Провадження № 2/639/53/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Шиянової Л.О.

за участю секретаря - Крбеян К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання недійсними договору про надання кредиту, договору поруки, договору іпотеки -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 р., договорів поруки № П/0 від 11.09.2007 р., П1/0 від 11.09.2007 р., П2/0 від 11.09.2007 р., договору іпотеки нерухомого майна від 11.09.2007 р. недійсними.

В обґрунтування заявленого позову Позивачі послалися на те, що 11. 09.2007 року між ОСОБА_4 (на час звернення до суду з позовом прізвище змінено на ОСОБА_5) та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. За умовами кредитного договору ОСОБА_4 отримала в строкове користування кредитні кошти в сумі 40 000 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 12,4% річних, строком повернення не пізніше 11.09.2017 року.

В 2014 році ОСОБА_4 отримала правову консультацію щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам законодавства, а саме: ч.ч.2, 4.ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 230 ЦК України, Постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Позивач ОСОБА_1 вважала, що Відповідач ввів її в оману щодо істотних умов кредитного договору, а також - невиконанням Відповідачем переддоговірної роботи щодо надання Позивачу повної та достовірної інформації стосовно умов кредитування, неповідомлення про можливе настання валютних ризиків, відсутність у кредитному договорі умов щодо виникнення іпотечного боргу та інфляційного застереження, що, на думку ОСОБА_1 порушує її права як споживача фінансової послуги і свідчить про приховування від неї повної та об`єктивної інформації щодо умов кредитування, а тому кредитний договір, а також договори поруки та іпотеки, як такі, що забезпечують виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, підлягають визнанню недійсним в судовому порядку.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 17.12.2014 року, не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується журналом судового засідання від 12.08.2016 року та підписом в явочному листі від 12.08.2016 року.

Позивач ОСОБА_2 не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Позвиач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив.

У судовому засіданні 02.12.2015 року позивача надали суду додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог, відповідно до яких позов підтримала у повному обсязі та просили про його задоволення.

Представник Відповідача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності від 27.01.2016 року, у судове засідання зявилася, але надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, заявлений позов не визнала, надала суду письмові заперечення на заявлений позов та на додаткові письмові пояснення представника позивачів по суті позовних вимог, відповідно до яких посилається на те, що порушень з боку АТ «УкрСиббанк» прав Позивача ОСОБА_4 як позичальника та споживача фінансової послуги за кредитним договором № 0 від 11.09.2007 р року відсутнє, просила у задоволенні позову відмовити. Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 року є дійсним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3 не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

11.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до п.п.1.1, 1.2.2, 1.3.1. якого банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 40 000 дол. США, зі сплатою 12,4% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 11.09.2017 року; платежі здійснюються відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору, який є графіком платежів.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 р. між відповідачем та ОСОБА_9 11.09.2007 р. укладено договір поруки № П/0; між відповідачем та ОСОБА_3 11.09.2007 р. укладено договір поруки № П1/0; між відповідачем та ОСОБА_10. 11.09.2007 р. укладено договір поруки № П2/0; між відповідачем та ОСОБА_3, ОСОБА_11 11.09.2007 р. укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 4648.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В той же час, згідно зі ст.1056 позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що у відповідності до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За вимогами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до п.2.5 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. банки зобов`язані розробити форму (бюлетень, довідка, повідомлення, тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням кредитного договору..

Суду надано копію Інформаційного листа, підписаного ОСОБА_4, в якому перелічено схеми кредитування, форми надання та забезпечення кредиту, тип процентної ставки за договором (фіксована), форми погашення кредиту, орієнтовна сукупна вартість при кредитуванні з зазначенням процентної ставки залежно від виду кредиту, орієнтовних витрат позичальника на нотаріальне оформлення договору іпотеки, страхових платежів, проведення незалежної експертної оцінки, тощо; переваги одного виду кредитування перед іншими та недоліки програм кредитування, попередження про валютні ризики, т.і

Таким чином, перед підписанням кредитного договору ОСОБА_4 була надана повна інформація щодо умов кредитування у відповідності з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., про що свідчить підписаний власноручно Позивачем ОСОБА_4 Інформаційний лист, а також п.7.12 кредитного договору, яким позичальник підтверджує отримання Інформаційного листа у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд вважає отриману перед укладенням кредитного договору від відповідача Позивачем ОСОБА_4 інформацію достатньою для вчинення свідомого вибору установи кредитодавця, фінансового продукту та обрання відповідних умов кредитування, а тому порушень прав споживача щодо невиконання АТ «УкрСиббанк» переддоговірної роботи з Позивачем не знаходить свого підтвердження.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Як вбачається з оспорюваного кредитного договору, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ст.1054 ЦК України, ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

На виконання вимог, встановлених п.п.3.1, 3.3 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., сторонами укладено Додаток № 2 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є таблицею з визначенням у доларах США сум основного боргу та процентів за користування кредитом, які Позивач ОСОБА_4 повинна щомісячно сплачувати продовж усього часу користування кредитом, а також з визначенням значення реальної процентної ставки, яка відповідно до останнього рядку колонки 7 становить 13,56%, і значення абсолютного подорожчання кредиту, яке згідно з останнім рядком колонки 8 Додатку № 2 до кредитного договору дорівнює 25521,70 доларів США.

Таким чином, оспорюваний кредитний договір містить всі необхідні умови, визначені цивільним законодавством як істотні для даного виду договорів, і з якими Позивач ОСОБА_4 погодилася, добровільно підписавши договір.

Позивачами не було доведено суду, а судом не було встановлено недобросовісності в діях відповідача та погіршення становища позивачів внаслідок його дій.

Твердження Позивача ОСОБА_4 про порушення з боку відповідача приписів Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» щодо відсутності у кредитному договорі умов стосовно основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу та умов щодо інфляційного застереження про індексацію інфляційних витрат вартості предмета іпотеки, спростовується висновками, викладеними у ОСОБА_11 Верховного Суду України від 01.02.2015 р. «Аналіз практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу майна», відповідно до яких сфера застосування вказаного Закону розповсюджується на кредитні відносини, що передбачають перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами і не розповсюджується на правовідносини з надання кредиту, забезпеченого іпотекою.

Твердження Позивача ОСОБА_4 щодо введення її в оману відповідачем з підстав, передбачених ст.230 ЦК України, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено, що істотне значення має природа правочину, права та обовязки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Оспорюваний кредитний договір має всі істотні умови, встановлені на законодавчому рівні для даного виду договорів, і умови, погоджені сторонами.

Позивачами не надано суду жодного доказу й не доведено наявності в діях Відповідача ознак введення сторони договору ОСОБА_4 в оману за ст.230 ЦК України під час укладення спірного кредитного договору.

Судом також не приймається твердження Позивачів щодо наявності ознак недійсності кредитного договору за ст.19 Закону України «Про захист право споживачів».

Відповідно до ч.1, 6 ст.19 Закону України «Про захист право споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється; правочин, вчинений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним.

Згідно з п/п 2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист право споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до п/п 6 ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист право споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Матеріали справи свідчать про те, що під час пропонування продукції кредиту, відповідачем інформацію про умови кредитування Позивачу ОСОБА_4 надано у письмовій формі, тобто, у чіткий, зрозумілий та однозначний спосіб, тож, твердження Позивача ОСОБА_4 щодо наявності підстав визнання недійсним кредитного договору за ознаками ст.19 Закону України «Про захист право споживачів» спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до с.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

При вирішенні спору про визнання договору про споживчого кредиту недійсним судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, статей 203, 215, 1054 ЦК України, статей 11, 19 Закону України «Про захист право споживачів».

Судом також враховувалися вимоги статті 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами оспорюваного договору домовленості щодо усіх істотних умов.

Під час розгляду справи судом було задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі судової економічної експертизи, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.засл.професора ОСОБА_13. Розяснено особам, які беруть участь у справі, положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Судову економічну експертизу не проведено у зв`язку з нездійсненням оплати її вартості Позивачами.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також - достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються Позивачі як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, а позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист право споживачів». суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Оскільки суд відмовляє в позові по суті заявлених вимог у повному обсязі, судом не застосовуються за заявами представника відповідача положення щодо строку позовної давності та положення ст.1057-1 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись наведеними нормами та ст.ст. 10,11,60,88, 209,212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 6, 11,12, 16, 203, 215, 230, 553, 572, 626, 627, 628, 638, 1054, 1056 Цивільного кодексу України, ст.ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ОСОБА_11 Верховного Суду України від 01.02.2015 р. «Аналіз практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу майна»,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання недійсними договору про надання кредиту, договору поруки, договору іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Л.О. Шиянова