Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/5240/15 Головуючий у 1 інстанції: Ніколова І.С.
Провадження № 22-ц/778/3387/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В позові зазначав, що 28 липня 2014 року о 15.40 год. в м. Мелітополі на пр. Богдана Хмельницького відбулось зіткнення автомобілів DAEWOO ESPERO, державний номерний знак НОМЕР_3, з причепом БЗП 5 НОМЕР_2, яким керував позивач на підставі довіреності, та автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 Після дорожньо-транспортної пригоди інспектором ДАІ 28 липня 2014 рок відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.02.2015р. провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області було проведено судову авто-технічну експертизу. Згідно з висновком експерта № 129/14 від 29.12.2014 року в діях водія автомобілю ОСОБА_3 невідповідності вимогам ПДР України, які з технічної точки зору могли б знаходитися в причинному зв'язку з подією даної пригоди, не вбачається, а невиконання водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 14.6, розділу 34 (дорожня 1.3.) ПДР України знаходиться у причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, та відновлювальний ремонт відповідно до звіту спеціаліста № 40 від 28.04.2015р. станом на дату оцінки становить 14 174,00 гривні. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «СК «Арсенал страхування». 16 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «Арсенал страхування» з заявою щодо виплати страхового відшкодування, але листом від 20.04.2015р. № 9/к/у ПАТ «СК «Арсенал страхування» йому було відмовлено у зв'язку з тим, що відносно відповідача ОСОБА_2 адміністративний протокол не складався, а тому відсутні докази його вини і цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не настає.

Тому позивач, зважаючи на зазначену в експертизі № 129/14 від 29.12.2014 року невідповідність дій відповідача вимогам ПДР, які знаходяться в причинному зв'язку з подією даної пригоди, вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати йому спричинену шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, а саме: вартість відновлювального ремонту його автомобілю, яка за звітом спеціаліста № 40 від 28.04.2015 року складає 14 174 гривні, витрати на оплату послуг спеціаліста в сумі 1000 гривень, а всього 15174,00 гривні. Крім того, йому була спричинена моральна шкода, яку він визначив у розмірі 3000 грн., яка полягає в тому, що він зазнав душевних стражданнях, оскільки протиправними діями відповідача пошкоджено транспортний засіб, який знаходився в його користуванні. У зв'язку з пошкодженням автомобілю та тим, що грошових коштів в необхідному обсязі на відновлювальний ремонт у нього не було, він тривалий час не мав можливості використовувати автомобіль за цільовим призначення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 15 174 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 3538,84 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,

посилаючись на незаконність рішення суду через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 керує та розпоряджається автомобілем DAEWOO ESPERO, державний номерний знак НОМЕР_3, з причепом БЗП 5 НОМЕР_2, на підставі довіреності, виданої йому власником цього автомобілю ОСОБА_4 20.11.2010р. ( а.с. 10).

28 липня 2014р. о 15.40 год. в м. Мелітополі по пр. Б. Хмельницького сталося зіткнення автомобілів DAEWOO ESPERO під керування ОСОБА_3 та автомобілю TOYOTA LAND CRUISER 150, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2

Відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, проте постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого провадження у цій справі було закрито у зв»язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Підставою для прийняття вказаної постанови суду були висновки проведеної у межах справи про адмінправопорушення автотехнічної експертизи № 129/14 від 29.12.2014р., відповідно до якої в діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимогам ПДР не вбачається, а в діях водія ОСОБА_2 є невідповідність вимогам п.п. 12.4, 12.9, 10.1, 14.6, розділу 34 (дорожня розмітка 1.3) ПДР, які знаходяться у причинному зв»язку з подією ДТП ( а.с. 91).

Внаслідок вказаної ДТП автомобіль DAEWOO ESPERO отримав механічні пошкодження, та згідно зі звітом спеціаліста № 40/д від 28.04.2015р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на дату оцінки складає 14 174 грн. ( а.с. 13-22, 190-200).

За складання звіту спеціаліста № 40/д позивачем було сплачено 1 000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.04.2015р. ( а.с. 23).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» ( а.с. 86).

16 березня 2015р. ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «Арсенал страхування» з заявою щодо виплати страхового відшкодування, але листом страхової компанії від 20.04.2015р. № 2001-00638/к/у йому було відмовлено у цьому з посиланням на те, що відносно ОСОБА_2 адміністративний протокол не складався, докази його винуватості в ДТП відсутні, а тому цивільно-правова відповідальність страхувальника не настала, а у страховика не виникло обов»язку щодо виплати страхового відшкодування ( а.с. 25).

Зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_3 в позові просив стягнути матеріальну і моральну шкоду з ОСОБА_2, як водія, який порушив ПДР, внаслідок чого відбулась ДТП 28.07.2014р.

Задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди та частково в частині моральної шкоди з покладенням такого обов»язку на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що провадження у справі про адмінправопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито постановою суду у зв»язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, в той час як порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв»язку із ДТП, встановлено висновком експертизи, який не є підставою для здійснення страхового відшкодування страховиком, яким застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не оспорюючи висновків суду в частині наявності в його діях порушення правил дорожнього руху, які призвели до ДТП 28 липня 2014р. з участю водія ОСОБА_3, вважає, що обов»язок з відшкодування шкоди покладається в такому разі на страховика, який застрахував його цивільно-правову відповідальність. Також вказує, що позивач не довів розміру відновлювального ремонту, оскільки висновок про вартість ремонту було проведено через 9 місяців після ДТП, а також з порушенням ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів щодо безпосереднього огляду експертом пошкодженого ТЗ, на що вказують відсутність у звіті фотознімків пошкодженого автомобілю та відсутність виклику його як заінтересованої особи на такий огляд. Вважає також, що позивачем не доведено самого факту спричинення йому моральної шкоди, тому судом безпідставно стягнуто на її відшкодування 2000 грн., та безпідставно стягнуті також витрати позивача на правову допомогу у цій справі, які, крім іншого, неправильно розраховані.

Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для настання страхового випадку необхідна наявність вини та цивільно-правової відповідальність особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог п. 32.1 статті 32 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції на момент ДТП, страховик відповідно до цього Закону не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності.

Оскільки відносно ОСОБА_2 не було складено протоколу про адмінправопорушення,

не мається судового рішення, яким була б встановлена його винуватість у даному ДТП, то у

страховика в особі ПАТ «СК «Арсенал страхування» не виникло обов»язку сплатити страхове відшкодування іншому учаснику ДТП ОСОБА_3, невинуватість якого встановлена судовим рішенням. Відтак, доводи апеляційної скарги про безпідставне покладення обов»язку з відшкодування матеріальної і моральної шкоди на нього не відповідають положенням вказаного закону та матеріалам справи.

Отже, в такому разі саме другий учасник ДТП, не оспоривши висновку авто-технічної експертизи, якою встановлено порушення ним правил дорожнього руху, яке знаходиться у безпосередньому причинному зв»язку із зіткненням автомобілів сторін, має нести відповідальність з відшкодування шкоди.

Крім того, мається правова позиція, висловлена в постанові Верховного суду України у справі № 6-2808ціс15, в якій зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Суд обґрунтовано вважав, що у даному спорі заподіювачем шкоди є ОСОБА_2, тому саме він зобов»язаний відшкодувати її позивачу.

Що стосується доводів про недоведеність розміру матеріальної шкоди, то колегія також вважає їх неспроможними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася 28.07.2014р. та протокол за ст. 124 КУпАП було складено на ОСОБА_3, а тому у останнього до розгляду цього протоколу не було підстав для забезпечення доказів про розмір шкоди. Тільки 24.02.2015р. після визнання його судом невинуватим у ДТП у нього з»явилось право на відшкодування шкоди, і тому він з відповідним запізненням, викликаним саме вказаними причинами, які колегія вважає поважними, звернувся до спеціаліста з питання визначення вартості відновлювального ремонту його автомобілю.

Даних про те, що за цей час автомобіль позивача потрапив до будь-якого іншого ДТП, або зазнав інших пошкоджень, відповідач не надав, та в матеріалах справи вони відсутні.

Разом з тим, з висновку експерта ОСОБА_5 слідує, що візуальний огляд автомобілю та перевірка його технічного стану здійснювались у світлий час доби у присутності ОСОБА_3, про що складено Протокол огляду КТЗ, а також проводилось фотографування елементів автомобілю з виготовленням фотознімків у кількості 8 штук ( а.с. 13, 15).

В матеріалах справи є наявною копія Протоколу огляду автомобілю DAEWOO ESPERO, державний номерний знак НОМЕР_3, в якому вказані всі його пошкодження, а також фото таблиця до звіту № 40/д з фотознімками цього пошкодженого ТЗ в кількості 8 штук ( а.с. 22, 196-199).

Всі ці документи є невід»ємними частина звіту № 40/д від 28.04.2015р. про визначення вартості відновлювального ремонту автомобілю DAEWOO ESPERO, державний номерний знак НОМЕР_3, та могли бути оглянутими відповідачем, який не позбавлений був в порядку змагальності спростувати їх, а також визначений експертом розмір витрат на відновлювальний ремонт.

Проте будь-яких конкретизованих заперечень з приводу самих пошкоджень ТЗ, виявлених експертом при його огляді, або визначених експертом сум ремонту, деталей, вартості їх заміни тощо відповідач не висував.

Посилання відповідача на те, що звіт не є висновком експертизи, тому не може бути належним доказом у справі, колегія також визнає хибними.

В цій частині суд правильно встановив, що вказаний звіт складений експертом-товарознавцем, який має вищу технічну освіту, стаж експертної роботи з 1995р., кваліфікацію оцінювача за спеціалізацією «Оцінка КТЗ», сертифікат суб»єкта оціночної діяльності № 102/15, виданий Фондом держмайна України 09.02.2015р., свідоцтво про реєстрацію в ФДМ України № 503 від 17.03.2002р., а тому складений ним звіт спеціаліста є належним та допустимим письмовим доказом у справі, висновки якого відповідачем по суті не спростовані іншим письмовим доказом.

Тому суд обґрунтовано вважав, що позивачем доведено розмір спричиненої йому матеріальної шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобілю, визначеної вказаним звітом.

Апелянт зазначає також, що у суду не малось підстав для стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., спричинення якої, на його думку, позивач не

довів.

Але в цій частині суд, врахувавши роз»яснення постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та обставини цієї справи, за якими позивач, маючи на утриманні трьох неповнолітніх дітей, був неспроможний самотужки відремонтувати свій автомобіль, тривалий час доводив свою невинуватість у ДТП, його сім»я позбавлена можливості користуватись автомобілем, правильно визнав, що все це є травмуючим психологічним фактором, і тому частково задовольнив позов на суму 2 000 грн., що колегія вважає справедливим та розумним розміром з огляду на ступінь та тривалість переживань позивача від порушення його звичайних умов життя.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу встановлено наступне.

Згідно з договором № 160 від 02.06.2015р. позивачеві ОСОБА_3 правову допомогу у цій справі надавала адвокат ОСОБА_6 ( а.с. 78-79).

Розділом 2 вказаного договору сторонами визначено, що адвокат зобов»язана ознайомитись з матеріалами справи для підготовки до ведення справи, надавати йому письмові та усні консультації у справі, надавати юридичну допомогу у зборі доказів, підготовці документів, представляти його інтереси у всіх судових інстанціях.

В пункті 4.1, 4.2 договору зазначено, що замовник ОСОБА_3 оплачує виконавцю ОСОБА_6 суму гонорару згідно з додатковою угодою № 1 за погодженням сторін та ця оплата здійснюється шляхом передплати суми в повному обсязі.

Згідно з додатковою угодою № 1 до договору № 160 від 02.06.2015р. замовник оплатив виконавцю за його послуги гонорар в сумі 3 500 грн., про що виконавець видав йому квитан-

цію до прибуткового касового ордеру № 160 від 02.06.2015р. ( а.с. 187-188).

Також сторонами 23.09.2015р. складено Акт про надання правової допомоги, згідно з яким ОСОБА_3 прийняв здійснену на виконання договору роботу адвоката у період з 02.06.2015р. по 23.09.2015р., а саме: 02.06.2015р. - консультація терміном 35 хв., 12.06.2015р. - 3.50 год. складання позовної заяви, 23.09.2015р. протягом 40 хв. складання уточненої позовної заяви ( а.с. 189).

Вартість робіт розрахована адвокатом у відповідності до ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу по цивільним та адміністративним справам», за яким компенсація цих витрат не повинна перевищувати суму, розраховану у розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати. Адвокат обґрунтовано взяла як базову за період з 02.06.2015р. по 01.09.2015р. мін. зарплату у розмірі 1218 грн. та розраховувала з неї 40 % у сумі 487,20 грн., а після 01.09.2015р. - 1 378 грн. та відповідно 40 % - 551,20 грн. Відтак, витрачений час вона множила на суму граничного розміру компенсації з урахуванням того розміру мінімальної зарплати, який був встановлений законодавством для цього періоду часу, що відповідає вимогам вказаного ЗУ та одночасно спростовує доводи апеляційної скарги про розрахунки адвоката за послуги у 2015р. із мінімальної зарплати 2016р.

Отже, наданий адвокатом розрахунок витрат на правову допомогу, згідно з яким граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу склав 2 519,12 грн., зроблено у відповідності до вимог ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу по цивільним та адміністративним справам», а тому суд обґрунтовано вважав його правильним та стягнув ці витрати з відповідача, який програв справу.

Судом також здійснено правильні розрахунки вартості послуг адвоката за участь у судових засіданнях, яким підраховано весь час у сукупності, починаючи з першого судового засідання 28.09.2015р. та помножено на суму визначеного граничного розміру компенсації, тобто 40 % від мінімальної зарплати, встановленої на цей час у сумі 1 378 грн., який існував до травня 2016р.

Зважаючи на зазначене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

Кочеткова І.В.