Справа №490/8098/14-ц 11.08.2016 11.08.2016 11.08.2016
Провадження №22-ц/784/1781/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 490/8098/14-ц
провадження № 22ц/784/1781/2016 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
РІШЕННЯ

іменем України

11 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О. О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

В червні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 27 липня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» (яке змінило назву на ПАТ) уклав з ОСОБА_5 кредитний договір № МL-400/242/2007, за яким надав останній кредит у розмірі 38062,50 доларів США на споживчі цілі, строком до 27 липня 2017 року зі сплатою 13,99 % річних.

При цьому, по даному кредитному договору 27 липня 2007 року було укладено договір іпотеки № РСL-400/242/2007 з ОСОБА_4, за яким останній передав в іпотеку банку житловий будинок № 11/1 по вулиці Інгульський проїзд в м. Миколаєві.

10 грудня 2010 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, за яким до позивача перейшли всі права щодо права вимоги до боржника та майнового поручителя за кредитним договором та договором іпотеки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5, порушує кредитні зобов'язання та має станом на 8 квітня 2014 року заборгованість у розмірі 2012764 грн. 78 коп., в тому числі, по тілу кредиту - 32706,7 доларів США, по процентам 4445,61 доларів США, пеня - 1579940 грн. 37 коп., позивач просив стягнути зазначену заборгованість з відповідачки та в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, визначеною незалежним суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Під час розгляду справи позивач, уточнивши свої вимоги в частині звернення стягнення, просив звернути стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 4812784 грн. 39 коп., в тому числі, по тілу кредиту - 32706,7 доларів США, по процентам 4445,61 доларів США, пеня - 3777776 грн. 99 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37152,31 доларів США та 1579940,37 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4812784 грн. 39 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Інгульський проїзд, 11/1, який належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, за початковою ціною, що буде встановлена на підставі незалежної експертної оцінки, визначеної при підготовці до прилюдних торгів. Крім того, суд стягнув з відповідачів судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на іпотечне майно.

Однак з такими висновками в повній мірі погодитись не можна. Суд не звернув належної уваги на наявність в матеріалах справи судового рішення, яке ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» (яке змінило назву на ПАТ) уклав з ОСОБА_5 кредитний договір № МL- 400/242/2007, за яким надав останній кредит у розмірі 38062,50 доларів США на споживчі цілі, строком до 27 липня 2017 року зі сплатою 13,99 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким останній передав банку в іпотеку житловий будинок № 11/1 по вулиці Інгульський проїзд в м. Миколаєві.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2010 року за позовом ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за спірним кредитом в розмірі 292292 грн. 55 коп., та звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки шляхом продажу банком від свого імені цього майна, з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. Зазначене рішення ніким не оскаржувалось та набрало законної сили.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким відбулося відступлення банком права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Того ж дня, ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги, за яким відбулося відступлення банком права вимоги за спірним договором іпотеки.

В червні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з даним позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в якому також просив звернути стягнення на вказаний вище предмет іпотеки.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи склад сторін, а також предмет та підстави позову по справі, за якою ухвалено заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2010 року, колегія суддів вважає, що дана справа в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, є тотожною, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Доводи представника позивача про те, що правонаступник кредитодавця по спірному кредиту - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є іншим позивачем, ніж в попередній справі, не можуть братись до уваги, оскільки є наслідком помилкового тлумачення «тотожності справ» та «правонаступництва».

Крім того, суд першої інстанції помилково не застосував норми матеріального права стосовно позовної давності.

Так, відповідно до змісту вказаного вище заочного рішення від 25 лютого 2010 року, стягнута судом заборгованість складається з боргу по тілу кредиту в розмірі 32840,94 долари США, по процентам - 2229,72 долари США, а також неустойки - 17703,32 грн. При цьому заборгованість стягнута станом на 1 червня 2009 року.

Як вбачається з позовних вимог по даній справі, до складу боргу, який просив стягнути позивач, входить заборгованість по процентам в розмірі 4445,61 доларів США, в тому числі за період з 29 квітня по 1 грудня 2009 року в розмірі 2215,89 доларів США, а також пеня за період з 8 квітня 2013 року по 8 квітня 2014 року, які не увійшли в розрахунок боргу за заочним рішенням, яке виносилось раніше.

Під час перегляду заочного рішення по даній справі в суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 заявляв про застосування судом позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Порядок та умови проведення заочного розгляду справи передбачено главою 8 ЦПК України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів лише у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Однією з гарантій захисту прав відповідача щодо належного доступу до суду в разі заочного розгляду справи, є можливість перегляду такого заочного рішення за його заявою.

При цьому, за наслідками розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку (ч. 3 ст. 231 ЦПК України).

Підставами для скасування заочного рішення є, по-перше, встановлення судом, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, а по-друге, істотність значення для правильного вирішення справи, доказів, на які посилається заявник (ч. 1 ст. 232 ЦПК України).

Тобто, при вирішенні питання про перегляд заочного рішення суд повинен дослідити та надати оцінку як причинам відсутності відповідача, так і доказам, на які посилається відповідач, з точки зору впливу цих доказів на прийняте судом заочне рішення.

Отже, виходячи із системного аналізу глави 8 ЦПК України, слід дійти висновку, що вирішення питання про перегляд заочного рішення є завершальною стадією заочного розгляду справи, після проведення якої можна вважати, що судом вирішено спір по суті.

Як зазначалось вище, однією з обов'язкових умов проведення заочного розгляду справи є неявка відповідача та належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення відповідача ОСОБА_4 про час та місце даного судового розгляду справи.

Отже, при ухваленні заочного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 224 ЦПК України щодо порядку заочного розгляду справи.

Не виправлено такі недоліки і під час перегляду заочного рішення. Хоча відповідач в своїй заяві посилався на поважність причин неявки в судове засідання, наявність тотожного судового рішення та про необхідність застосування позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято заяву відповідача про застосування позовної давності, а тому така заява може бути прийнята апеляційним судом.

При цьому колегія виходить з того, що розгляд такої заяви відповідача апеляційним судом не суперечить правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені в постановах від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780 цс 15) та від 11 лютого 2015 року (справа № 6-246цс14), оскільки зазначені правові позиції стосуються справ по яких заява про застосування позовної давності взагалі не заявлялась під час розгляду в суді першої інстанції, а була заявлена лише під час апеляційного розгляду.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності колегія дійшла наступного.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Як зазначалось вище, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив стягнути заборгованість по кредиту, яка виникла станом на 1 грудня 2009 року, а також пеню за період з 8 квітня 2013 року по 8 квітня 2014 року.

Отже, звернувшись до суду 25 червня 2014 року позивач пропустив трирічний строк позовної давності до основної вимоги про стягнення кредиту та відсотків, а тому позовна давність спливла й до вимоги про стягнення пені.

За таких обставин, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув, рішення в частині позову до ОСОБА_5 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не може вважатись належним позивачем, оскільки до нього не перейшло право вимоги, спростовуються дослідженими по справі доказами, зокрема, зазначеними договорами купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги, з відповідними додатками, а також витягом з Державного реєстру іпотек, згідно якого, вказаний договір про відступлення права вимоги зареєстрований у даному реєстрі.

Інших доводів, які б спростовували зазначений висновок суду, апеляційна скарга не містить.

Крім того, рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача ОСОБА_4В необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, які останній поніс в суді апеляційної інстанції, а саме 4287 грн. 36 коп. судового збору.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2016 року в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, провадження по справі в цій частині закрити.

Рішення суду в частині позову до ОСОБА_5 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_4 4287 грн. 36 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_6