Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1668/16 Головуючий у 1-й інстанції: Курач І.В.
Є.У.№ 316/2323/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав що 22 січня 2007 року сторони уклали кредитний договір № ZPAORK45591862, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто не виконав зобов'язання належним чином. У зв'язку з цим, відповідач станом на 24.09.2015 року має заборгованість в сумі 126 096,66 гривень. Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 січня 2013 року з позичальника на користь Банку було стягнуто 104 717, 92 грн. заборгованості. Посилаючись на те, що судове рішення не виконано, кредит не погашений, Банк просив суд стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, розмір якої з урахуванням раніше стягнутих сум становить 21 378, 74 грн.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPAORK45591862 від 22.01.2007 року в розмірі 21 378,74 грн. як різниця між поточною заборгованістю та заборгованістю задоволеною раніше судом станом на 24.09.2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 8 грудня 2015 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні у зв'язку із такими обставинами.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 22 січня 2007 року № ZPAORK45591862, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 22 січня 2010 року (а.с.8-9).

Заочним рішенням Енергодарського міського суду від 28 січня 2013 року з ОСОБА_2. на користь Банку за вказаним кредитним договором стягнута заборгованість в загальній сумі 104 717, 92 грн., визначена станом на 12 грудня 2011 року, із яких: 12 900 грн. - за тілом кредиту, 38 460 грн. - по процентам за користування кредитом, 4 063, 50 грн. - комісії, 49 293,69 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання (а. с. 4-5).

Доказів виконання заочного судового рішення матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк посилався на неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, а також невиконання ухваленого 28 січня 2013 році судового рішення, у зв'язку із чим станом на 24 вересня 2015 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 126 096,66 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 12 900,0 грн.; по процентам за користування кредитом 38 918,83 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 4 063,50 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором складає 429,88 грн., а також 70 214,33 грн. погашеної (списаної) пені (а.с.6-7).

Із розрахунку заборгованості за договором, доданого до позовної заяви, вбачається, що з 12 грудня 2011 року по 24 вересня 2015 року у відповідності з умовами договору за користування кредитними коштами нараховано 458,83 грн. відсотків: ( 38 918 грн. - 38 460 грн. = 458,83 грн., де 38 918 грн. - заборгованість за відсотками станом на 24 вересня 2015 року, 38 460 грн. - заборгованість за відсотками станом на 12 грудня 2011 року, ), а також пені на суму 20 490, 76 грн. ( 69 784,45 грн. - 49 293, 69 грн. = 20490, 76 грн., де 69 784,45 грн. - загальна заборгованість з пені накопичена станом на 24 вересня 2015 року, 49 293, 69 грн. - накопичена пеня станом на 12 грудня 2011 року).

Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими з тих підстав, що позичальник рішення суду про задоволення вимог кредитора не виконав, правовідносини сторін кредитного договору не припинилися, а тому з нього на користь Банку підлягають стягненню нараховані після попереднього судового рішення проценти за користування кредитом та штрафні санкції у відповідності з умовами кредитного.

Дійшовши обґрунтованого висновку про правомірність дій Банку в частині нарахування відсотків і штрафних санкцій після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора, суд першої інстанції не дослідив складові боргу ОСОБА_2, який утворився після ухвалення попереднього судового рішення, і не звернув уваги на те, що із основної суми боргу непогашеною залишилася тільки заборгованість за відсотками на суму 458, 83 грн., інші нараховані Банком суму становлять пеню.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами п. 3.1 кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом проводиться на суму залишку заборгованості за кредитом у період з дати укладання договору до дати погашення кредиту. Пеня відповідно до п. 4.1 Умов нараховується в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості до дати погашення кредиту.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з боржника підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами і штрафні санкції , передбачені договором, за неналежне виконання його умов.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Пред'являючи позов, банк посилався на невиконані позичальником зобов'язання за кредитним договором та наявність боргу і просив про стягнення пені за порушення строків виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Як вбачається із наданого банком розрахунку, за період з 28 грудня 2011 року по 24 вересня 2015 року за порушення умов договору банком нараховано 19 494, 72 грн. пені, із яких в межах річного строку - 6 758, 50 грн. (а.с.6-7).

Зважаючи на те, що розмір нестягнутої основної заборгованості за кредитним договором становить 458, 83 грн., за попереднім судовим рішенням з боржника вже стягнуто 49 293,69 грн. пені, колегія суддів, виходячи із принципу розумності і справедливості і вимог ст. 551 ч.3 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір пені до 458, 83 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає зміні у зв'язку із неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин справи, порушенням норм матеріального права.

З боржника на користь Банку підлягають стягненню 458, 83 грн. - процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 12 грудня 2011 року по 24 вересня 2015 року, пеня у сумі 458,83 грн. , а також 196,26 грн. - компенсації судових витрат, пропорційно частці задоволених позовних вимог. В іншій частині вимоги Банку задоволенню не підлягають.

Інших доводів правового характеру апеляційна скарга не містить. Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, доказам оцінка дана за правилами ст.212 ЦПК України та за вищевикладених обставин додаткового правового аналізу вони не потребують.

Керуючись ст. ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 листопада 2015 року по цій справі змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPAORK45591862 від 22.01.2007 року в розмірі 917,66 грн. , із яких 458, 83 грн. - проценти за користування кредитним коштами, нараховані за період з 12 грудня 2011 року по 24 вересня 2015 року, 458, 83 грн. - пені за порушення строків виконання грошового зобов'язання, а також 196, 26 грн. компенсації судового збору, а всього стягнути 1113, 92 грн. (одну тисячу сто тринадцять гривень 92 коп.)

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: