Справа № 348/1541/15-ц
Провадження № 22-ц/779/394/2016
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б. М. Б.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника ОСББ «Добробут 2010» Мерцало О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут 2010» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 11 581 грн. 80 коп.,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 21 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут 2010» (надалі ОСББ «Добробут 2010») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 11 581 грн. 80 коп.

Позов мотивовано тим, що ОСББ «Добробут 2010» є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку і прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1. Відповідач є власником АДРЕСА_1 в цьому ж будинку, співвласником багатоквартирного будинку та членом ОСББ. Проте з часу створення ОСББ і по даний час відповідач в межах своєї частки у майні будинку не здійснив жодної оплати за послуги, які надає Об'єднання по утриманню будинку та прибудинкової території. На повідомлення, надіслані в лютому і травні 2015 року, про наявність боргу та обов'язок його сплатити відповідач не реагує. В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 01 липня 2015 року перед ОСББ утворилася заборгованість в сумі 11 581 грн. 80 коп., яку позивач-ОСББ «Добробут 2010» просило стягнути на свою користь разом із судовими витратами.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 21 грудня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Добробут 2010» 11 581 грн. 80 коп. заборгованості за надані послуги та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

На дане рішення відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, постановлення рішення без належного аналізу та оцінки доказів, неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи. Зокрема, вважає процесуальним порушенням, що за його першої неявки 21 грудня 2015 року суд не відклав розгляд справи, що позбавило його можливості подати в судовому засіданні заяву про застосування позовної давності. Рахує, що позивач, подавши позов 06 серпня 2015 року про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01 травня 2010 року по 06 серпня 2015 року, пропустив строк позовної давності, оскільки ним, відповідачем, жодного разу не сплачувалися комунальні послуги.

Також апелянт зазначає, що розмір заборгованості, поданий в розрахунку, є недоведеним, не відповідає реальній заборгованості та є завищеним.

Крім того стверджує, що між ним та ОСББ не укладалося жодних договорів, а послуги, які вказані в розрахунку, не надавалися і ним не отримувалися, оскільки з часу придбання квартири ні він, ні будь-хто інший у квартирі не проживає, тому відсутні підстави для оплати комунальних послуг.

З наведених підстав просив застосувати позовну давність, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів та просив задовольнити в повному об'ємі.

Представник позивача Мерцало О.Б. заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та необґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, заперечення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСББ «Добробут 2010» створено в квітні 2010 року для забезпечення і захисту прав співвласників будинку АДРЕСА_1 щодо належного утримання будинку та прибудинкової території, раціонального використання спільного майна відповідно до законодавства та затверджених зборами власників-засновників ОСББ статутних документів і Установчого договору (а.с.8-22, 23-26).

Для виконання статутних цілей і завдань ОСББ передано на баланс житловий комплекс за адресою: будинок АДРЕСА_1, що підтверджується Актом приймання-передачі від від 17.05.2010 року (а.с.35-39).

ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1, а також співвласником будинку та членом ОСББ «Добробут 2010», що не заперечили та підтвердили сторони по справі.

Послуги ОСББ «Добробут 2010» надаються відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за №927/11207, а також відповідно до Статуту та Установчого договору ОСББ «Добробут 2010».

Статтею 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що до компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку відноситься визначення розмірів платежів та внесків членів об'єднання.

Згідно п.3 Установчого договору ОСББ «Добробут 2010» розмір участі членів об'єднання у фінансуванні витрат на утримання, експлуатацію та ремонт нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності, вираховується пропорційно до частки у спільній власності.

Пунктом 7 вказаного Договору встановлено, що члени ОСББ зобов'язані протягом місяця, наступного за місяцем щодо якого проводиться оплата, вносити на розрахунковий рахунок ОСББ кошти на утримання спільної власності будинку. Система оплати послуг щомісячна. Розрахунковим періодом оплати послуг є один календарний місяць.

Статтею 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року №2866-ІІІ передбачено, що співвласник зобов'язаний виконувати обов'язки, передбачені статутом Об'єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, а також своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

З матеріалів справи слідує, що позивачем надавалися відповідачу наступні послуги: електроенергія (освітлення сходових кліток, насосної, дворове освітлення та ліфта), заміна електролампочок, обслуговування та ремонт ліфтів, вивіз та утилізація сміття, утримання МАФ, домове господарство, бланки, миючі засоби, заробітна плата обслуговуючого персоналу (голова правління, бухгалтер, прибиральниця, енергетик), обов'язкові відрахування податків, обслуговування вентиляційних каналів, обслуговування банку, обслуговування домофонів, поточний та капітальний ремонт, інші додаткові витрати (інвентар), податок на землю, виготовлення документів.

Інших даних, що вищевказані комунальні послуги не надавалися, стороною відповідача не надано.

Відповідач ОСОБА_2, як власник АДРЕСА_1 та співвласник будинку АДРЕСА_1, користується послугами, від яких офіційно не відмовився, а факт його не проживання у квартирі не звільняє його від обов'язку оплачувати за комунальні та інші послуги.

Проте відповідач від часу утворення ОСББ і по даний час не здійснює жодної оплати за послуги, які надає ОСББ, добровільно сплатити борг за надані послуги відмовився.

В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, станом з 01.05.2010 року по 01.07.2015 року за ним перед ОСББ утворилась заборгованість в загальній сумі 11 581 грн. 80 коп., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.4, 5, 51).

З матеріалів справи також встановлено, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не було укладено.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 цього Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що він не користувався чи обмежено користувався послугами ОСББ.

Відповідно до ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Таким чином, оскільки відповідач отримував та споживав комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно - права та обов'язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст. 11 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСББ «Добробут 2010», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 не оплачував надані позивачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з травня 2010 року по липень 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 11 581 грн. 80 коп., а тому дійшов правильного висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості з відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 наведеного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Проте, відповідач не надав складених та підписаних у встановленому законом порядку актів-претензій щодо неналежного надання позивачем послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, а тому не заслуговують на увагу його доводи з цього приводу.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що він, хоча і є власником квартири, проте у ній не проживає, тому немає необхідності оплачувати комунальні послуги, воно є хибними, оскільки хоча відповідач і не укладав договір про надання послуг з відповідачем, однак не заявив офіційно і належно про своє бажання не отримувати таких послуг.

Заява апелянта про порушення судом першої інстанції процесуальних вимог щодо застосування позовної давності та застосування такої в апеляційній інстанції не підлягає задоволенню, оскільки відповідач-апелянт приймав участь в судовому засіданні першої інстанції, тому це не позбавляло його можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Що ж стосується апеляційної інстанції, то така заява не може бути задоволена з таких підстав.

Статтею 267 ЦК Укераїни визначено, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статі 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, то суд апеляційної інстанції не мав права розглядати заяву про застосування цієї норми.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі N 6-780цс15.

Отже, за таких умов, при пропущенні у даному випадку позивачем позовної давності, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосувати такий строк, оскільки порушення такого матеріального права не було предметом розгляду суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин