Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Коржа А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: визнати довіреність (бланк ВТС 933735), посвідчену 04.04.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., недійсною; визнати правочин купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, недійсним; визнати право власності на зазначений автомобіль та витребувати його із незаконного володіння відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

Так, позивач стверджує, що 23.03.2013 він та ФОП ОСОБА_4 підписали договір оренди, предметом якого виступив належний на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 автомобіль «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_1.

26.03.2013 особа, яка надала документи на ім`я громадянина України ОСОБА_5, отримала від ФОП ОСОБА_4 у тимчасове платне користування автомобіль «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_1, а позивач, в свою чергу, керуючись ч. 2 п. 2.2 Правил дорожнього руху України, передав реєстраційний документ на вказаний автомобіль. При цьому, жодної довіреності не було підписано. Строк оренди становив 3 календарні дні, до 29.03.2013.

Позивач зазначає, що пізніше йому стало відомо про те, що 04.04.2013 невідома особа, підробивши паспорт позивача, доручила ОСОБА_6, а він в свою чергу 05.04.2013 передоручив третім особам, повноваження щодо розпорядження автомобілем «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_1.

Факт підробки підпису позивача на довіреності виданій на ім`я ОСОБА_6 підтверджується висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління МВС України в Херсонській області від 09.06.2014 року № 1629.

Позивач стверджує, що в результаті незаконних дій ОСОБА_6 автомобіль був проданий відповідачу - ОСОБА_2, чим позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі 110 000,00 грн. (приблизна ринкова вартість автомобіля)

За фактом шахрайських дій щодо незаконного заволодіння транспортним засобом «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_1, було за заявою позивача порушено кримінальне провадження №0002598 від 30.04.2013 за ч. 1 ст. 190 КК України і розслідується Суворовським РВ ЗМУ УМВС України в Херсонській області.

Посилаючись на відсутність однієї з основних умов чинності правочину, а саме: вільного волевиявлення учасника правочину і невідповідності факту укладення договору його внутрішній волі, просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Transporter T5», д.н.з. НОМЕР_1 - недійсним.

Крім того, наводячи положення ч.1 ст.388 ЦК України, позивач заявляє і вимогу про витребування у відповідача даного автомобіля.

Також, оскільки відповідач не визнає право власності позивача на вищезазначений автомобіль «Volkswagen Transporter T5», вважає, що єдиним способом поновлення права власності на спірне майно є його закріплення в судовому порядку (а.с.51-56)

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов з підстав, викладених судом вище.

Відповідач змінив свою позицію у справі від категоричного заперечення позову до його визнання.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіряючи дійсність намірів відповідача та відповідність визнаних ним обставин справи правовідносинам, які склалися між сторонами слід зазначити наступне.

Так, відповідач зазначив, що 11.04.2013 він придбав у ОСОБА_7 автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_4, на підставі довідки-рахунку №089153 від 11.04.2013, виданої ТОВ «Глобал-Авто» та оплатив його вартість у розмірі 110 000,00 грн.

20.04.2013 автомобіль було зареєстровано на праві власності за ним.

18.05.2013 інспектором ДПС 2-го взводу батальйону ДПС ДАІ ГУ МВС України у м. Києві було складено протокол огляду та затримання даного транспортного засобу. 23.05.2013 Голосіївським районним управлінням ГУ МВС України у місті Києві відповідачу було надано довідку, згідно якої належний йому автомобіль перебуває у розшуку з відміткою «Угон».

Відповідач стверджує, що на момент придбання спірного транспортного засобу відповідач не знав про перебування автомобіля в розшуку, оскільки згідно відповіді наданої ВРЕВ ДАІ з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району, м. Сквира та Сквирського району за вих. №433 від 22.05.2013 на момент реєстрації транспортного засобу, 20.04.2013 року, автомобіль по наявним базам розшуку, арештів та обмежень не перебував.

Відтак, відповідач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал-Авто», слідчий відділ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Суворовський відділ міліції Херсонського Міського відділу УМВС Херсонської області про зняття арешту з майна та визнання права власності за добросовісним набувачем, рішенням якого від 15.05.2014 року позов було задоволено в повному обсязі, а апеляційна та касаційна інстанції залишили рішення першої інстанції без змін (а.с.166-169)

В той же час, під час встановлення цих обставин відповідач сам звернув увагу на те, що у вищезазначеному рішенні суду чітко зазначено, про те, що задоволення його вимог стало можливим виключно тому, що правочини, на підставі яких ОСОБА_2 набув право власності на спірний автомобіль, не скасовані чи не визнані недійсними, про що порушено питання в даному цивільному провадженні.

Неодноразово під час розгляду справи сторони піднімали питання про необхідність оголошення перерви у справі та надання їм часу для обговорення можливості укладення мирової угоди.

В судове засідання 09.03.2016 сторони не з`явилися, направили відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.220). Окрім того, відповідач подав заяву «про визнання позову», в якій зазначив про те, що у зв`язку із врегулюванням спору за взаємною згодою шляхом укладення угоди між сторонами, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також зауважив, що наслідки визнання позову йому відомі (а.с.215)

До даної заяви відповідач також долучив примірник угоди від 09.03.2016, укладеної між сторонами, в якій сторони також підтверджують факт визнання позову відповідачем в повному обсязі, в свою чергу, позивач також бере на себе певні обов`язки, серед яких надання відповідачу певної суми компенсації в розмірі 115 000,00 грн., що еквівалентно 4 250,00 доларів США (а.с.216)

Зважаючи на те, що сторони самі розпоряджаються своїми процесуальними правами, в тому числі щодо підтримання позовних вимог, залишення їх без розгляду чи укладення мирової угоди і вимоги щодо затвердження її судом, суд за відсутності заяви про необхідність затвердження такої угоди, розглядає справу із ухваленням кінцевого рішення.

Так, треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України, проте в судове засідання своїх представників не направили (а.с.211-212). Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу належав на праві власності транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.22)

23.03.2013 між позивачем та ПП ОСОБА_4 був укладений договір оренди транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з НОМЕР_1. (а.с.19-21). Згідно п.п. 2.2 Розділу 2 Договору орендар має право передавати автомобіль у суборенду третій особі.

26.03.2013 між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди (прокату) автомобіля № 1. (а.с.24-26). Згідно з п.п. 5.10 Розділу 5 Договору оренди договір дійсний до 29.03.2013 року. В той же день автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з НОМЕР_1, було передано ОСОБА_6 на підставі акту прийому-передачі транспортного засобу за Договором оренди № 1 від 26.03.2013 року. (а.с.27)

04.04.2013 згідно реєстру нотаріальних дій Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю. було посвідчено довіреність, видану у порядку передоручення на транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з НОМЕР_1, від імені позивача на ім`я ОСОБА_6, за номером у реєстрі нотаріальних дій 148 (а.с.17)

05.04.2013 згідно реєстру нотаріальних дій Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. посвідчено довіреність ОСОБА_6 діючого від імені позивача на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, за номером у реєстрі нотаріальних дій 1189 (а.с.17-18, 28)

З відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. від 03.03.2016 вбачається, що під час посвідчення вищезазначеної довіреності нею було здійснено перевірку дійсності довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей та перевірку бланку довіреностей в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів, також встановлено особу ОСОБА_6 за паспортом громадянина України (а.с.213)

11.04.2013 відповідач придбав у ОСОБА_7 спірний автомобіль на підставі довідки-рахунку № 089153 від 11.04.2013 року, виданої ТОВ «Глобал-Авто» та оплатив його вартість у розмірі 110 000,00 грн. (а.с.172)

20.04.2013 даний автомобіль було зареєстровано за відповідачем та видано відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із д.н.з. НОМЕР_4 (а.с.171)

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З наявної в матеріалах справи ухвали Апеляційного суду Київської області від 12.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_7, ТОВ «Глобал-Авто», слідчий відділ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Суворовський відділ міліції Херсонського Міського відділу УМВС Херсонської області про зняття арешту з майна та визнання права власності за добросовісним набувачем вбачається, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2014, яким задоволено вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі та серед іншого визнано право власності на спірний автомобіль, в мотивувальні частині чітко зазначено про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки правочини, на підставі яких ОСОБА_2 набув право власності на спірний автомобіль не скасовані, то за наявності зареєстрованого права власності він є власником цього автомобіля (а.с.177)

Вирішуючи питання взаємовідносин сторін, можливості застосування до них ст.388 ЦК України та визнання відповідача добросовісним набувачем, слід проаналізувати правочин - довіреність на уповноваження ОСОБА_6 від імені позивача на розпорядження вищезазначеним автомобілем, право власності на який було спершу зареєстровано за позивачем.

Так, 30.04.2013 позивач звернувся до Суворовського РВ Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області з заявою про заволодіння шахрайським шляхом, належного йому на праві власності, автомобіля «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.41)

В матеріалах справи міститься висновок експерта №1629 від 09.06.2014 року сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу кримінальних експертиз науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Херсонській області по проведеній судовій почеркознавчій експертизі зразків підпису позивача та зразків підпису, які містяться в довіреності від 04.04.2013 року. Згідно висновку експерта: 1. Підпис в графі «ПІДПИС» Довіреності від 04 квітня 2013 року від імені ОСОБА_1 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. 2. Рукописний запис в графі «ПІДПИС» Довіреності від 04 квітня 2013 року від імені ОСОБА_1 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.28-40)

Оцінюючи зазначений висновок як письмовий доказ у справі, суд вважає за необхідне зазначити, що таким чином під час розгляду справи знайшли підтвердження доводи, на які посилався позивач щодо незаконного проти його волі вибуття з його володіння спірного автомобіля.

Так само під час розгляду справи знайшли підтвердження і доводи відповідача щодо своєї добросовісності, оскільки на момент придбання/реєстрації ним спірного автомобіля згідно довідки ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Біла Церква, Білоцерківського району, м. Сквира та Сквирського району № 433 від 22.05.2013 року по наявним базам розшуку, арештів та обмежень він не перебував (а.с.173)

Проаналізувавши вище встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що вищезазначене рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, залишене без змін ухвалю Апеляційного суду Київської області, не спростовує доводів позивача про те, що спірний автомобіль вибув з його володіння поза його волею і в подальшому на підставі довіреностей був придбаний відповідачем. Природа ж довіреності, якою нібито позивач уповноважив ОСОБА_6 на розпорядження спірним автомобілем не відповідає ч.3 ст.203 ЦК України, згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. При цьому, довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ст.244 ЦК України)

Таким чином, односторонній правочин - видачу довіреності (бланк ВТС 933735), посвідченої 04.04.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., зареєстровану за номером у реєстрі нотаріальних дій148, в якій від імені позивача на ім`я ОСОБА_6 зазначено про можливість відчуження спірного автомобіля слід визнати недійсним.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В той же час, на відміну від норм ч.1 ст.216 ЦК України норми гл.29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація).

Ст.330 ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача)

Суд приходить до висновку, що з урахуванням встановлених обставин справи позивачем правильно сформульовані позовні вимоги і їх слід задовольнити в повному обсязі.

Договір купівлі-продажу спірного автомобіля здійснений ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку № 089163 від 11.04.2013 року на суму 110 000,00 грн. виданої ТОВ «ГЛОБАЛ-АВТО» є недійсним, оскільки укладений всупереч ч.3 ст.203 ЦК України.

Таким чином, спірний автомобіль має бути витребуваний у відповідача.

Щодо вимоги про визнання права власності на нього за позивачем, то зважаючи на те, що після придбання спірного автомобіля відповідачем останній здійснив його державну реєстрацію і право власності позивача на нього фактично оспорюється, то суд приходить до висновку, що вимоги про визнання права власності на даний автомобіль за позивачем також слід задовольнити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами, які не спростовані, а визнані відповідачем.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 1 830 гривень 80 копійок.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 203, 215, 237, 244, 316, 317, 319, 321, 388 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння - задовольнити в повному обсязі.

Визнати правочин - довіреність (бланк ВТС 933735), посвідчену 04.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем, від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_6, зареєстровану за номером у реєстрі нотаріальних дій148, - недійсною.

Визнати правочин щодо купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, здійснений ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_5, на підставі довідки-рахунку № 089163 від 11.04.2013 року на суму 110 000,00 грн. виданої ТОВ «ГЛОБАЛ-АВТО», - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., ІПН НОМЕР_6, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

Витребувати у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 автомобіль «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., ІПН НОМЕР_6, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,суму судового збору в розмірі 1 830 (тисяча вісімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Зняти арешт з автомобіля «Volkswagen Transporter T5», 2007 року випуску, Vin код: НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_4, накладений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.05.2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Кицюк