У Х В А Л А

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Антонов», треті особи: управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, Військова прокуратура Центрального регіону України, про стягнення недорахованої надбавки за стаж наукової роботи, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства «Антонов» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 30 березня 1973 року по 05 квітня 2011 року він працював на державному підприємстві «Антонов» (далі - ДП «Антонов»), яка є науковою установою. Зазначав, що підприємство всупереч діючому на той момент законодавству не виплачувало йому заробітну плату в повному обсязі, зокрема не нараховувало йому надбавку за стаж наукової роботи, що вплинуло на розмір його пенсії.

Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 59 982 грн 82 коп. недонарахованих виплат за стаж наукової діяльності за період з січня 2001 року по березень 2011 року, 6 735 грн 60 коп. недонарахованої виплати при отриманні грошової допомоги в розмірі шести окладів з надбавками при виході на пенсію, 99 041 грн 16 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, 80 тис. грн моральної шкоди, а також 466 646 грн 88 коп. три відсотки річних від суми боргу заборгованості та 3 тис. грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Антонов» на користь ОСОБА_3 недонараховані надбавки за стаж наукової роботи у розмірі 66 718 грн. 42 коп., яка складається з недонарахованих виплат за стаж наукової діяльності з січня 2000 року по березень 2011 року в сумі 59 982 грн. 82 коп., а також недонарахованих виплат при отриманні грошової допомоги у розмірі шести окладів з надбавками при виході на пенсію в сумі 6 735 грн. 60 коп., суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 99 041 грн. 16 коп., у відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн. Зобов'язано ДП «Антонов» надати скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України в Святошинському районі м. Києва. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу скасовано. Стягнуто з ДП «Антонов» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Антонов» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що перевіркою Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві встановлено порушення відповідачем щодо недонарахування позивачеві надбавки за наукову роботу, що потягло за собою неврахування цієї надбавки при визначенні розміру допомоги при виході на пенсію.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат на правову допомогу та задовольняючи вимоги позивача у цій частині, апеляційний суд виходив із того, що він довів свої витрати на правову допомогу належними доказами. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що позивач у спірний період займав посади, які входять до наукової роботи, та дають право на отримання відповідної надбавки.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 30 березня 1973 року по 05 квітня 2011 року ОСОБА_3 працював у ДП «Антонов».

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач всупереч діючому законодавству не нараховував йому надбавку за стаж наукової роботи, що вплинуло на розмір виплаченої йому допомоги при виході на пенсію та розмір його пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково-педагогічну) діяльність, передбачених законодавством.

Постановами Кабінету Міністрів України від 22 червня 1999 року № 1110 «Про виплату надбавки за стаж роботи у науковій сфері» та від 26 квітня 2003 року № 609 «Про виплату надбавки за стаж наукової роботи» було встановлено надбавки за стаж наукової, науково-технічної, науково-організаційної та науково-педагогічної роботи науковим працівникам державних наукових установ, організацій та державних вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» державними науковими установами є наукові установи, засновані на державній власності. Державні наукові установи створюються, реорганізуються та ліквідуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Зі свідоцтв про атестацію наукової установи від 26 листопада 2002 року № 003 та від 19 жовтня 2007 року № 1 вбачається, що ДП «Антонов» з 26 листопада 2002 року по 20 жовтня 2012 року мало статус наукової установи.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що надбавка, про яку заявляє позивач, підлягає нарахуванню лише у тому випадку, коли місцем роботи працівника є саме державна наукова установа, а не наукова установа незалежно від форми власності та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив, чи належало ДП «Антонов» у весь спірний період до переліку державних наукових установ.

Апеляційний суд не дав оцінки і не обгрунтував свої висновки щодо належності державного підприємства до наукових установ, які мають статус державних.

Вважаючи належним і допустимим доказом наявності у відповідача статусу державної наукової установи - інформаційний бюлетень «40 лет со дня создания ОКБ Ак. Антонова» та викопіювання з сайту ДТП «Антонов», апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України не врахував роз'яснень, наданих судам у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 494 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» до суб'єктів проведення виплат надбавки за стаж наукової роботи було віднесено також і працівників державних підприємств, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

При цьому зазначені вище виплати виплачувалися особам, які визначені у розділі 2 (Професіонали) Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту України від 27 липня 1995 року № 257.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив тверджень відповідача про те, що ОСОБА_3 займав посаду, яка не визначена у розділі 2 вказаного Класифікотора. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що посада, яку займав позивач, зокрема, начальника науково-технічного підрозділу, віднесена до зазначеного вище розділу Класифікатора, є передчасним, оскільки суд не навів відповідного коду Класифікатора, яким це передбачено.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції та обґрунтував свої висновки на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в оскарженій частині, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Антонов» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик