Єдиний унікальний номер №440/1317/15-ц
Провадження № 2/440/122/2016
У Х В А Л А

судового засідання

12 січня 2016 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі Базилюк Г.З.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб:Буської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Буського РУЮ про визнання права спадкування на обов"язкову частку, про встановленя факту належності на праві власності будинку померлому,-

в с т а н о в и в:

Відповідач ОСОБА_5 подав заяву про закриття провадження по даній справі. Заяву обгрунтовує тим, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно повязані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути субєктом цивільних прав та обовязків, про що вказано в ч.1ст.49 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦК України ОСОБА_2 цивільного стану є смерть.

Відповідно до ч.З ст.49 ЦК України смерть підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.49 ЦК України смерть підлягає обовязковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_4 у своїй позовній заяві від 09.09.2015 р. вказує ті ж самі позовні вимоги, що вирішувались судом першої інстанції 11.06.2015 р. та судом другої інстанції 24.07.2015 р. і в задоволені позову ОСОБА_4 - відмовлено, в порушення п.2 ч.І ст.205 ЦПК Укпаїни суд до даного часу не виніс ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих самих підстав.

Із рішення Бродівського районного суду Львівської області від 11.06.2015 р. та рішення Апеляційного суду Львівської області слідує: 06.10.2014 р. ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5, третьої особи Буської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Буського районного управління юстиції у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно. Покликаючись на те, що після смерті батька ОСОБА_5, 17.04.2014 року відкрилась спадщина, що складається з нового та старого житлового будинку по вул. Січових Стрільців,2 смт. Олесько Буського району Львівської області. При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні від 11.06.2015 р. вказав: «На підставі ст.1217 ЦК України спадкування після смерті ОСОБА_6 здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги, а саме - її чоловіком, ОСОБА_7, дочкою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 на підставі ст.1261 ЦК України», хоча такий висновок нічим не був підтверджений.

Згідно ч.1 ст.1297 ІІК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1299 ЦК України , якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 ЦК України). Ніхто після смерті ОСОБА_6 не приймав спадщину і спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не відкривалась, що підтверджується доказами, які є у справі.

Згідно ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ч.4 ст.372 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За домовленістю між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на нерухомість до кінця життя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належало ОСОБА_7

Правовстановлюючі документи на нерухомість, а саме: на будинок, що знаходиться за адресою: вул. Січових Стрільців,2 смт. Олесько Буського району та земельну ділянку до кінця смерті ОСОБА_7 були на ньому.

Таким чином, всі докази підтверджують, що ОСОБА_4 законно Апеляційним судом було відмовлено у позові, тому вона рішення Апеляційного суду від 24 липня 2015 р. не оскаржувала.

Також судом першої інстанції досліджувалось та приймалось рішення щодо другого будинку, який є аварійним і ніколи не належав на праві власності ОСОБА_7

У рішенні суду від 11.06.2015 р. вказано: «Щодо вимог позивача за первісним позовом про визнання права власності в порядку спадкування на старий житловий будинок, що знаходиться поряд з житловим будинком за адресою вул. Січових стрільців,2 в смт. Олесько в Буському районі Львівської області, то така не береться до уваги з тих підстав, що на даний будинок відсутні будь-які правовстановлюючі документи, що підтверджували б право власності на нього спадкодавця».

Однак суд вдруге незаконно розглядає той самий предмет спору з тими ж самими особами.

Видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Процесуальні строки у шість місяців встановлюються для того, щоб нотаріус у достатній мірі зумів перевірити всі підстави для видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину:

- встановити факт смерті спадкодавця;

- час і місце відкриття спадщини;

- наявність спадкового майна та відсутність обтяжень його боргом;

- визначення кола спадкоємців (за законом та за заповітом);

- визначення частки спадкового майна, яка належить кожному з спадкоємців.

Однак ОСОБА_4, з метою, щоб затягнути видачу свідоцтва про право на спадщину, вирішила обовязки нотаріуса перекласти на суд.

При цьому ОСОБА_4 постійно надає суду неправдиву інформацію, в тому числі щодо майна, яке ніколи не належало на праві власності спадкодавцю ОСОБА_7 і не є спадковим майном. Все це робиться умисно, щоб незаконно користуватись нерухомістю, яку я повинен був отримати у спадок ще у 2014 р.

Разом з тим ОСОБА_4 скриває ті факти, що вона не тільки ухилялась від виконання обовязків щодо утримання спадкодавця, а ще й постійно знущалась над ОСОБА_7

Згідно ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялись від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно ч.6 ст.1224 ЦК України положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обовязкову частку у спадщині.

Ст.67 Закону України «Про нотаріат» встановлює порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. І якщо ОСОБА_4 вважає, що вона має право на спадщину, то вона зобовязана була звернутись із відповідною заявою до нотаріуса, а не до суду.

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно розяснень у п.23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права власності в порядку спадкування судовому розгляду не підлягають, оскільки вирішення таких питань відноситься до компетенції органів нотаріату, якими у разі наявності після смерті спадкодавця - спадкового майна, у складі якого є нерухоме майно, зареєстроване органами, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 ЦК України) на час смерті - видається свідоцтво про право спадкування на таке майно спадкодавцям за законом чи за заповітом. Таким чином, позовна заява ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування судовому розгляду не підлягає, тим більше, що є рішення суду, яке вступило в законну силу та яким ОСОБА_4 було відмовлено у позові.

Позовні вимоги ОСОБА_4 необгрунтовані та безпідставні.

Згідно положення ст.25 ЦК України цивільна правоздатність особи (здатність мати цивільні права і обовязки) виникає в момент її народження і припиняється з смертю.

Очевидно, що цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність припиняється у звязку із смертю особи. Після смерті фізичної особи, вона не може набувати цивільних прав.

З наведеного слідує, що з часу смерті ОСОБА_7, який згідно Свідоцтва про смерть серії І-СГ № 347864 від 28.05.2014 року, помер 17 квітня 2014 року, цивільна правоздатність, останнього була припинена, тобто він не може набувати цивільних прав, а тим більше право власності на нерухомість, яка при житті ОСОБА_7 йому не належала.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_4 М,М. встановити факт належності житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, смт. Олесько, вул. Січових Стрільців,2-а на праві власності, померлому 17.04.2014 року ОСОБА_7, незаконна та порушує мої майнові права, як спадкоємця майна ОСОБА_7 та сторони у справі.

З вини ОСОБА_4 я змушений роками ходити по судах, хоча ніколи не порушував закони та доводити те, що не підлягає перевірці.

Я до сьогоднішнього дня не маю можливості розпоряджатись не тільки всім майном свого батька, а навіть частиною, оскільки всім майном мого батька незаконно заволоділа сімя ОСОБА_4, яких підтримують владні структури, в т.ч. суд. Саме тому ОСОБА_4 подає безпідставні позовні заяви, вводить в оману суд, забирає мій час здоровя.

Я змушений жити в аварійному будинку, який давно повинен був бути знесений, що підтверджується ОСОБА_2 про знесення будинку та рішенням № 27 виконавчого комітету Одеської селищної ради від 09.04.1992р. «Про затвердження акту про підлягання зносу житлового будинку смт. Олесько по вул. Січових Стрільців.2».

Я змушений затрачати всі свої кошти, кошти моєї дружини, кошти мами дружини на ремонт аварійного будинку щоб була б хоча б можливість зварити їсти та переночувати, оскільки сімя ОСОБА_4 не пускає мене в будинок, який заповів мені мій батько та погрожує вбивством.

Аварійний будинок ніколи не належав моєму батькові, тим більше на праві власності і не може бути спадковим майном. Будинку № 2-а по вул. Січових Стрільців у смт. Олесько ніколи не було.

Однак ОСОБА_4, використовуючи своє службове становище та підтримку владних структур, прикладає всі свої можливості, щоб аварійному будинку присвоїли № 2-а та зробили цей аварійний будинок власністю мертвого ОСОБА_7, чим умисно затягує видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а суд їй у цьому сприяє.

Гірше того, ОСОБА_4 в офіційні документи вносить неправдиві дані, щоб незаконно заволодіти майном, яке їй ніколи не належало.

Будинок за адресою: вул. Січових Стрільців, 2 , смт. Олесько, Буського району, Львівської області належав на праві приватної власності моєму батькові ОСОБА_7 з дня прийняття будинку в експлуатацію та отримання свідоцтва про право власності по день смерті ОСОБА_7

Ніякого іншого будинку, який нібито належав ОСОБА_7 в смт.Олесько немає.

ОСОБА_4 просить визнати за ОСОБА_6, яка померла у 2011 р. право власності на будинок. При житті ОСОБА_6 постійно стверджувала, що всім буде розпоряджатись ОСОБА_7 ОСОБА_3 була воля та рішення ОСОБА_6, тому спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не відкривалась. Сама ОСОБА_4 при подачі позовної заяви 06.10.2014 р. вказала, що будинок і земельна ділянка належали на праві власності ОСОБА_7

ОСОБА_4 не тільки ухилялась від надання допомоги ОСОБА_8, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, а ще умисно створювала конфліктні ситуації, принижувала честь і гідність ОСОБА_8 доводила його до такого стану, що він попадав в лікарню та боявся навіть заходити у власний будинок.

Тому я вважаю, що за рішенням суду ОСОБА_4 має бути усунена від права на спадкування за законом, в тому числі не має права на обовязкову частку.

Саме моя дружина та я доглянули до смерті батька - ОСОБА_7, який помер після ОСОБА_6, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_4 разом із своєю сімєю знущались над батьком, виганяли його із власного будинку, обзивали самими грубими словами.

ОСОБА_4 не переїхала із будинку батька в свій будинок, а до самої смерті знущалась над батьками, а в даний час знущається над моєю сімєю.

Сімя ОСОБА_4 незаконно заволоділа будинком, поміняла замки на вхідних дверях, самовільно роблять перебудови в будинку, самовільно роблять різні забудови.

Його сімя змушена жити в аварійному деревяному будинку, який був побудований у 1870 р. та вкладати в нього кошти, щоб не завалився, оскільки не маємо де жити.

Я написав заперечення на позовну заяву ОСОБА_4 Однак суд грубо порушив вимоги ст. ст.121, 129,157 ЦПК України.

Рішення у порушення вимог п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України ст.1297 ЦК України, п.23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року до сьогоднішнього дня не прийнято.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала заяву.

Представник позивача ОСОБА_2 вважав заяву безпідставною та просив її відхилити.

Суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки відповідачем не доведено, що рішення суду першої інстанції від 11.06.2015 р. та рішення суду другої інстанції від 24.07.2015 р. ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. З рішення Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2015 р. вбачається, що ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна. В даній справі ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання права спадкування на обов»язкову частку, про встановлення факту належності на праві власності будинку померлому. Тому предмет позову є іншим.

Керуючись п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_5 про закриття провадження у справі відмовити за безпідставністю.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженю в апеляційному порядку не підлягає .

Суддя С. Р. Мельник