Провадження № 2/185/371/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г.

за участю секретаря Заверуха О.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила суд визнати договір дарування № 5210 від 10 жовтня 2008 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі ст. 229 ЦК України, скасувати державну реєстрацію права власності останньої на квартиру; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що на підставі свідоцтва № 6526 від 16.11.2004 року виданого Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку вона є єдиною власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_2. Відповідачка по справі знайома їй з дитинства є сусідкою по будинку. Оскільки позивач проживає одна є людиною похилого віку за станом здоровя потребує сторонньої допомоги та матеріальної підтримки, ОСОБА_3 надавала їй відповідну допомогу а саме, здійснювала догляд підтримувала грошима, купувала ліки та продукти харчування допомагала в прибиранні квартири. У звязку з виконанням відповідачем вказаних вище дій, за пропозицією відповідача між ними 10 жовтня 2008 року був укладений договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, який вона вважала договором довічного утримання. Після укладання договору відповідач продовжувала її відвідувати, деякий час надавала допомогу та підтримувала матеріально. Згодом ці дії мали мінливий характер, а потім взагалі припинилися. Після укладення договору вона продовжувала проживати у своїй квартирі. В ході підготовки документів на субсидію вона випадково дізналася що між нею та відповідачкою був укладений договір дарування і на підставі вказаного договору відповідач зареєструвала своє право власності на квартиру. Про вказані обставини позивачці не було відомо, вона ніколи б не погодилася укласти договір дарування, оскільки іншого жилого приміщення для проживання вона не має, копію договору дарування вона не отримувала, між нею та відповідачкою відсутні родинні стосунки, які б спонукали її робити такі дорогі дарунки, отже при укладанні договору мала місце помилка щодо правової природи правочину.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала пояснила суду, що відповідача знає давно її родина мешкає з нею у одному будинку. Вони іноді допомагали їй коли вона лежала у лікарні ОСОБА_3 та її батьки приходили до неї провідували. Оксана запропонувала їй доглядати за нею за це вона повинна була переписати на ОСОБА_3 квартиру. Вони пішли разом з ОСОБА_3 до нотаріуса, там вона підписувала якісь документи. Вона була твердо впевнена що за договором ОСОБА_3 буде доглядати її до смерті, а після її смерті її квартира перейде ОСОБА_3. Всі документи що були підписані у нотаріуса ОСОБА_3 забрала собі. Які саме документи вона підписувала у нотаріуса вона не знає, що розяснювала нотаріус при укладанні договору не памятає, вона не розуміла, що був укладений договір дарування. Після укладання договору спочатку відповідач ще допомагала їй а потім, коли їй були необхідні гроші вона звернулась до ОСОБА_3, однак їй відмовили та сказали, щоб вона взагалі більше ніколи не приходила. З того часу відповідач до неї не приходила і нею не цікавилася. У жовтні 2015 року вона хотіла оформити матеріальну допомогу їй стало відомо що вона не власником своєї квартири, а власником квартири є ОСОБА_3. Якби їй докладно пояснили, вона ніколи б не уклала договору дарування квартири, оскільки вона людина похилого віку, часто хворіє, іншого житла не має і її квартира є єдиним житлом. Оксана не є її родичкою і вона ніколи б не подарувала їй свою квартиру якби розуміла, що був укладений договір дарування. Як до укладання договору так і після вона продовжує жити в своїй квартирі, оплачувати комунальні послуги. Відповідач ніколи у її квартирі не мешкала.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заперечення на позов відповідно до змісту яких зазначила що позивача знає давно між ними сусідські теплі стосунки. Тривалий час її сімя за власним бажанням безкорисливо опікувалися ОСОБА_2 підтримували як морально так і матеріально. Саме з ініціативи позивача 10 жовтня 2008 року між ними був укладений договір дарування квартири. Договір було посвідчено нотаріально. Нею та позивачем договір було прочитано, крім того, нотаріусом договір був прочитаний уголос та розяснений його зміст. Від позивача нотаріусом була витребувана заява про те, що вона має намір укласти саме договір дарування і тільки після цього укладений договір та завірений нотаріусом. В присутності позивача нотаріус пояснювала, що їй необхідно зареєструвати своє право власності на квартиру та сплатити податок 5% від вартості квартири у податкову інспекцію, що власне нею і було зроблено. Фактично вона в квартиру вселилася за власні кошти та своїми силами почала робити ремонт. Змінила вікна у всіх кімнатах, оновила шпалери та замінила меблі у кухні. Вважає, що особа яка підписала позовну заяву має намір шляхом шахрайства заволодіти квартирою позивача. Крім того, вважає що позивачем пропущений строк позовної давності у звязку з чим, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

В судове засідання відповідач не зявилася, заяву про розгляд справи без її участі не надавала. Про час дату та місце розгляду справи була повідомлена в телефонному режимі та на адресу електронної пошти, з якої відповідачем були надіслані до суду заперечення в електронному вигляді.

Представник третьої особи приватний нотаріус ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не повідомила.

Вислухавши позивача, її представника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачу належала квартира АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва № 6526 від 16.11.2004 року виданого Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку. (а.с. 27-29)

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування від 10.10.2008 року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ( а.с. 24)

Як пояснила позивач у судовому засіданні про те, що квартира їй не належить вона дізналася тільки у жовтні 2015 року. Усі документи на її квартиру, в тому числі і договір дарування який був укладений 10.10.2008 року забрала відповідачка. У неї жодного документу на квартиру, крім копії техпаспорту, немає.

Згідно із квитанціями по оплаті за комунальні послуги, позивач з моменту укладання договору, тобто з 10.10.2008 року, продовжує їх оплачувати (а.с. 7-21)

Позивач має похилий вік, з квітня 2008 року лікувалася у лікаря окуліста з приводу далекозорості, ангіосклерозу сітчастої області очей (а.с. 30-32). Постійно лікувалася у терапевта (а.с. 33-38) у 2010 році була прооперована з приводу пухлини січового міхура. (а.с. 22)

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача з 1977 року, проживають у одному будинку. Знає про те що сімя ОСОБА_3 допомагала позивачці, потім вони поїхали. На той час пенсію перестали сплачувати і ОСОБА_2 було дуже важко, вона їй стала допомагати. Потім сімя ОСОБА_3 повернулася, зі слів ОСОБА_2 знає, що вони сказали останній більше до них не ходити. Ніколи у квартирі позивача ОСОБА_3 не жила. Тільки в кінці 2015 року позивач дізналася що її квартира їй не належить.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_7 як сусідку вона з ними живе у одному будинку, зі слів його матері йому відомо що ОСОБА_3 допомагала позивачці, а потім перестала. Недавно, наприкінці року ОСОБА_7 дізналася що її квартира їй не належить.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, як було зясовано у судовому засіданні позивач не мала наміру укладати договір дарування, оскільки спірна квартира є її єдиним житлом, вона не збиралася передавати за життя право власності на квартиру, крім того, між нею та відповідачкою відсутні родинні стосунки, які б спонукали її робити такі дорогі дарунки. Тобто мала місце помилка з боку позивача щодо природи правочину, прав та обовязків сторін і її волевиявлення стосовно укладення договору дарування не відповідало її внутрішній волі.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України.

Згідно із ст. 182 ч. 1 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 640 ч. 3 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки позивач дізналася про порушення свого права тільки в жовтні 2015 року, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6

Враховуючи встановлені судом обставини справи та перевіривши їх належними доказами, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212, 224, 225 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 10 жовтня 2008 року, квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 10 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за № 5210.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8