ході виконання Закону України від 18.05.2000 року «Про Державну програму приватизації на 2000-2002 роки».

Згідно ст.. 4 Закону України від 04.03.1992 року в редакції від 28.07.2005 року «Про приватизацію державного майна», у Державній програмі приватизації визначаються, зокрема, відповідні способи приватизації, особливості участі у процесі приватизації громадян України, іноземних інвесторів та інших покупців, розрахунок витрат на виконання програми приватизації, порядок їх відшкодування та джерела фінансування.

Як передбачено ст. 1 Закону від 18.05.2000 року «Про Державну програму приватизації на 2000-2002 роки», зазначена програма діє до затвердження чергової Державної програми приватизації.

Відповідно до ст. 133 вказаного Закону в редакції від 15.05.2003 року, у разі розірвання договору купівлі-продажу державного майна за рішенням суду у зв»язку з невиконанням покупцем договірних зобов»язань об»єкт приватизації підлягає поверненню в державну власність.

Порядок повернення в державну власність об»єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсним договорів купівлі-продажу таких об»єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі розірвання договорів купівлі-продажу об»єктів приватизації у зв»язку з невиконанням їх умов або визнання їх недійсними в судовому порядку повернення покупцями коштів, сплачених за об»єкт приватизації, провадиться на підставі рішення суду з коштів позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації Автономної Республіки Крим, отриманих від повторного продажу цих об»єктів у порядку, встановленому Фондом.

Як визначено п.3 Порядку повернення у державну власність об»єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об»єктів, який у відповідності до ч.2 ст. 133 Закону був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 32, повернення покупцям коштів, сплачених за об»єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу провадиться згідно із законодавством.

Отже на час розірвання договорів купівлі-продажу рішеннями господарського суду Запорізької області від 29.03.2010 року та від 27.07.2010 року у відповідності до ч.3 ст. 133 Закону «Про Державну програму приватизації на 2000-2002 роки» порядок повернення коштів провадився у відповідності до затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 15.08.2000 року № 1701 Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об»єкти приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, яким передбачалось, що при розірванні договору купівлі-продажу або визнання його недійсним повернення покупцю коштів, оплачених ним за об»єкт приватизації, здійснюється лише на підставі рішення суду, із коштів, одержаних органом приватизації від повторного продажу об»єкта, повернутого у власність держави. Розрахунки здійснюються тільки після повторного продажу державного об»єкта приватизації, повернутого у власність, і надходження коштів від повторного продажу на рахунок позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації АРК.

Державна програма приватизації на 2000-2002 роки, на підставі якої був розроблений вказаний порядок, втратила чинність з 18.02.2012 року у зв»язку з набранням чинності Закону України «Про Державну програму приватизації на 2012-2014 роки», наказ Фонду державного майна України, яким зазначений порядок був затверджений, втратив чинність на підставі Наказу Фонду № 624 від 13.05.2013 року.

Таким чином, на час повторного продажу незавершених об»єктів будівництва за договорами від13.02.2014 року та звернення позивача із даним позовом до суду, спеціальні нормативні акти, якими регулювалися спірні правовідносини на час їх виникнення, втратили чинність, а тому висновок суду про відсутність законодавчих підстав для задоволення вимог позивача про повернення коштів з Державного бюджету через Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області є правомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно вирішив спір, оскільки безпідставно не застосував до спірних правовідносин загальні норми цивільного законодавства, не є переконливими.

Судом встановлено, що розірвання договорів від 15.08.2005 року відбулося на підставі рішень господарського суду Запорізької області від 29.03.2010 року та від 27.07.2010 року, якими на ТОВ «Постулат» було покладено обов»язок повернути об»єкти незавершеного будівництва житлові будинку № № 2, 3 по провулку Бадигіна у м. Мелітополі, у власність держави.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов»язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили(ч.3 ст. 653 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ч.4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов»язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, як ст. 19 Закону України від 14.09.2000 року «Про особливості приватизації об»єктів незавершеного будівництва», так і умовами самих договорів від 15.08.2005 року повернення покупцеві сплачених ним коштів у випадку розірвання договору не передбачалось, отже порядок повернення у даному випадку покупцеві сплачених ним коштів за об»єкт приватизації встановлювався та регулювався не загальними, а спеціальними нормами.

Крім того, виходячи з положень ст. 21 Закону України «Про особливості приватизації об»єктів незавершеного будівництва» в редакції, щодіє з 01.01.2011 року, кошти внаслідок повторного продажу об»єктів незавершеного будівництва зараховуються до Державного бюджету України.

Вимоги про стягнення з Державного бюджету сплачених ТОВ «Постулат» коштів за два об»єкти незавершеного будівництва, які були повторно продані, позивач заявив до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, яке не є належним відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст. 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до бюджету.

Згідно з п.1 Положення «Про Державну казначейську службу» Державна казначейська служба(Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, однак до участі у справі зазначений орган не залучався.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою обставин справи і судових висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: