Справа № 464/5235/13 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/4845/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

04.06.2013 року ТзОВ Кредитні ініціативи звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р., укладеним між ПАТ Сведбанк та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України Про виконавче провадження, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. Заборгованість за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р. станом на 01.03.2013 р. становить 666 097,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 623821,68 грн.; по відсотках - 31370,45 грн.; пеня - 10905,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 28.11.2012 р. між ПАТ Сведбанк, який виступає правонаступником АКБ ТАС-Комерцбанк та факторинговою компанією Вектор-Плюс укладено договір факторингу. В наступному, між ТзОВ ФК Вектор Плюс та ТзОВ Кредитні ініціативи також укладено договір факторингу. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ Кредитні ініціативи набуло нового статусу кредитора/стягувача за договором від 26.03.2008 р. №1301/0308/71-035, позичальником за яким є ОСОБА_2 з підписанням наступних змін та доповнень до договору кредиту, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати відповідачу кошти в сумі 89 600 дол. США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 89 600 дол.США. В свою чергу, відповідач належно не виконує взяті на себе зобов'язання, грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого утворилася зазначена заборгованість. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ ТАС-Комерцбанк та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, що належить йому на праві власності; сторони оцінили предмет іпотеки в 502 770,38 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язаннь за кредитним договором, позивач вважав, що має право на задоволення своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, включаючи відсотки та пеню, за рахунок предмету іпотеки.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ТзОВ Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ Кредитні ініціативи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції неповно зясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначило, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором. Судом не враховано, що на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 року позивачем надано суду договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ Сведбанк та ТзОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТзОВ Факторингова компанія Вектор Плюс та ТзОВ Кредитні ініціативи, договір про передачу прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року. На підставі вищевказаних договорів відбулось відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 року, укладеним між ПАТ Сведбанк та ОСОБА_2 на користь ТзОВ Кредитні ініціативи. Крім того, судом не взято до уваги розрахунок заборгованості по кредитному договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Згідно преамбули Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування. Згідно ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність " із надання фінансових послуг" (п. 3 ч. 1).

Спеціальним законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є ОСОБА_3 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Встановлено, що 26 березня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" - правонаступником акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 89 600,00 доларів США на строк з 26 березня 2008 року до 25 березня 2038 року під 11,9 % річних. Кредит надано з метою придбання позичальником трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 26 березня 2008 року, цього ж дня між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

28 листопада 2012 р. між ПАТ "Сведбанк", яке є правонаступником ВАТ "Сведбанк", та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено та нотаріально посвідчено договір про передачу прав за іпотечним договором, згідно з умовами якого, одночасно з укладенням договору факторингу передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором та цього ж дня, між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, за яким ТзОВ "Кредитні ініціативи" передано право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, визначених у реєстрі заборгованості боржників з переліком кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що у позивача- Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи відсутня ліцензія, наявність якої є необхідною на підставі положень Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" для здійснення діяльності з на- надання фінансових послуг та що він є фактором за укладеним з ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" договором факторингу у якого також відсутня така ліцензія; позивачем не доведено, що спостережною радою кредитора (ПАТ "Сведбанк") надано дозвіл на відступлення права вимоги від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" ТзОВ «Кредитні ініціативи», що визначено п. 2.6. договору факторингу, укладеного між банком та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс", неотримання якого є порушенням вимог ст. 1083 ЦК України; позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги від ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" саме щодо ОСОБА_2, а також належним чином не обґрунтовано та не підтверджено право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, що становить ціну позову, саме в цьому розмірі.

Однак, з такими висновками суду колегія не може погодитись виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ "Кредитні ініціативи" зареєстроване як фінансова установа Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 вересня 2008 року № 1121 за реєстраційним номером 13102248, свідоцтво серії ФК № 214 видане 22 вересня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року (т. 1, а.с. 50, 239).

Відповідно до додатка до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 15 вересня 2011 року, ТОВ "Кредитні ініціативи" вправі здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства такі види фінансових послуг, як факторинг (т. 1, а.с. 240).

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вправі був здійснювати факторингові операції, зокрема, шляхом укладення з ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" договору факторингу та виконання його умов.

При цьому колегія суддів також враховує, що доказів визнання недійсними кредитного договору, договорів факторингу, що укладені між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "ОСОБА_4, а також між ТОВ "Факторингова компанія "ОСОБА_4 та ТОВ Кредитні ініціативи" матеріали справи не містять. Відтак, не можуть вважатися вірними висновки суду першої інстанції, що неотримання згоди спостережної ради банку на відступлення права вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на користь ТОВ Кредитні ініціативи" є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегією суддів встановлено, що позивач набув права вимоги по кредитному договору до відповідача ОСОБА_2, оскільки значиться в реєстрі боржників, що є додатком до договорів факторингу (т. 1, а.с. 241-247, т. 2, а.с. 23-25). Дані обставини відповідачем не спростовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач набув прав стягувача (іпотекодержателя) за укладеним 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ "Сведбанк" договором іпотеки.

28 жовтня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами (т. 1, а.с. 248, 249). У цей же день, договір про відступлення прав за іпотечним договором було укладено між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТОВ Кредитні ініціативи" (т. 1, а.с. 30), додаток № 1 до якого викладено у новій редакції, відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1, укладеного 29 травня 2013 року (т. 1, а.с. 253, 254). Згідно інформації, яка міститься у додатках до цих договорів, право вимоги за іпотечним договором, укладеним 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Сведбанк" перейшло від банку до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а згодом до ТОВ Кредитні ініціативи" (т. 1, а.с. 250-252, 255-256). Внесення змін щодо іпотекодержателя до відповідного реєстру, а саме вилучення ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", та включення ТОВ Кредитні ініціативи" підтверджено витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) від 17 грудня 2012 року (т. 1, а.с. 238), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 19-22). Дані обставини в ході апеляційного розгляду відповідачем не спростовано.

Колегія суддів також враховує висновки і мотиви, викладені в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 р., з яких було скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.12.2014 року, ухвалене у даній справі, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, які відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи (т.2,а.с.102-104).

Зокрема, в ухвалі від 20.01.2016 року суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач набув прав стягувача та іпотекодержателя, відмовив в позові на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виходив з того, що квартира є єдиним місцем проживання відповідача, іншого житла ОСОБА_2 не має і доказів про наявність іншого нерухомого майна суду не надано, що є невірним, оскільки ч.1 ст.33 та ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотеркодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов»язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

07 червня 2014 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов»язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов»язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати ( відчужувати без згоди власника) іпотечне майно.

Крім того, згідно з п.4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_3 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов»язань, то і не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Відповідний висновок викладено в постанові ВСУ від 27 травня 20115 року у справі № 6-57 цс15, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що відповідачем отримано кредит в іноземній валюті, на споживчі цілі, а саме: придбання житла (т. 1, а.с. 6-13), таке використовується, як постійне місце проживання відповідача та членів його сімї з 13 березня 2013 року (т. 2, а.с. 18) та у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно (т. 2, а.с. 19-22). ОСОБА_4 належного відповідачу обєкта нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме: квартири - становить 59,4 кв.м, з них житлова площа: 42,4 кв.м.

В ході розгляду справи не встановлено обставин, які виключають можливість застосування до спірних правовідносин Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

ОСОБА_3 відповідач не виконує належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, а позивачем набуто право вимоги по цьому договору, останній вправі на звернення до суду з даним позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, що належить ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1301/0308/71-035 від 26.03.2008 року, яка станом на 01.03.2013 року складає 666 097,38 грн., з яких заборгованість за кредитом 623 821,68 грн.; по відстоках 31 370,45 грн.,пеня 10 905 грн. шляхом проведення прилюдних торгів Згідно Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, встановленою за згодою іпотекодержателя та іпотекодавця в договорі іпотеки, що становить 502 770 грн.38 коп. або на підставі оцінки майна суб»єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішнення суду не підлягає виконанняю на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Керуючись ст.307 ч.1 п.2, ст.314 ч.2 , ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1301/0308/71-035 від 26.03.2008 року, що станом на 01.03.2013 року складає 666 097,38 грн., з яких заборгованість за кредитом - 623 821,68 грн.; заборгованість по відстоках 31370,45 грн., пеня 10905 грн. шляхом проведення прилюдних торгів Згідно Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, встановленою за згодою іпотекодержателя та іпотекодавця в договорі іпотеки, що становить 502 770 грн. 38 коп. або на підставі оцінки майна суб»єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішнення суду не підлягає виконанняю на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_5