_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/703/16-ц
Провадження № 2/520/1909/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26.01.2016 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Прохоров П. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, за змістом якого заявила вимоги про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Абрикосова, 97-А, із виділом такої частини в натурі, визнання права власності на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва, що розташовано на вказаній земельній ділянці, із виділом такої частки в натурі.

На виконання приписів ч.5 ст. 119 ЦПК України позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 4445,64 грн.

Із тим, що такий розмір судового збору є належним погодитись не можливо, оскільки позивач предявляючи позов не дотримала вимог, передбачених п. 3 ч.2 ст. 119 ЦПК України, та не обґрунтувала визначену нею ціну позову.

Вимоги про поділ майна подружжя є майновими.

Відповідно до п. 2, п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю майна. При цьому згідно п. «а» ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином в обґрунтування ціни позову позивачу слід надавати до суду належну оцінку спірного майна або згоду сторін щодо його вартості, однак до матеріалів позову не надано належних відомостей щодо проведення оцінки зазначеного майна компетентними особами та не надано наявності згоди сторін щодо вартості такого майна.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Виходячи з викладеного суддя попередньо визначає суму судового збору що підлягає сплаті позивачем в розмірі 6090,00 грн.

При цьому належним доказом сплати судового збору в розумінні ч.5 ст. 119 ЦПК України є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору. - Згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ розяснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

Окремо суд зауважує про те, що спеціальні ставки обчислення судового збору передбачені Законом України «Про судовий збір» для вимог про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу до заявленого позову не застосовуються, оскільки позивачем вимоги про розірвання шлюбу не заявлені.

Додатково позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру про виділ часток в натурі, що мають бути сплачені судовим збором в розмірі по 551,20 грн., кожна.

Така думка судді кореспондує п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де вказано: «якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог, що повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою)».

Разом з тим відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Окремо суд зауважує щодо відсутності будь-яких доказів щодо приналежності спірного майна будь-кому з сторін.

Таким чином, на підставі ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно доплатити судовий збір до встановленого розміру, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та надати відомості про приналежність учасникам справи спірного майна.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 5 (пяти) днів з дня отримання цієї ухвали.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. А. Прохоров