Справа № 339/321/15-ц
Провадження № 22-ц/779/431/2016
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б. В. Б.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Болехівського міського суду від 23 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач у серпні 2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що у 2007 року відповідач ОСОБА_4 запропонував йому купити автомобіль «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002 року випуску, який належив ОСОБА_5, погодивши ціну 31000 доларів США. Він заплатив ОСОБА_4 за придбаний автомобіль 10000 доларів США, та віддав у рахунок оплати власний автомобіль "Мерседес-Бенц-Спринтер" 1997року випуску за узгодженою ціною 10500 доларів США. На протязі шести місяців він передав ОСОБА_4, ще 11000 тисяч доларів США, таким чином ним був проведений повний розрахунок за придбаний автомобіль. ОСОБА_4 передав йому ключі та генеральну довіреність від імені ОСОБА_5 30 квітня 2009 року ОСОБА_5 анулював видану йому від свого імені довіреність на автомобіль «Мерседес-Бенц-Спринтер» 2002 року випуску, а 10 листопада 2009 року при сприянні працівників міліції вилучив у нього вказаний автомобіль. Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 31 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 684 278, 50грн., завданої матеріальної шкоди.

Рішенням Болехівського міського суду від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 21000 (двадцять одну тисячу) дол. США, що еквівалентно 463 543,50 (чотириста шістдесять три тисячі п»ятсот сорок три) грн. 50 коп. завданої матеріальної шкоди та сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що в матеріалах кримінальної відносно нього є покази потерпілого ОСОБА_2 - позивача в даній справі, який ствердив, що претензій до нього не має і що мікроавтобус проплачений повністю.

Крім того, вищезазначене підтверджується показами свідків, які містяться в матеріалах кримінальної справи.

Апелянт також вказує, що він передав ОСОБА_2 генеральну довіреність на автомобіль та ключі, крім того позичив йому гроші для придбання автомобіля. Вважає, що його вини в тому, що позивач більше ніж за два роки не переоформив на себе автомобіль, маючи генеральну довіреність, немає.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт в судове засідання, яке призначено в режимі відео конференції, не з'явився. Згідно повідомлення Івано-Франківської установи виконання покарань №12, забезпечення режиму відеоконференції неможлтве, у звязку з тим, що засуджений ОСОБА_4 вибув 05.02.2016 року плановим етапом у Личаківську ВК-30 Львівської області.

Позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вироком Долинського районного суду від 09.09.2013 р. ОСОБА_4 засуджено, за вчинення шахрайських дій і використання обману чи зловживання довірою за ч.ч. 2,3 ст. 190 КК України. За ч.4 ст. 190 КК України по епізодах відносно ОСОБА_6, ОСОБА_2 - виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів.

В задоволенні цивільних позовів до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено(а.с.15-16).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013р. апеляції прокурора з доповненнями, задоволено частково, а засудженого ОСОБА_4 - залишено без задоволення. Вирок Долинського районного суду від 09 вересня 2013 року щодо ОСОБА_4 змінено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_4 у спричиненні позивачу шкоди в розмірі 21 000 дол. США є доведена, підтверджена самим відповідачем у розписці, оскільки ОСОБА_4, отримав від ОСОБА_2 кошти за автомобіль «Мерседес-Бенц-Спинтер» 2002 року випуску, власником, якого являвся ОСОБА_5, який відкликав генеральну довіреність та повернув собі автомобіль. ОСОБА_4 коштів за автомобіль «Мерседес-Бенц-Спинтер» 2002 року випуску ОСОБА_2 не повернув.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 3, 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що згідно розписки від 11 листопада 2009 року вбачається, що ОСОБА_4 підтвердив факт отримання від ОСОБА_2 21000 доларів США і автомобіль «Мерседес-Бенц-Спинтер» 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оціненого у 10500 доларів США, а всього коштів у сумі 31500 доларів США для передачі ОСОБА_5, в рахунок автомобіля «Мерседес-Бенц-Спинтер» 2002 року випуску власником, якого являвся останній (а.с.6).

Факт отримання вищезазначених коштів підтверджується також матеріалами кримінальної справи, письмовим запереченням на позов самого ОСОБА_4, поясненнями позивача та свідка ОСОБА_7

Крім цього, з матеріалів кримінального провадження, зокрема письмових пояснень ОСОБА_5 та протоколу допиту його, як свідка вбачається, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 8000 доларів США за автомобіль Мерседес-Бенц-Спринтер 2002 року випуску. Судом першої інстанції правильно зауважено, що оскільки дані правовідносини виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, то і останній вправі самостійно звернутися до суду із відповідним позовом до ОСОБА_5 для захисту своїх прав.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини цієї особи. Для покладення відповідальності на заподіювача шкоди необхідна сукупність чотирьох умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Отже, судом першої інстанції правильно констатовано, що факт заподіяння ОСОБА_2 матеріальної шкоди внаслідок спільних дій відповідачів, протиправність дій ОСОБА_5, наявність причинного зв'язку між поведінкою і шкодою, вина ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не встановлені.

Таким чином, суд повно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Його висновок про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4 та відмови в задоволенні позову до ОСОБА_5 є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський