Справа № 404/4956/15-ц
Номер провадження 2/404/209/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1, про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 05.08.2014 року про призначення спадкоємцем ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Нікітенко О.В.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.06.1997 року видано ордер на жиле приміщення за НОМЕР_1 на матір позивача ОСОБА_6 та на позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою позивач постійно проживав та був зареєстрований. Мати позивача, ОСОБА_6 25.04.1997 року уклала шлюб з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати позивача також померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті матері позивач не зміг знайти жодного документа на квартиру, а тому вимушений був відновлювати всі документи для оформлення спадщини. Нотаріус, яка оформляє спадщину повідомила ОСОБА_1, що ОСОБА_4 склав заповіт на своє майно, у тому числі й на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_2, який також подав заяву на оформлення спадщини на вказану квартиру. Позивач зазначив, що після смерті матері, ОСОБА_4 сильно переживав та почав зловживати спиртними напоями, майже кожен день знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Зі слів сусідів позивачу відомо, що у період відсутності ОСОБА_1, ОСОБА_4 почали часто відвідувати два чоловіка і після їх відвідування останній з'являвся у дворі в стані сильного алкогольного сп'яніння. Позивач декілька разів зустрічався з вказаними чоловіками у спірній квартирі, одним з яких був відповідач, який повідомив що є другом ОСОБА_4. Внаслідок зловживання алкогольними напоями у ОСОБА_4 різко погіршилось здоров'я. Після смерті ОСОБА_4, дружині позивача телефонував відповідач та сказав, що право забирати тіло померлого з моргу та здійснювати його поховання має тільки він, як спадкоємець. В зв'язку з чим, позивач вважає, що оспорюваний заповіт складений ОСОБА_4 внаслідок постійного тиску з боку відповідача, ОСОБА_2.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2, адвокат Звіздун А.М. проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з їх необґрунтованістю.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кіровоградську міську державну нотаріальну контору № 1 (а.с. 27). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 50, 61, 75, 101, 110, 124, 151). Подав до суду заяву (вх. № 35862 від 03.11.2015 року; вх. № 39776 від 03.12.2015 року; вх. № 3435 від 03.02.2016 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 53, 60, 112).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Згідно статті 55 Конституції України, статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, до суду мають право звернутися особи за захистом свого порушеного, оспорюваного чи не визнаного права.

Частиною 2 статті 1257 Цивільного кодексу України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Матір'ю ОСОБА_1 є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 04.01.1968 року (а.с. 46 на звороті).

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 25.04.1997 року зареєстрували шлюб, про що свідчить штамп в паспорті громадянина України, серії НОМЕР_3 та свідоцтво про одруження (а.с. 44, 44 на звороті).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 від 15.07.2014 року, виданого повторно Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що складено відповідний актовий запис за № 1616 (а.с. 41 на звороті).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 яка належала померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.11.2008 року № 47282, видане Кіровоградською міською радою, що підтверджується архівною довідкою № 394739 від 05.12.2014 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 47).

За довідкою № 955 від 16.07.2014 року Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3, ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті. Разом з нею проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 46 на звороті).

На запит суду Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 1 повідомлено (вх. № 35480 від 29.10.2015 року, а.с. 37), що за даними Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 41928790 від 28.10.2015 року), після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 заведена спадкова справа № 296/2014 від 16.07.2014 року. Також повідомлено, що після смерті ОСОБА_6 до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 звернулися із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 (№ 653 від 23.07.2014 року, а.с. 39 на звороті-40) та ОСОБА_1 (№ 628 від 16.07.2014 року, а.с. 40 на звороті-41).

Разом з тим, згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 від 28.11.2014 року, виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний актовий запис за № 3145 (а.с. 62).

Після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини до Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 1 звернувся ОСОБА_2 (заява № 1164 від 08.12.2014 року, а.с. 92 на звороті, 93).

В матеріалах спадкової справи № 511/2014, заведеної Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 1 (а.с.92-97), міститься оспорюваний заповіт від 05.08.2014 року, посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1, Нікітенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-367 (а.с. 96 на звороті).

Вищевказаний заповіт складений ОСОБА_4, який діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усі свої права та обов'язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому та все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом має право, заповів ОСОБА_2.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 Цивільного кодексу України).

Право заповідача на призначення спадкоємців визначено у статті 1235 Цивільного кодексу України згідно якої заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 1 статті 225 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.02.2012 року у справі №6-9цс12.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала такі показання. З 1998 року вона проживає по сусідству з померлим ОСОБА_4. Знає як померлого, так і його дружину ОСОБА_6. Оскільки свідок проживає одна, ОСОБА_4 неодноразово допомагав їй по господарству ОСОБА_9 не знала, що померлий був «закодований», поки останній не почав зловживати алкоголем після смерті дружини. Похоронами ОСОБА_4 займався його позивач та його дружина ОСОБА_10, які за життя відвідували померлого, допомагали по господарству. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 дуже змарнів, постійно говорив, що нікому не потрібен, оскільки є сиротою. Одного разу, коли свідок втратила ключі від квартири, зустрілася на сходах з двома незнайомими чоловіками, які вийшли з квартири померлого. Хто був у спірній квартирі увечері сказати не може, так як має хвору матір, за якою потрібний догляд, а тому о шостій годині вечора ОСОБА_9 йшла ночувати до матері. Повідомила, що після своєї смерті ОСОБА_4 хотів залишити свою частину квартири онуку. Також зазначила, що померлий неодноразово залишав у свідка документи на зберігання, можливо це були і документи на квартиру.

ОСОБА_10, яка є дружиною позивача в судовому засіданні допитана в якості свідка та пояснила, що після смерті свекрухи, ОСОБА_6 у позивача та його сім'ї були гарні відносини з померлим. Проте, згодом ОСОБА_4 почав випивати. Коли свідок з чоловіком приходили провідати ОСОБА_4, то дуже часто в квартирі знаходився відповідач разом зі своїм батьком, яких вони раніше не бачили. ОСОБА_4 почав агресивно відноситися до позивача та його дружини, а також зловживати спиртними напоями. Відповідача та його батька, ОСОБА_4 називав своїми родичами. Після смерті ОСОБА_4 свідку дзвонили цілий день з погрозами. Потім через декілька днів приходили до них додому говорити про квартиру, в якій проживав померлий. Після того, як позивач повідомив невідомим, що буде розмовляти тільки в суді, через декілька годин останні особи побили шибки в квартирі камінням.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 вже 46 років. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 почав хвилюватися, що нікому не потрібен. Згодом свідок бачила, як померлий вивозив з дому на таксі чемодани, коли повернувся увечері додому, вказаних чемоданів не було. Помітила, що після смерті дружини, ОСОБА_4 почав випивати. Зазначила, що позивач разом з дружиною кожні вихідні приходили до ОСОБА_4, допомагали йому прибиратися в оселі. Неодноразово, після смерті дружини до померлого приїздили на машинах невідомі чоловіки.

Також в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_12, який є головним лікарем лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги. Свідок зазначив, що особа ОСОБА_4 йому невідома. По суті справи не може нічого повідомити, оскільки кожного для до лікарні потрапляють багато людей.

Свідок ОСОБА_13, який є батьком відповідача надав такі показання. ОСОБА_4 знає з 50-х років, оскільки він є пасинком двоюрідного брата свідка. Проте, чи офіційно усиновлений ОСОБА_4 двоюрідним братом свідка, останньому невідомо. В 1960 році померлий служив в армії. Після служби армії зустрілися в Кіровограді. ОСОБА_4 після одруження з ОСОБА_6 перестав пити. Після смерті дружини ОСОБА_4 жалівся свідку, що в нього дома скандали, так як існує майновий спір, в зв'язку з чим, останній неодноразово звертався до правоохоронних органів. Свідок вказав, що померлий мав намір скласти заповіт на нього, однак через свій похилий вік свідок запропонував скласти заповіт на будь-кого з його синів. До нотаріуса свідок прийшов разом з ОСОБА_4, проте, в кабінеті нотаріуса залишився лише останній. Стан померлого в день посвідчення заповіту був нормальним. Коли у ОСОБА_4 потрібна була допомога, останній постійно телефонував свідку, щоб той приїхав його підтримати. В морг свідок приїздив до ОСОБА_4 щоб попрощатися. Також зазначив, що документи про право власності на спірну квартиру померлий зберігав у свідка.

ОСОБА_14, яка також була допитана в якості свідка пояснила, що знає ОСОБА_4 з 1964 року. За померлим нічого поганого не помічала, оскільки він був доброю та добросовісною людиною, завжди допомагав. ОСОБА_6 бачила тільки два рази, знає що вона померла. Зазначила, що ОСОБА_4 постійно скаржився на сина та невістку померлої дружини та дуже хвилювався після смерті дружина за своє подальше життя.

Свідок ОСОБА_15 знає ОСОБА_4 з 1966 року, оскільки разом з ним працювали водіями. Свідок стверджує, що померлий не пив до кінця своїх днів. ОСОБА_4 скаржився на ОСОБА_1 та на його дружину, які в нього забирали гроші.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надана довідка комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 1400 від 06.07.2015 року, згідно якої громадянин ОСОБА_4 в період з 11.11.2014 року по 13.11.2014 рік знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічний панкреатит в стадії загострення. Під чс перебування в стаціонарі ц хворого виявилися психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю. Синдром залежності. Стан відміни з делірієм (а.с. 7) та довідка № 938/1.2-2 від 27.10.2015 року комунального закладу «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» згідно якої ОСОБА_4 поступив в лікарню 13.11.2014 року з діагнозом: психічні та поведінкові розглади внаслідок зловживання алкоголю. Синдром залежності. Стан відміни з делірієм. Перебував лікуванні з 13.11.2014 року по 25.11.2014 рік. За час лікування у стаціонарі стан хворого покращився. Виписаний в задовільному стані за категоричну відмову від подальшого лікування (а.с. 51).

Для визначення психічного стану померлого в момент укладення оспорюваного заповіту від 05.08.2014 року, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.02.2016 року призначено у справі судову посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проведення якої доручено експертам комунального закладу "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня"(а.с. 117-118).

За висновком судово-психіатричного експерта № 187 від 19.04.2016 року, комісія лікарів прийшла до висновку, що враховуючи всі наявні медичні документи на ОСОБА_4, повну відсутність записів невропатологів, психіатрів, наркологів в період останніх трьох років життя, до моменту складання заповіту 05.08.2014 року, дати відповідь на поставлені експертами питання не виявляється можливим (а.с. 143-144).

Виходячи з аналізу частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України, з вказаної в цій частині підстави правочин може бути визнаний недійсним лише за таких умов, коли фізична особа, яка є дієздатною у момент вчинення правочину, перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може визнати такий правочин недійсним.

Мається на увазі про тимчасовий стан, при якому особа, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину має ґрунтуватися перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним на підставі статті 225 Цивільного кодексу України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (частина 1 та 2 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України).

З огляду на викладене посилання позивача на показання свідків в обґрунтування того, що стан здоров'я спадкодавця був вкрай незадовільним та тяжким не є переконливими, оскільки жоден з свідків не знаходився постійно біля спадкодавця. Довідки комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 1400 від 06.07.2015 року та комунального закладу «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» про перебування ОСОБА_4 в лікарні також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки період перебування на лікуванні значно пізніший (11.11.2014 рік по 13.11.2014 рік, 13.11.2014 рік по 25.11.2014 рік) ніж дата складання заповіту (05.08.2014 рік). Крім того, аналіз інших медичних документів проведений експертами під час здійснення експертизи не надав можливості встановити функціональні розлади психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інші хворобливі явища внаслідок яких спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними в момент вчинення заповіту.

Вимоги до форми заповіту визначені статтею 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 1248 Цивільного кодексу України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 в п. 1.1. Глави 3 визначено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. (Глава 3 Вищевказаного Порядку).

В оспорюваному заповіті (а.с. 96 на звороті) зазначено, що заповіт складено зі слів заповідача державним нотаріусом Кіровоградського міського державного нотаріальної контори № 1 за допомогою комп'ютерної техніки у двох примірниках. ОСОБА_4 заповіт підписав власноруч та зазначив, що заповіт прочитано вголос ним особисто.

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38046276 від 05.08.2014 року заповіт зареєстрований об 10 год. 27 хв. 05.08.2014 року (а.с. 97).

Враховуючи, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених статтею 1247 Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України судом не встановлено, суду позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту на користь відповідача, матеріалами справи підтверджено, що складання та посвідчення заповіту було дотримано відповідно до усіх вимог, тому підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають.

Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 225, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1251-1253, 1257 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3, 4, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -.

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1, про визнання недійсним заповіту, відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда