Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 несплачену заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з січня 2002 року по вересень 2014 року в розмірі 52 264,46 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2002 року по вересень 2014 року в розмірі 805 169,46 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів за період з 2002 року по березень 2014 року включно у розмірі 50 105,06 грн. та 200 000 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а всього - 250 105,06 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано частково та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 січня 2002 року по 07 березня 2014 року в розмірі 50 375,06 грн. та 14 220,76 грн. пені за прострочення їх сплати за період з 01 січня 2004 року по 07 березня 2014 року. В частині розподілу судових витрат рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наявні правові підстави для визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення їх сплати, а також стягнення вказаної заборгованості з відповідача на користь позивача.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1995 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2001 року ОСОБА_4 зобов'язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та видано виконавчий лист.

21 грудня 2001 року постанова Личаківського районного суду м. Львова набрала законної сили та передана на виконання до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Личаківський ВДВС Львівського МУЮ).

У березні 2002 року виконавчий лист від 10 грудня 2001 року був переданий до ВДВС Залізничного району м. Львова для виконання по місцю праці ОСОБА_6, оскільки встановлено, що останній працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Верховина-2» за адресою: м. Львів, вул. Виговського,1.

Судом також встановлено, що при пересиланні виконавчий документ було втрачено.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2006 року видано дублікат виконавчого листа від 10 грудня 2001 року у зв'язку з його втратою.

За поданням державного виконавця ВДВС Галицького району м. Львова, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2008 року повторно видано дублікат виконавчого від 10 грудня 2001 року у зв'язку з його втратою під час пожежі у приміщенні виконавчої служби в ніч з 24 на 25 липня 2007 року.

14 березня 2012 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до Личаківського районного суду м. Львова про видачу дубліката виконавчого листа від 10 грудня 2001 року у зв'язку із його втратою.

Також 25 липня 2012 року до Личаківського районного суду м. Львова із відповідним поданням про видачу дубліката виконавчого листа від 10 грудня 2001 року звернувся в.о. начальника Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Кмита М.В.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31 липня 2012 року задоволено вказане подання та видано дублікат виконавчого листа від 10 грудня 2001 року у зв'язку із його втратою і направлено до Залізничного ВДВС Львівського МУЮ.

Постановою заступника начальника Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Кмити М.В. відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмова у прийнятті виконавчого документу від 10 грудня 2001 року), оскільки виконавцем установлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: м. Львів, пл.Соборна, 9/1, що територіально відноситься до Галицького ВДВС Львівського МУЮ.

Постановою старшого державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ Ільчишин Л.В. від 12 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа від 10 грудня 2001 року, виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку.

Згідно розрахунку, проведеного старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Ілюк В.В., заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів за період з січня 2002 року по серпень 2009 року становить 20 211,53 грн.

Згідно розрахунку, проведеного державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ Ільчишин Л.В., заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів за період з вересня 2009 року по 07 березня 2014 року становить 31 953,53 грн.

Таким чином, розмір заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів, визначений державними виконавцями, становить 52 165,06 грн.

Судом також встановлено, що відповідач здійснював часткові виплати позивачу на погашення заборгованості по аліментах за період з січня 2002 року по серпень 2009 року на загальну суму 1 400 грн., і за період з вересня 2009 року по 07 березня 2014 року - 390 грн.

Відтак, судом вірно встановлено, що дійсний розмір заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів за період з січня 2002 року по 07 березня 2014 року становить 50 375,06 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3, п. 2 ч. 4, ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Розглядаючи справу, суд правильно виходив із того, що можливість оскарження розміру заборгованості зі сплати аліментів є прямо передбаченим правом учасників виконавчого провадження у разі їх незгоди із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

Так, апеляційний суд, враховуючи фактичні обставини справи, вірно встановив розмір заборгованості, відповідачем цей розмір не спростовано належними та допустимими доказами, зокрема обґрунтованим розрахунком суми боргу, який існує на його думку, також не підтверджено відповідними доказами і сплати всієї суми боргу (квитанціями, розписками, почтовими переказами, тощо).

Отже, рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення основної заборгованості зі сплати аліментів є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в цій частині.

За вимогами ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За ч. 2 цієї статті, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Суд апеляційної інстанції, керуючись нормами матеріального права та враховуючи висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15 та від 25 листопада 2015 року № 6-2022цс15, вірно визначив розмір пені за прострочення сплати аліментів, навівши при цьому відповідний розрахунок.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції в частині пені за прострочення спати аліментів також є законним та обґрунтованим.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду в частині стягнення основної заборгованості та пені.

Разом з тим, апеляційний суд обґрунтовано залишив без змін, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в нескасованій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків місцевого суду в нескасованій частині та апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року, в нескасованій рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року частині, та рішення апеляційного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська