Справа № 149/612/16-ц Провадження № 22-ц/772/2581/2016Головуючий в суді першої інстанції Олійник І. В.
Категорія 31Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кирилюк Л. М.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 10 000 грн. моральної шкоди та 400 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Позов мотивовано тим, що 29.10.2014 року приблизна о 09 год. 15 хв. ОСОБА_2, працюючи водієм ФОП ОСОБА_5, при виконанні трудових обов'язків, керуючи автомобілем «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись на 73 кілометрі автошляху Бердичів- Хмільник- Літин, під час повороту на ґрунтову дорогу, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Opel Combo» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 В результаті чого ОСОБА_4, перебуваючи в якості пасажира в автомобілі «Opel Combo», отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів тіла 12-го грудного хребця та 1-го, 4-го поперекового хребців, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 223 від 03.12.2014 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Позивачем понесені витрати на лікування в сумі 199,48 грн., які відшкодовані страховою компанією Вінницької обласної дирекції ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», де згідно полісу №АС/8441607 була застрахована цивільно-правова відповідальність ФОП ОСОБА_5 як власника транспортного засобу. Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 28.07.2015 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України, позивач по справі був визнаний потерпілим. ОСОБА_4, обґрунтовуючи понесені моральні страждання, стверджував, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він відчув нестерпний фізичний біль, на тривалий час вибився із нормального ритму життя, не міг виконувати звичну роботу. Болі в спині турбують і по цей час, повне видужання не наступило.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2016 року позов задоволено частково та вирішено: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. та 400 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу, вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не довів факт отримання травм внаслідок ДТП, так як вже наступного дня після звернення в Хмільницьку ЦРЛ позивач був виписаний, його лікування полягало лише в прийомі знеболюючих препаратів, з рентген знімків вбачається що ОСОБА_4 і раніше мав захворювання хребта: остеохондроз, випрямлений фізіологічний лордоз, деформуючий спондильоз, антерспонделолістез L3 і L4, лівобічний сколіоз. Висновок експерта № 223 від 03.12.2014 року зроблений на підставі записів «Медичної карти стаціонарного хворого № 4070 Літинської ЦРЛ», рентген знімків та Довідки з Хмільницької ЦРЛ і не дає відповіді на питання, щодо строку давності травм позивача та чи можуть вони бути спричинені внаслідок ДТП. Суд не з'ясував чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, не обґрунтував на підставі яких доказів визначено суму відшкодування моральної шкоди саме у такому розмірі, не врахував п.9 Постанови ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» №4 від 31.03.1995 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначив, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, все викладене в апеляційній скарзі він повністю підтримує. Інші сторони по справі в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та телефонограмами.

Колегія суддів, заслухавши пояснення ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що вироком Літинського районного суду Вінницької області від 28.07.2015 року, який набрав законної сили 27.08.2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження. ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди керував належним ФОП ОСОБА_5 автомобілем «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 на підставі перебування з ФОП у трудових відносинах. Тому суд на підставі ч.1 ст. 1172 ЦК України дійшов висновку, що саме ОСОБА_5 і має відшкодовувати ОСОБА_4 шкоду, завдану діями її працівника ОСОБА_2. Підставами для стягнення на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції вважав факт спричинення позивачу внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості, в результаті чого він зазнав фізичних страждань, переніс фізичний біль, порушився його звичний життєвий ритм, однак виходячи з обставин події, вважав доведеним розмір моральної шкоди у 8 000 грн., а не 10 000 грн.. як про те заявляв позивач.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, що підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Судом встановлено наступне:

-29.10.2014, приблизно о 09 год. 15 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись на 73 кілометрі автошляху Бердичів -Хмільник - Літин, під час повороту на ґрунтову дорогу, допустив порушення правил дорожнього руху України, а саме не виконав п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Внаслідок допущеного порушення правил дорожнього руху України сталося зіткнення з автомобілем «Opel Combo» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який здійснював маневр обгону, що підтверджується копією протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.10.2014 року та схемою до нього (а.с.5-8).

В результаті ДТП пасажир автомобіля «Ореl Соmbо» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів тіла 12-го грудного хребця та 1-го, 4-го поперекового хребців, які відповідно до висновку експерта № 223 від 03.12.2014 відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. (а.с.12-13).

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 27.07.2015 року ОСОБА_4 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000348, справа № 137/1124/15-к по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст.286 ч. 1 КК України (а.с. 9).

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 28.07.2015 року, який набрав законної сили 27.08.2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження та призначено покарання у виді штрафу 5100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.74-75).

В частині 4 ст. 61 ЦПК України зазначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на це, суд дійшов вірного висновку про те, що факт спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_4 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_2, - не підлягає доказуванню. З цих же підстав доводи апеляційної скарги стосовно того, що в судовому засіданні не було доведено спричинення позивачеві саме тілесних ушкоджень у вигляді переломів тіла 12 грудного хребця 1 та 4 поперекового хребців, - не заслуговують на увагу.

Копією трудового договору від 23.05.2012 року (а.с.14), листом Лівобережного міжрайонного центру зайнятості №01-28/1133 від 13.05.2016 року підтверджено, що ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований в Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці, відповідно до якого ОСОБА_2 прийнято на роботу водієм.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_1 1993 року випуску належить ОСОБА_5 (а.с.15).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно Полісу № АС 8441607 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» (а.с. 16), яка погодилась та зі слів позивача, виплатила потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 81 грн. 20 коп. (а.с.20-21).

29.10.2014 року ОСОБА_2, виконуючи трудові обов'язки, перевозив продукти харчування, що підтверджено видатковими накладними (а.с.17), під час чого й сталася дорожньо-транспортна пригода.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що перебування ОСОБА_2 під час вчинення ДТП у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 є доведеним.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 1167, ч.1 ст. 1172 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись на 73 кілометрі автошляху Бердичів -Хмільник - Літин, виконував трудові обов'язки перед ФОП ОСОБА_5, то саме ОСОБА_5 несе відповідальність за спричинену ним шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 23 ЦК України, загальних засад цивільного права, врахував характер фізичних страждань позивача ОСОБА_4, його стан здоров'я, адже факт спричинення тілесних ушкоджень середньої важкості сам по собі є доказом перенесення потерпілим болю і фізичних страждань, а визначений судом розмір моральної шкоди у 8 000 грн. є виваженим та справедливим в даному випадку.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т. М. Шемета

Судді: /підпис/ О. С. Панасюк

/підпис/ А. Ю. Зайцев

З оригіналом згідно: Т. М. Шемета