АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №654/4111/14-ц Головуючий в І інстанції: Охтень А.А.
Провадження № 22-ц/791/89/16 Доповідач: Вербицька Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Вербицької Л.І.,

суддів: Капітан І.А.,

ОСОБА_1,

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду херсонської області від 17 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі Банк) про визнання недійсним договору поруки. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що у 2014 році йому стало відомо про наявність договору поруки, укладеного між ним, ОСОБА_2, та ОСОБА_4 від 07.07.2008р. За цим договором позивач, начебто виступаючи поручителем, взяв на себе обовязок відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, який являється боржником ОСОБА_4 за умовами кредитного договору №0. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, була стягнута заборгованість на користь ОСОБА_4. ОСОБА_2 стверджує, що правочин, який став підставою для стягнення з нього кредитної заборгованості ОСОБА_3, ним не укладався та не підписувався. Дані дії проводились за його відсутності та без його відома. В звязку з тим, що договір поруки був підписаний не позивачем, останній, посилаючись на ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України, просить визнати його недійсним.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, вважаючи, що воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а позивачем не доведено належними доказами, що договір поруки ним не підписувався.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості вимог.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи та в порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, був укладений договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти в сумі 13900 доларів США.

Цієї ж дати між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 зобовязався відповідати за невиконання зобовязань ОСОБА_3 перед кредитором.

З заявлених ОСОБА_2 позовних вимог вбачається, що про наявність зазначеного договору поруки йому стало відомо 15.09.2014 року з матеріалів цивільної справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2М,. за результатами розгляду якого 09.09.2014 року судом було ухвалено рішення про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору. Оскільки договір поруки позивачем не підписувався він просив визнати його недійсним з підстав визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України. В позовній заяві позивач просив призначити судову почеркознавчу експертизу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції була призначена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновків експертизи підписи від імені ОСОБА_2 у договорі поруки №215828 від 07.07.2008 року між АКІТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 визнані непридатними для ідентифікаційного дослідження, у тому числі, з метою вирішення питання, чи вони виконані самим ОСОБА_2 або іншою особою. У дослідницькій частині висновку експертизи зазначено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 є дуже короткі, складаються з літери «М», безбуквених штрихів та розчерку, виконаних простими, петльовими рухами, тому в них міститься вкрай обмежений обсяг графічного матеріалу, який не дозволяє провести ідентифікаційне дослідження з метою встановлення їх виконавця.

31 березня 2015 року ОСОБА_2 до суду було подано письмове клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи у звязку з тим, що відсутній чіткий висновок фахівця у галузі почеркознавства, що ускладнює вирішення спору по суті.

У задоволенні клопотання судом було відмовлено.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції апелянтом було надано висновок почеркознавчої експертизи №1537 від 15.05.2015 року, проведеною в межах кримінального провадження по факту підробки невідомою особою підпису від імені ОСОБА_2 в договорі поруки від 07 липня 2008 року. Наданий висновок був прийнятий судом апеляційної інстанції в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України, оскільки надання висновку зазначеної експертизи до суду першої інстанції було неможливим у звязку з її проведенням після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Згідно висновків зазначеної експертизи підписи в графах «поручитель», «позичальник», «оригінал даного договору отримано 09 липня 2008р. (ОСОБА_5М.), у договорі поруки від 07 липня 2008 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою /а.с. 174-184/.

У звязку з тим, що висновок судової почеркознавчої експертизи, призначеної судом першої інстанції, суперечив наданим позивачем апеляційному суду доказам відповідно вимог, передбачених ч.2 ст. 150 ЦПК України, судом апеляційної інстанції була призначена повторна судова почеркознавча експертиза за клопотанням позивача.

Відповідно до висновків експертизи №1977 від 17.05.2016 року підписи в графах «поручитель», «позичальник», «оригінал даного договору отримав 09 липня 2008р. (ОСОБА_5М.) у договорі поруки від 07 липня 2008 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивач, як поручитель, заперечує укладення договору та наявність в ньому свого підпису. Відповідач ОСОБА_3 в межах визначених ч.2 ст. 31 ЦПК України прав, заявлені позовні вимоги визнав та надані пояснення при розгляді справи судом першої інстанції підтвердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснивши, що договір поруки у 2008 році не укладався і будь-хто, в тому числі ОСОБА_2, не зобовязувався нести відповідальність за невиконання ним кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а позивачем доведено підстави заявлених позовних вимог, що згідно п.п.1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги висновки судової почеркознавчої експертизи від 06.02.2015 року, оскільки вони не містять конкретної відповіді щодо особи, яка здійснила підписи у договорі поруки, що є предметом спору. Крім того, вищезазначеними новими доказами, дослідженими судом апеляційної інстанції, підтверджуються заявлені позивачем підстави недійсності договору поруки, оскільки з цих доказів вбачається, що позивачем договір поруки не підписувався, а відтак, не укладався.

Враховуючи положення ст.ст. 203, 207, 215, 218, 547, 553 ЦК України позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки договір поруки від 07.07.2008 року укладений між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» є недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4, як сторони правочину, який визнається судом недійсним та належного відповідача у спірних правовідносинах.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, понесених за проведення судових експертиз, а всього 3145,61 грн. (247,60 грн. + 481,77 грн. +126,00 грн. + 2290,24 грн.).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 218, 547, 553 ЦК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду херсонської області від 17 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки № 215828 від 07 липня 2008 року укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Стягнути з акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3145, 61 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.І. Вербицька

Судді А.Г. Колісниченко

ОСОБА_6