Справа № 500/5175/16-ц
Провадження № 2/500/2867/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року Ізмаїльській міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Грубіян Л.І.,

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю про розподіл майна подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом, ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, а саме автомобіля марки «Volkswagen Pasat. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі. За час сумісного життя подружжя придбало вказаний автомобіль.

01.11.2016 року позивач уточнила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 5, та право власності на 1/260 частину нежитлових будівель (літ. «Ф4») за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пушкіна /вул. Авраамівська (колишня назва вулиці 28 Червня), б/н. Крім цього, просила стягнути з відповідача 37500 грн. компенсації вартості ? частини автомобілю Volkswagen Pasat, державний номер НОМЕР_1. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що відповідач є співзасновником ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю. Розмір внеску відповідача складає 61% статутного капіталу, у разі поділу спільного майна подружжя підлягають поділу не тільки речі, але й майнові права та обовязки, що є обєктом права їх спільної сумісної власності. Таким чином, вважає, що корпоративні права також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що має право на компенсацію ? частини вкладу відповідача в статутному капіталі товариства. Вказану компенсацію бажає отримати у натуральній формі, а саме, в виді нежитлових будівель за адресою: м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 5, і 1/260 частини нежитлових будівель (літ. «Ф4») за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пушкіна / вул. Авраамівська (колишня назва вулиці 28 Червня), б/н, що знаходяться на балансі ОСОБА_4 «Неком». Крім того, наполягає на компенсації мені вартості ? частини автомобілю Volkswagen Pasat, державний номер НОМЕР_1, придбаний за час сумісного життя у шлюбі, та зареєстрований на імя відповідача. Вартість автомобілю складає 75000 грн., вартість ? частини автомобілю складає 37500 грн.

11.11.2016 року ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, Аеродромне шосе, 5, що складаються з: літ. „А (адміністративна будівля) загальною площею 30,0 кв. м, літ. „Б (адміністративна будівля) загальною площею 30,6 кв. м, літ. „В (адміністративна будівля) загальною площею 21,2 кв. м, літ. „Г (склад) загальною площею 222,5 кв. м, літ. „Д (склад) загальною площею 261,8 кв. м, загальна площа будівель 566,1 кв. м; літ. „Ж (вбиральня), літ. „З (вбиральня), надвірні споруди: №№ 110, а також право власності на 1/260 частину нежитлових будівель, розташованих за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вулиця Пушкіна, будинок б/н / вулиця Авраамівська (колишня назва вулиці 28 Червня), будинок б/н, що складається з крамниці літ. „Ф4 загальною площею 50,1 кв. м.

Позовні вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що спірне майно було передане до статутного фонду Малого торгового комерційного підприємства «Укрторгбудматеріали» «Дачник». Відповідно до Акту приймання-передачі основних засобів від 16.02.1994р., копія якого додається, на баланс МТКП «Дачник», крім транспортних засобів, було передане: будинок-контора за адресою: м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 5, склад сипучих матеріалів за цією ж адресою, огорожа ж/б за цією ж адресою, павільйон хім. (магазин «Новое время», магазин «Застройщик»), розташований на території Ізмаїльського Центрального ринку, загальною вартістю 71 252000 крб. Після технічної інвентаризації МБТІ вказані магазини на ринку складають літ. «Ф4» - 1/260 частину обєкту за адресою: м. Ізмаїл, вулиця Пушкіна, будинок б/н / вулиця Авраамівська (колишня назва вулиці 28 Червня), будинок б/н. 27.04.1994р. Розпорядженням виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 76 МТКП «Дачник» було перереєстровано в Командитне товариство «Неком». 01 серпня 1996 року Командитному товариству «Неком» видано Державний акт на право постійного користування землею площею 1,0132 га для розміщення і експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд, адміністративно-побутових будинків, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 24. Таким чином, ОСОБА_4 «Неком» на законних підставах користується земельною ділянкою і розміщеними на ній обєктами нерухомості. 29.12.1997р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради прийнято Розпорядження № 382 «Про перереєстрацію Командитного товариства «Неком» в ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю. Таким чином, вважають, що факт знаходження спірного майна у власності ОСОБА_4 «Неком» підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні приписів ЦПК України.

Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав заяву про визнання позову в частині спірного майна на обєкти нерухомості та розгляд справи у його відсутності. Заперечував проти позовних в частині стягнення компенсації за ? частину автомобілю.

Представник відповідача ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, заперечувала проти задоволення первісного позову. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірне майно товариства, зазначила, що майно підприємств (юридичних осіб), що перебуває у власності підприємства, а не у власності одного з подружжя, не може бути предметом поділу між подружжям.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

Частина 1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 04.04.1972 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 19.11.2003 року, запис № 295.

Спірне майно було передане до статутного фонду Малого торгового комерційного підприємства «Укрторгбудматеріали» «Дачник», що було зареєстроване 05.11.1991р. рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 1471.

Згідно п. 2.1 Статуту МТКП «Дачник» «засновник наділяє мале підприємство статутним фондом шляхом передачі на його баланс майна і засобів на підставі засновницького договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі основних засобів від 16.02.1994р., копія якого додається, на баланс МТКП «Дачник», крім транспортних засобів, було передане: будинок-контора за адресою: м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, 5, склад сипучих матеріалів за цією ж адресою, огорожа ж/б за цією ж адресою, павільйон хім. (магазин «Новое время», магазин «Застройщик»), розташований на території Ізмаїльського Центрального ринку, загальною вартістю 71 252000 крб.

Після технічної інвентаризації МБТІ вказані магазини на ринку складають літ. «Ф4» - 1/260 частину обєкту за адресою: м. Ізмаїл, вулиця Пушкіна, будинок б/н / вулиця Авраамівська (колишня назва вулиці 28 Червня), будинок б/н.

На момент отримання підприємством спірного майна до статутного фонду така передача здійснювалась шляхом підписання акту прийому-передачі майна, в якому відображалась, у тому числі, його оцінна вартість. У рамках державної реєстрації прав на нерухомість, такий документ розглядався як документ, що підтверджує перехід права власності від учасника до товариства.

27.04.1994р. Розпорядженням виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 76 МТКП «Дачник» було перереєстровано в Командитне товариство «Неком».

Відповідно до п. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27.03.1991р., який діяв на момент перетворення МТКП «Дачник» у КТ «Неком», «при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обовязки колишнього підприємства». Пунктом 1.2 Засновницького договору КТ «Неком» також передбаченого, що «командитне товариство «Неком» є правонаступником всіх прав та обовязків МТКП «Дачник» у межах, передбачених діючим законодавством України».

Відповідно до пункту 4.2. Засновницького Договору: «Майно товариства оцінюється в 100 000 000 (сто мільйонів) карбованців. З них 71 250000 (сімдесят один мільйон двісті пятдесят тисяч) карбованців вноситься в виді майна, згідно акта приймання-передачі основних засобів».

Згідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27.03.1991р., який діяв на момент створення МТКП «Дачник», «Майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кош?ти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійно?му балансі підприємства». Відповідно до пункту 4 статті 10 Закону України "Про підприємства в Україні" джерелом формування майна підприємств є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновника.

Відповідно до ст.26 ЗУ «Про власність», який діяв на момент реєстрації командитного товариства «Неком», «об'єктами права власності господарського товариства, є, зокрема, грошові та майнові внески його учасників». Зазначена норма вказаного закону кореспондується з положеннями теперішніх нормативно-правових актів України, а саме з положеннями ст.115 ЦК України, ст.85 ГК України, ст.12 ЗУ «Про господарські товариства», згідно з якими товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом».

01 серпня 1996 року Командитному товариству «Неком» видано Державний акт на право постійного користування землею площею 1,0132 га для розміщення і експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд, адміністративно-побутових будинків, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 24.

Отже, ОСОБА_4 «Неком» на законних підставах користується земельною ділянкою і розміщеними на ній обєктами нерухомості.

29.12.1997р. виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради прийнято Розпорядження № 382 «Про перереєстрацію Командитного товариства «Неком» в ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю. Згідно п. 1 Установчого договору ОСОБА_4 «Неком» «учасники створюють на підставі обєднання основних засобів та статутного фонду командитного товариства «Неком» фірму в виді товариства з обмеженою відповідальністю «Неком», в подальшому «Фірма»». Пунктом 1.9. вказаного договору передбачено наступне: «ОСОБА_4 є «правоприємником» по всім майновим і немайновим правам і обовязкам командитного товариства «Неком»». Відповідно до п. 2.2. договору «майно фірми складають основні засоби і Уставний фонд, а також інші коштовності, вартість яких відображається на самостійному балансі на момент перереєстрації командитного товариства «Неком» в ОСОБА_4 «Неком».

Згідно довідки від 10.11.2016р. про перелік основних засобів, що знаходяться на балансі ОСОБА_4 «Неком», остаточна вартість нерухомого майна підприємства складає 17305,76 грн.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України «кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб та порядок, встановлений договором або законом». При цьому, за правилами ч.2 ст.16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права або припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.ст. 391 та 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном та пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірне майно товариства, необхідне врахувати наступне.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. ( п. 28) зазначено, що «Статтею 12 Закону України від 19 вересня 1991 р. № 1576-ХІІ «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів».

Таким чином, майно підприємств (юридичних осіб) перебуває у власності підприємства, а не у власності одного з подружжя, і тому не може бути предметом поділу між подружжям.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь 37500 грн. компенсації вартості ? частини автомобілю Volkswagen Pasat, державний номер НОМЕР_1, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч.1 ст.11, ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачкою не доведено факт придбання та належності відповідачу автомобілю Volkswagen Pasat, державний номер НОМЕР_1, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог належить відмовити.

Крім цього, необхідно звернути увагу на те, що позивачка звернулась до суду з даним позовом з пропуском позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності обчислюється починаючи з дня, коли котрийсь із розведеного подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, зважаючи на те, що ОСОБА_4 «Неком» на законних підставах користується земельною ділянкою і розміщеними на ній обєктами нерухомості, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява підлягає задоволенню, оскільки іншої форми захисту прав на вказане майно, окрім визнання права власності на нього, відповідач не має, суд дійшов до висновку про те, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 115, 177, 190, 328, 391, 392 Цивільного кодексу України, ст. 66, 85 Господарського кодексу України, ст.ст. 10, 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ст.26 ЗУ «Про власність», ст.12 ЗУ «Про господарські товариства», керуючись ст.ст. 3, 34, 118, 119 , 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю про розподіл майна подружжя та визнання права власності - відмовити.

Зустрічий позов ОСОБА_4 «Неком» в виді товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 „Неком в виді товариства з обмеженою відповідальністю право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, Аеродромне шосе, 5, що складаються з: літ. „А (адміністративна будівля) загальною площею 30,0 кв. м, літ. „Б (адміністративна будівля) загальною площею 30,6 кв. м, літ. „В (адміністративна будівля) загальною площею 21,2 кв. м, літ. „Г (склад) загальною площею 222,5 кв. м, літ. „Д (склад) загальною площею 261,8 кв. м, загальна площа будівель 566,1 кв. м; літ. „Ж (вбиральня), літ. „З (вбиральня), надвірні споруди: №№ 110.

Визнати за ОСОБА_4 „Неком в виді товариства з обмеженою відповідальністю право власності на 1/260 частину нежитлових будівель, розташованих за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вулиця Пушкіна, будинок б/н / вулиця Авраамівська (колишня назва вулиці 28 Червня), будинок б/н, що складається з крамниці літ. „Ф4 загальною площею 50,1 кв. м.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5