Справа № 203/2021/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі - Штефані Д.Г.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. (а.с. 2-5).

Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 27.08.2006 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № DNR0RX99400493, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 1 690,71 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між відповідачем і позивачем договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Внаслідок умов укладеного між сторонами договору, відповідач своєчасно не надавав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Таким чином, відповідач порушив умови кредитного договору, свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яку відповідач добровільно не погашає, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNR0RX99400493 від 27.08. 2006 року 54 678 грн. 36 коп. та стягнути судові витрати. (а.с. 2-5)

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечував. (а.с. 2-4)

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, заявивши про застосування строків позовної давності по справі, оскільки порушення умов основного зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом, а також порушення умов основного зобовязання по поверненню суми кредиту відбулося 28 серпня 2007 року. Таким чином, відлік строку позовної давності почав обчислюватись саме з 28 серпня 2007 року, оскільки на протязі трьох років, які сплинули 28 серпня 2010 року позивач вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості не предявив, тому строк звернення позивача до суду сплинув. Враховуючи викладене, відповідач посилався на те, що позовна заява була подана позивачем вже після спливу загального трирічного строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, тому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. (а.с. 48-49)

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 була укладена заява позичальника № DNR0RX99400493, за умовами якої відповідач отримав від позивача строковий кредит у сумі 1690,71 грн. на строк 12 місяців з 27.08.2006 р. по 27.08.2007р. виключно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит, сплатити проценти обумовлені у Умовах та правилах надання банківських послуг строки, а також сплатити комісію за користування кредитом та інші витрати, що підтверджується копією заяви № DNR0RX99400493 від 27.08.2006 року та копією умов та правил надання банківських послуг, наявними в матеріалах справи. (а.с. 9-18)

Встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по кредитному № DNR0RX99400493 від 27.08.2006 року, яка станом на 11.02.2016 рік складається з заборгованості за кредитом 942 грн. 03 коп., заборгованості по відсоткам 14248 грн. 43 коп., заборгованості з комісії 205 грн. 38 коп., 36202 грн. 60 коп., також штраф 9фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 2579 грн. 92 коп. а разом становить 54678 грн. 36 коп., викладені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості станом на 11.02.2016 року, наявним в матеріалах справи. (а.с. 7-8)

Також судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач останній раз здійснював погашення за наданим кредитом 28 листопада 2006 року, що підтверджується поясненнями представника відповідача у судовому засіданні та розрахунком заборгованості, наявними в матеріалах справи. (а.с. 7-8, 61)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання а

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа бо виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи те, що представником відповідача ОСОБА_2 заявлено заяву про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки з позовом позивач звернувся до суду 04 травня 2016 року, в своїй позовній заяві не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначав, а отже суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Окрім цього, суд при вирішення питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, приймає до уваги, що трирічний строк позовної давності сплинув 28 серпня 2010 року з моменту порушення з боку відповідача умов основного зобовязання по поверненню сплати тіла кредиту, яке відбулося 28 серпня 2008 року, а отже позивач звернувся до суду після спливу загального строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 253, 256, 258, 261, 266, 267, 526, 527, 610, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у звязку із спливом позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Карпенко С.Ф.