У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів: Малько О.С., Собіни І.М.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Рівненської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на обєкт нерухомості.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року в позові відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним, ухваленим без зясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Звертає увагу, що не відповідає дійсності висновок місцевого суду, що будівництво кафе «У ОСОБА_1» має ознаки самочинного будівництва, адже земельна ділянка під встановлення торговельного вагончика, а також під здійснення до неї капітальної забудови, була надана ОСОБА_3 міською радою і будівництво було здійснене на підставі всіх дозвільних документів.

Доводить про невідповідність посилань суду на ту обставину, що оскільки у наданих нею документах фігурують різні поштові адреси, а саме: м. Сарни вул. Варшавська, 69 та Варшавська, 69а і це вказує на те, що мова йде про зовсім різні обєкти нерухомого майна, оскільки ОСОБА_3 міська рада не заперечує проти того, що нежитлове приміщення, у якому розміщене кафе «Людмила» існує, знаходиться в межах міста Сарни по вул. Варшавській, являється капітальною спорудою і те, що спір триває щодо одного і того ж нежитлового приміщення, при цьому розбіжність у нумерації цього обєкта не має особливого значення, адже мова йде про один і той же обєкт нерухомості.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 рішенням ОСОБА_3 міської ради від 16 серпня 1996 року №480, як приватному підприємцеві відведено в користування земельну ділянку по вул. Варшавській в м. Сарни для встановлення торгівельного вагончика.

Акт робочої комісії щодо готовності закінченого будівництва від 12 березня 1997 року, копія із викопіювання із плану м. Сарни та план зведеного будівництва, доводять, що позивачем за адресою: м. Сарни вул. Варшавська, 69а Рівненської області, на підставі вказаних вище документів було встановлено споруду контейнер на фундаменті стрічковому цегляному.

Позивачкою надано відповідні документи, які підтверджують, що встановлення вказаного контейнеру було здійснено із отриманням відповідних дозволів, а саме надано: копію рішення ОСОБА_3 міської ради №508 від 15 листопада 1995 року, копію дозволу №3 на проведення робіт від 19 вересня 1996 року, копію договору від 30 грудня 1996 року, копію заяви від 20 січня 1997 року на видачу технічних умов із договором рахунком №Р-116 від 6 березня 1997 року про виконання таких умов, копію довідки №2 від 3 січня 1997 року про площу пересувної торгової точки, копію експертного висновку від 6 березня 1997 року, копію заяви від 24 вересня 1997 року та копію дозволів на виконання будівельних робіт.

Вказані документи оформлялись ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі із позивачем, що доводиться копіями рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2008 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу між вказаними особами, що долучались до позовної заяви.

Наведені докази підтверджують, що позивачкою та ОСОБА_5 в період часу з 1995 по 1997 рік було оформлено та правомірно введено в експлуатацію приміщення торгівельного вагончика, яке розташоване по вул. Варшавській, 69а м. Сарни Рівненської області.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є інше капітальне приміщення кафе «У ОСОБА_1», яке розташоване по вул. Варшавська, 69 м. Сарни Рівненської області.

Згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №160324/1-ФМ від 31 березня 2016 року, проведеної за клопотанням позивачки, та копії технічного паспорту на будівлю кафе «У ОСОБА_1», який виготовлений станом на 13 жовтня 2015 року вбачається, що по вул. Варшавській, 69 м. Сарни Рівненської області розташовано нерухоме майно кафе «У ОСОБА_1», 1990 року забудови, виготовлене із цегли, на бетонному фундаменті.

Судом встановлено, що приміщення, на яке позивачка просить визнати право власності не є тимчасовою спорудою, час будівництва кафе «У ОСОБА_1» - 1990 рік, торгівельний вагончик позивачем облаштовувався згідно із наданими документами значно пізніше.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не обґрунтовано чим саме порушено її право стосовно спірного майна, яке є самочинним будівництвом, здійсненим частково на земельній ділянці, належній відповідачу.

Судом обґрунтовано не прийнято до уваги надані позивачкою докази щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування кафе (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2010 року, витяг із державного реєстру правочинів від 26 квітня 2010 року, рішення ОСОБА_3 міської ради №621 від 15 листопада 2000 року, №1552 від 11 лютого 2010 року, копія заяви про передачу земельної ділянки, копія витягу про реєстрацію права на нерухоме майно обєкт незавершеного будівництва кафе від 2 лютого 2010 року, рішення №517 від 16 грудня 2009 року), оскільки ці документи видані з метою оформлення прав на приміщення кафе, розташованого по вул. Варшавській, 14 м. Сарни Рівненської області, що не є предметом позову.

Доводами апеляційної скарги не доведено, чим саме відповідач, яким є ОСОБА_3 міська рада, порушило право позивачки щодо визнання права власності на нерухоме майно, яким є кафе «У ОСОБА_1».

Відсутні посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем надавались відповідні дозволи на будівництво позивачкою приміщення кафе на виділеній для неї земельній ділянці.

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до приписів п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав вказано, що зурахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли проводилось самочинне будівництво, як встановлено судом першої інстанції.

Адже ст.376 ЦК України визнає самочинне будівництво як будівництво, що було проведене на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи затвердженого проекту. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді О.С. Малько

ОСОБА_6