У х в а л а

іменем україни

17 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживачів, за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, мотивуючи його тим, що 23 серпня 2013 року він придбав у відповідачав інтернет-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» велотренажер вартістю 8 700 грн.

Звертав увагу на те, що протягом перших чотирьох місяців використання вказаного велотренажеру, ним було виявлено суттєві недоліки товару, що унеможливлювало його подальше використання, у зв'язку із чим протягом гарантійного терміну він неодноразово повертав його до магазину для проведення гарантійного ремонту, який тривав більше 14 днів і не давав позитивних результатів.

Також він звертався до відповідача з вимогою повернення товару та відшкодування його вартості станом на час звернення з указаною вимогою, проте відповідачем було запропоновано забрати товар на ремонт чи повернути йому грошові кошти сплачені ним під час придбання велотренажеру.

Посилаючись на те, що на час звернення до суду велотренажер знаходиться у відповідача, а грошові кошти йому не повернуті, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд розірвати договір купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року щодо придбання вказаного велотренажеру та стягнути з відповідача на свою корись 21 967 грн з урахуванням збільшення вартості товару на час звернення до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.).

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 21 967 грн майнових збитків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2016 року ФОП ОСОБА_5 звернулась до апеляційного суду м. Києва з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, у якій просила поновити їй строк на подання вказаної заяви, скасувати вказане судове рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року відмовлено. Заяву ФОП ОСОБА_5 залишено безе розгляду.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року у зв'язку із нововиявленими обставинами та залишаючи заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, були відомі останній 22 жовтня 2015 року, а із указаною заявою вона звернулась 11 січня 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого процесуальним законом.

При цьому, апеляційним судом правильно зазначено, що розгляд Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги ФОП ОСОБА_5 на вказане рішення суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для поновлення пропущеного заявником строку, оскільки це не перешкоджало їй звернутись з такою заявою у встановлені законом строки.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г. Іваненко

В.О.Савченко