Справа № 404/2282/15-ц
Номер провадження 2/404/76/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про припинення права власності, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1; стягнення на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1, який знаходиться за вищевказаною адресою; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.08.2001 року ОСОБА_5 склала заповіт на випадок її смерті, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2, та батьку позивача ОСОБА_6, які були її синами. Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 року сини прийняли спадщину в рівних частках по 1/4 в установленому законом порядку. Батько позивача, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Державним нотаріусом 10.03.2004 року видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. В зв'язку з чим, Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 05.04.2004 року проведена державна реєстрація права власності 1/4 частики вищевказаного будинку за позивачем. В свою чергу, відповідачу також 10.03.2004 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку спірного житлового будинку. Таким чином, право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. В даному будинку після оформлення спадщини проживав зі своєю сім'єю відповідач. Водночас, позивач разом з своєю матір'ю в спірний будинок поселитися не змогли, тому що загальна площа будинку становить 48,36 кв.м. і для проживання п'ятьох осіб така площа дуже мала. Крім цього, відповідач був категорично проти їх вселення. Відповідачу неодноразово пропонувалося вирішити питання щодо вищевказаного будинку, умови вирішення питання він щоразу змінював. Тому 10.10.2004 року через державну нотаріальну контору відповідачу направлено заяву про майбутній продаж 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель. Однак на вищевказану заяву відповідач залишив без відповіді та реагування. На всі прохання позивача сплатити останній кошти за її частку відмовлявся. Відповідач не проживає у спірному будинку більше трьох років, оскільки виїхав на постійне місце проживання до м. Севастополя. На даний час в будинку проживає його колишня дружна з сином. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо оспорюваного житлового будинку, що призвело до неможливості мирного вирішення питання, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т. 1 а.с. 26, 40, 67, 86, 96, 116, 139, 190, 200, 20, 219, 231, 244; т. 2 а.с. 6, 10). Причини неявки суду не повідомив. В подальшому відповідач вів справу через представника, адвоката Шолух С.Г. надав до суду письмові пояснення (вх. № 41250 від 15.12.2015 року, а.с. 130-131), в яких зазначено, що ОСОБА_3 є дружиною відповідача, а ОСОБА_4 є його сином. У спірному житловому будинку відповідач разом зі своєю родиною проживає більше 10 років. За цей час останні облаштували будинок, який дістався відповідачу у спадок в незадовільному стані, зробили ремонт, провели водопровід та заасфальтували двір. В зв'язку з тим, що відповідач не зміг знайти роботу у м. Кіровограді, щоб утримувати свою родину, в 2014 році був вимушений поїхати на заробітки в іншу країну. Оскільки ОСОБА_1 було де проживати, а відповідач з родиною мешкали у спірному будинку, ОСОБА_2 запропонував позивачу кошти за її частину будинку. На той час, вищевказаний житловий будинок оцінено у 9000,00 грн. і відповідач запропонував ОСОБА_1 сплатити половину, тобто 4500,00 грн. Але позивачу ця сума здалася замалою і вона відмовилася від отримання компенсації. Отже за весь час проживання відповідача з родиною в спірному будинку, ОСОБА_1 жодного разу більше не підіймала питання про проживання або виплату їй компенсації. Все почалося з 2014 року, коли відповідач поїхав на заробітки і позивач про це дізналася. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не проживає в спірному будинку та відмовлявся сплатити їй компенсацію за частку у спільному майні є недостовірними (а.с. 130-131).

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (т. 1 а.с. 27, 28, 40, 42, 65, 68, 83, 84, 94, 95, 138, 140, 188, 189, 201, 203, 216, 218, 230, 232,245; т. 2 а.с. 7, 8). Представник третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, адвокат Шолух С.Г. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в задоволені позову та зазначила, що ОСОБА_2 мешкає разом з родиною: дружиною: ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 більше 10 років. За цей час питання щодо проживання ОСОБА_1 в спірному будинку жодного разу не ставилось, що підтверджується відсутністю судових справ з цього приводу. Отже вважає, що в зв'язку з наявністю іншого житла позивач не мала наміру проживати разом з відповідачем та на протязі майже 11 років мешкала окремо. Крім того, частки належні сторонам є рівними, при здійсненні перепланування та переобладнання спірного житла можливо встановити порядок користування ним між сторонами. Також заперечувала тим, що родина відповідача більше 10 років проживає в спірному будинку та іншого житла не має, а тому припинення право на частку завдасть істотної шкоди ОСОБА_2 та членам його сім'ї. При цьому, у разі сплати позивачем компенсації вартості 1/4 частки будинку у сумі 5054,00 до. США позивач заїде в житловий будинок вартістю 10109,00 дол. США, в свою чергу родина ОСОБА_2 отримавши 5054,000 дол. США на трьох членів родини не зможе придбати за них навіть однокімнатну квартиру та залишиться без даху над головою. Таким чином припинення права власності на частку відповідача завдасть йому істотної шкоди. Представник відповідача та третіх осіб в своїх запереченнях посилалась на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-68цс14 вважаючи, що вказана цивільна справа є аналогічною даної цивільної справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, адвоката Шолух С.Г., показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-88, належить 1/4 частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, яка належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 22.02.1972 року за реєстровим № 864, зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 22.02.1972 року за № 11950/55, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, спадкоємцем якого згідно заповіту, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 22.08.2001 року і зареєстрованого в реєстрі за № 3-1330 був - ОСОБА_6, котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (т. 1 а.с. 8). Зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 05.04.2004 року (т. 1 а.с. 9), архівною довідкою № 16490 від 10.02.2016 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 222), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 64594913 від 28.07.2016 року (т. 2 а.с. 11-12), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_3 від 28.07.2016 року (т. 2 а.с. 13-15).

ОСОБА_6, який є батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 від 30.05.2003 року, виданим повторно Відділом запису актів громадянського стану м. Бокситогорська, Ленінградської області, актовий запис про смерть за № 175 (т. 1 а.с. 13).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-86, ОСОБА_2 належить 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 50). Зазначене також підтверджується архівною довідкою № 16490 від 10.02.2016 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 222), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_3 від 28.07.2016 року (т. 2 а.с. 13-15).

Згідно довідки № 40 від 26.01.2016 року, виданої Квартальним комітетом № 24 Кіровського району м. Кіровограда, за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 146).

Згідно акту від 13.01.2016 року, складеного сусідами ОСОБА_2 та його родини, які підтверджують, що ОСОБА_2 проживає разом з родиною: дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 147).

Разом з тим, головою квартального комітету № 24 Кіровського району м. Кіровограда складено та підписано акт від 02.02.2016 року, що за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з червня 2012 року по теперішній час, фактично не проживає громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 185, 186).

Свідок ОСОБА_9, яка є головою квартального комітету № 24 Кіровського району м. Кіровограда, яка видала довідку № 40 від 26.01.2016 року (т. 1 а.с. 146), та яка засвідчила акт від 13.01.2016 року (т. 1 а.с. 147) в судовому засіданні була допитана в якості свідка та пояснила, що до неї звернувся ОСОБА_4 з проханням видати довідку про склад сім'ї, в якій зазначити, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає крім нього та матері, ОСОБА_3, також його батько ОСОБА_2. Свідок видала вказану довідку на підставі запису, який міститься в домовій книзі на вищевказане домоволодіння (т. 1 а.с. 55-56), хоча їй було відомо, що відповідач довгий час проживає в Автономній Республіці Крим та розлучений з ОСОБА_3. Проте, ОСОБА_4 додатково зазначив, що батько повернувся в м. Кіровоград, примирився з матір'ю, і вони як і раніше проживають разом за вищевказаною адресою. На другий день після видачі довідки про склад сім'ї, ОСОБА_4 приніс на підпис акт про проживання відповідача у спірному будинку. Акт свідок не читала, оскільки згідно її повноважень вона має право тільки засвідчувати підписи, що остання і зробила. Про те, що видана нею довідка є неправдивою, свідок підтвердила в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила. Обставини щодо не проживання відповідача в спірному будинку також підтвердили опитані нею сусіди.

ОСОБА_10, яка також допитана в якості свідка, надала такі показання. ОСОБА_2 є братом її чоловіка. Знала, що відповідач разом зі своїм померли братом, батьком позивача, отримали у спадок від матері по 1/4 частці житлового будинку по АДРЕСА_1. В 2012 році ОСОБА_2 виїхав в м. Севастополь, а вже у 2013 році одружився на іншій жінці. Вказані обставини знає зі слів чоловіка та ОСОБА_3. Також зазначила, що відповідач приїжджав до м. Кіровограда одразу ж після розірвання шлюбу з колишньою дружиною за речами. Намірів повертатися до м. Кіровограда на постійне місце проживання у ОСОБА_2 немає.

Водночас, судом встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, 12.07.2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11, про що складено відповідний актовий запис за № 363. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: Мороз, дружини: Мороз Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 24.03.2016 року, виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції (т. 1 а.с. 208-209).

Тобто у відповідача є інша сім'я і зважаючи на місцезнаходження органу реєстрації актів цивільного стану, реєстрація шлюбу відбулася у м. Севастополі. Таким чином, доводи представника відповідача про тимчасове перебування відповідача на заробітках у місті Севастополі суд оцінює критично, а також не приймає до уваги доводи щодо проживання відповідача у спірному будинку з колишньою дружиною та сином.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 365 Цивільного кодексу України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зі змісту цієї норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини 1 статті 365 Цивільного кодексу України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до змісту вказаної статті для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року у справі № 6-37цс13.

Крім того, правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи 6-68цс14 і на яку посилається представник відповідача та третіх осіб, адвокат Шолух С.В., також наголошує на тому, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умов, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Разом з тим, судом встановлено, частка співвласника (не зважаючи на рівність часток) не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема зверненнями до правоохоронних органів (т. 1 а.с. 11, 12 ), висновком експерта № 67 від 17.11.2015 року (т.1 , а.с. 118-127) згідно якого провести поділ між співвласниками ? частки спірного будинку технічно не надається можливим, визначити варіанти порядку користування без його перепланування та переобладнання, технічно не надається можливим.

В матеріалах справи також міститься рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2013 року (т. 1, а.с. 142-145), в якому встановлені обставини щодо не проживання відповідача в спірному будинку тривалий час, що в силу частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Крім того, в рішенні суду зазначено про те, що дві кімнати в будинку об'єднані в зв'язку з переплануванням, що унеможливлює поділ та спільне володіння і користування співвласниками. Ці обставини також підтверджені висновком експерта № 67 від 17.11.2015 року. Заслуговує на увагу той факт, що в рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2013 року вбачається зацікавленість саме третіх осіб в користуванні та навіть володінні і розпорядженні спірним майном, що й було причиною звернення третьої особи (колишньої дружини відповідача) до суду з вимогою усунути перешкоди в користуванні майном та встановлення порядку користування лише з одним співвласником. При цьому, про права іншого співвласника (позивача у даній справі) взагалі не зазначено, що вбачається з описової частини цього рішення суду.

Слід також вказати, що доводи відповідача та третіх осіб ґрунтуються саме на тому, що припинення права власності завдасть істотної шкоди не інтересам співвласника та членам його сім'ї, а третій особі (колишній дружині відповідача) та сину відповідача.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до частини 2 статі 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки…. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Разом з тим, за частиною 1 статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Водночас син відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 20.11.1995 року, т. 1 а.с. 48), тобто не є дитиною та членом сім'ї відповідача в розумінні сімейного законодавства, а тому в даному випадку за поясненнями представника, адвоката Шолух С.В., є членом сім'ї третьої особи, ОСОБА_3. Тому суд вважає посилання представника відповідача та третіх осіб щодо можливої істотності шкоди при припиненні права власності співвласника - відповідача, необґрунтованими та помилковими.

За вимогами частини 2 статті 365 Цивільного кодексу України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Кіровського районного суду м. Кіровограда грошові кошти в рахунок компенсації вартості належної відповідачу ОСОБА_2 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 в сумі 117300,00 грн. (інформація про зарахування коштів, т. 1 а.с. 192-194). Ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1, визначена з використанням порівняльного методичного підходу, на дату оцінки 17.11.2015 року складає 234600,00 грн., що еквівалентно 10109 дол. США. за висновком експерта № 67 від 17.11.2015 року (т. 1 а.с. 118-127).

В пункті 7 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року роз'яснено, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Таким чином, враховуючи, що частка співвласника не може бути виділена в натурі, спірний будинок є неподільним, що підтверджується висновком експерта, судовим рішенням. Спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки між учасниками судового розгляду вже на протязі тривалого часу склались стійки неприязні відносини, що не заперечується сторонами та третіми особами, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, так як треті особи не є членами сім'ї співвласника, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України для припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/4 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, стягнення на його користь 117300,00 грн. компенсації вартості частки спірного будинку, яка визначена висновком експерта № 67 від 17.11.2015 року та визнання права власності на цю частку за іншим співвласником - позивачем.

Питання розподілу судових витрат вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, згідно частини 1 цієї статті стороні, на користь якої ухвалено рішенні, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тобто судові витрати покладаються на відповідача. А також, враховуючи, що при подані позову за позовну вимогу про визнання права власності судовий збір не сплачено, суд вважає за необхідне стягнути 1173,00 грн. судового збору (1% ціни позову в частині визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1, який знаходиться за адресою: місто Кіровоград, вулиця Куйбишева) з відповідача в дохід державного бюджету, так як спір виник з його вини, а позовні вимоги в цій частині задоволено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 356, 365 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1, який знаходиться в місті Кіровограді по вулиці Куйбишева.

Присудити на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; відома адреса: АДРЕСА_3) грошову компенсацію вартості 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 117300,00 грн. за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; відома адреса: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 243,60 грн. судового збору, а також 2918,40 грн. витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 1173,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда