АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач звернувся із позовом, в якому зазначив, що 28 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США зі сплатою 10,3 % річних на строк з 28 серпня 2005 року по 30 серпня 2027 року, а також було укладено кредитний договір № 0, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 11,3 % річних на строк з 28 серпня 2005 року по 28 серпня 2013 року.

28 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №19817, за яким останній з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними договорами про надання споживчих кредитів передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач належним чином не виконує зобов'язань за кредитними договорами, тому, позивач посилаючись на те, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, просив у рахунок погашення заборгованості у розмірі 763 758 грн. 96 коп., з яких: 596 327.27 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 28 серпня 2006 року № 0 та заборгованості у розмірі 167 431 грн. 69 коп. за договором про надання споживчого кредиту від 28 серпня 2006 року № 0 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», а також просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3654,00 грн. судового збору. (а.с.1-6)

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. (а.с.63-64)

В апеляційній скарзі Банк посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд невірно надав оцінку доказам, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (а.с.66-70)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови в позові. (а.с.89-93)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього ж суду. (а.с.139-140)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с.151-155)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.185-186)

В судовому засіданні представник позивача - Астаф'єва І.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. (а.с. 204-206)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суб'єктом у правовідносинах щодо надання кредитів та передання нерухомого майна в іпотеку була фізична особа ОСОБА_1, позовні вимоги пред'явлені банком до ОСОБА_2, позивач не надав будь-яких конкретних доказів про наявність зобов'язань ОСОБА_2 перед позивачем за вищезазначеними договорами, а тому вважав, що підстави для задоволення позову відсутні. Такий висновок колегія суддів визнала помилковим враховуючи наступне.

Помилкове зазначення позивачем літери прізвища відповідача є підставою для з'ясування можливості виправлення допущеної помилки при складанні позовної заяви, про що апелянт зазначив в скарзі, а не відмови в позові.

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи позивача враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 28 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США зі сплатою 10,3 % річних на строк з 28 серпня 2005 року по 30 серпня 2027 року, а також було укладено кредитний договір № 0, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 11,3 % річних на строк з 28 серпня 2005 року по 28 серпня 2013 року.(а.с.7-16, 22-31)

28 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №19817, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., відповідно до умов якого ОСОБА_1 на забезпечення виконання своїх зобов'язань за вказаними кредитними договорами передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. (а.с.34-37)

В кредитному договорі зазначений ідентифікаційний номер, адреса, ім'я, прізвище відповідача, які збігаються з паспортними даними.

Згідно з копією виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») і ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги за вказаними кредитними договорами про надання споживчих кредитів та договором іпотеки. (а.с.45-48, 60)

Відповідач ОСОБА_1 не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 763 758 грн. 96 коп., з яких: за кредитним договором № 0 від 28 серпня 2005 року - 596 327 грн. 27 коп., у т.ч. 360 721.18 грн. заборгованості за кредитом і 235 606.10 грн. заборгованості за відсотками, та за кредитним договором №0 від 28 серпня 2005 року - 167431 грн. 69 коп., у т.ч. 90910.93 грн. заборгованості за кредитом і 76520.77 грн. заборгованості за відсотками. (а.с. 38-39)

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Розділом 4 вищевказаного Договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

За пунктом 4.5 цього Договору, звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.6 цього Договору).

Так, з пунктом 5.1 вищезазначеного Договору, у разі настання обставин, зазначених в п.п. 2.1.1 - 2.1.2, 4.1 цього Договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Таким повідомленням колегія суддів визнає і подання до суду позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому Іпотекодержатель зазначив спосіб для задоволення своїх вимог, як це передбачено пунктом 5.2 Договору іпотеки.(а.с. 1-6)

За пунктом 5.3 цього Договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абзац 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього Договору іпотеки.

Іпотекодавець ОСОБА_1 не вчинив дій, які б свідчили про його згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак й не надав згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки, цих обставин представник Банку - Астафєва І.В. не заперечувала і в суді апеляційної інстанції.

Оскільки сторони визначили виключно позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, Законом та договором не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, колегія суддів, з урахуванням висновків правової позиції викладених в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, дійшла висновку про відсутність підставі задоволення позову.

З огляду на положення ч. 2 ст. 314 ЦПК України оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові, проте з інших підстав.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути віднесені на рахунок позивача. (а.с.1, 80)

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/5167/2016

Унікальний номер 754/15184/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Грегуль О.В.

Доповідач Левенець Б.Б.