Справа № 140/2396/15-ц Провадження № 22-ц/772/1150/2016Головуючий в суді першої інстанції Слободяник Т. В.
Категорія 50 Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.

при секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у частці від його заробітку (доходу) у розмірі 33 % щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 33% від всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 25 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у не зареєстрованому шлюбі з січня по березень 2015 року.

Під час спільного проживання з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 народила сина.

Згідно із Свідоцтвом про народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 року складено актовий запис за №42 про народження ОСОБА_4, батьком якого вказано ОСОБА_2 (а.с. 5).

На даний час малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з рівності обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей та вказав, що ОСОБА_3 у судових засіданнях довела та обґрунтувала необхідність стягнення аліментів у розмірі 33 % від заробітку відповідача.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам Закону.

Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи судом першої інстанції було призначено на 16 жовтня 2015 року на 09 год. 00 хв.

Відповідач не був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою поштового відділення ДП «Укрпошта» про повернення поштового відправлення без вручення адресату (а.с. 12).

16 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 06 листопада 2015 року, при цьому у матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_5 про дату час та місце розгляду справи.

Вказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не вжив заходів передбачених ст. ст. 74,76 ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про дату час та місце розгляду справи, та відповідно не виконав обов'язків, передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо роз'яснення стороні необхідності надання належних доказів.

Вказані порушення норм процесуального права фактично позбавили відповідача можливості подати докази на заперечення позовних вимог, а в силу ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фактично судом допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвели до не встановлення фактичних обставин справи, та як наслідок неправильного вирішення спору є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Вирішуючи даний спір та усуваючи порушення допущені судом першої інстанції, колегія суддів, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходить з такого.

У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Чіткої фіксації «аліментної частки» від заробітку батьків дитини законодавством не встановлено.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_2 після смерті першої дружини ОСОБА_6, утримує та самостійно виховує неповнолітню доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, має постійний заробіток, що відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 СК України є істотними обставинами для визначення розміру аліментів.

Однак, вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

На підставі встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів, на утримання малолітнього сина, з урахуванням розміру доходу відповідача та перебування на його утриманні доньки від попереднього шлюбу, повинен становити 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.09.2015 року, дня пред'явлення позову, до повноліття дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський