Номер провадження 2/754/698/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2016 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Шевчука О.П. при секретарі Бойко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.02.2015 року близько 7 год. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 керуючи автомобілем ХАММЕР д/н НОМЕР_2 під час руху заднім ходом не переконалась в безпеці руху, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль ФОРД ФОКУС д/н НОМЕР_1, що належить позивачу.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винною зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Матеріальний збиток, завданий позивачу внаслідок пошкодження його транспортного засобу відповідно оцінки, проведеної ТОВ Експертно - асистуючи компанія «Довіра» складає 64 572грн. 16 коп.

На час ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Україна», ліміт відповідальності страховика відповідно Полісу страхування становить 50 000 грн.

Позивач з метою отримання страхового відшкодування неодноразово вертався до зазначеної страхової компанії, на що отримував відповіді про виплату страхового відшкодування найближчим часом, однак на час звернення ОСОБА_1 до суду страхове відшкодування йому не виплачене.

Посилаючись на викладене та норми чинного законодавства позивач просить суд стягнути з відповідачів суму страхового відшкодування в розмірі 64 572 грн. 16 коп. та судові витрати.

В ході розгляду справи позивач відмовився від позову в частині вимог, заявлених до ПрАТ «СК «Україна», просить суд стягнути всю суму матеріальної шкоди та судові витрати з відповідача ОСОБА_2 (а.с. 24).

Ухвалою суду від 17.12.2015 року відмова позивача від позову в частині вимог прийнята, провадження в справі в частині вимог, заявлених до ПрАТ «СК «Україна» закрито (а.с. 35).

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти здоровлення позову заперечував, зазначивши, що цивільно - правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована, а тому відшкодовувати шкоду повинна страхова компанія.

26.02.2016 року та 04.03.2016 року відповідач та її представник в судові засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про відкладення розгляду справи (а.с. 104,113).

Приймаючи до уваги викладене суд, керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК України, закінчує розгляд справи без участі відповідача та її представника.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне.

13.02.2015 року о 7 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ХАММЕР д/н НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в порушення вимог п. 10.9. ПДР України під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль ФОРД д/н НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів (а.с. 8).

Зазначеної постановою ОСОБА_2 визнано винною в ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пошкоджений внаслідок ДТП, що сталося з вини відповідача автомобіль ФОРД д/н НОМЕР_1 належить позивачу в справі - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 24.02.2015 року, складеного оцінювачем ТОВ «ЕАК «Довіра» станом на 24.02.2015 року він становить 64 572 грн. 16 коп. (а.с. 51)

Цивільно - правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Україна» відповідно Полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/5549189, що визнається всіма учасниками розгляду справи та додаткового доказування не потребує.

У зв'язку з викладеним позивач 13.02.2015 року звернувся до зазначеної страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

На свою заяву ОСОБА_1 відповіді не отримав, на час розгляду справи страхове відшкодування йому не виплачено.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому ст. 1194 ЦК визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач просить суд стягнути всю суму матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2, не зважаючи на те, що її цивільно - правова відповідальність на час заподіяння шкоди була застрахована.

Зазначена вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач на власний розсуд обирає з кого вимагати відшкодування матеріальної шкоди - з винної в ДТП особи чи з страховика, який застрахував цивільно - правову відповідальність винуватця ДТП, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

При цьому факт звернення особи, яка застрахувала свою цивільно - правову відповідальність до страховка та виконання чи невиконання нею своїх обов'язків в разі настання страхового випадку правового значення для вирішення позову не має.

Задовольняючи позов суд враховує також правовий висновок, викладений Верховним судом України в справі № 6 - 2808 цс 15 від 20.01.2016 року, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Задовльняючи позов суд відповідно вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 645 грн.72 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП в розмірі 64 572 грн. 16 коп. та судові витрати в розмірі 645 грн.72 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя