Справа № 502/1719/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Кілійської міської ради

про

встановлення факту належності

та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду із відповідним позовом до Кілійської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, у якому зазначила, що 14 листопада 2009 року померла її мати ОСОБА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розміщеного в м. Кілія, Кілійського району Одеської області, вул. Суворова, 113. Позивач є єдиним спадкоємцем після її смерті і прийняла спадщину на підставі заяви, поданої до нотаріальної контори. Правовстановлюючий документ на житловий будинок, тобто договір купівлі-продажу, посвідчений Кілійською районною державною нотаріальною конторою за реєстром 1019 від 11 травня 1988 року, про що зроблено запис в реєстрі кн.20 стор.147, реєстр №6 280 районним бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, спадкодавцем при житті було втрачено. Після відкриття спадщини позивач звернулась до нотаріальної контори за оформленням спадщини та Кілійською районною державною нотаріальною конторою їй було надано розяснення, у якому зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок на її імя, неможливо, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, тобто втрачений оригінал правовстановлюючого документу, в звяжу з чим їй було рекомендовано звернутись до суду. На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт належності житлового будинку в м. Кілія Одеської області, вул. Суворова, 113, - її матері, ОСОБА_2 та визнати за нею в порядку спадкування право власності на цій будинок.

Після відкриття провадження у справі позивач в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача, Кілійської міської ради у судове засідання не зявився, однак надав заяву про те, що Кілійська міська рада просить справу розглянути за відсутності її представника.

На підставі письмових заяв позивача та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом о встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

14 листопада 2009 року померла ОСОБА_2, про що свідчить актовий запис про смерть № 6073 від 16.11.2009 року /а.с. 5/.

Відповідно до запису в будинковій книзі, ОСОБА_2 з 19.10.1988 року до 14.11.2009 року, тобто дня смерті, проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою крім спадкодавця ніхто не проживав /а.с. 6/.

Відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 295 від 09 вересня 1988 року та свідоцтва про шлюб, актовий запис № 696 від 02 липня 2014 року, позивач є дочкою ОСОБА_2, яка померла 14.11.2009 року /а.с. 7-8/.

Відповідно до довідки комунального підприємства «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» щодо реєстрації права власності на житловий будинок №113 м. Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул. Суворова, право власності зареєстровано за ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кілійською районною державною нотаріальною конторою за реєстром 1019 від 11 травня 1988 року, про що зроблено запис в реєстрі кн.20 стор.147, реєстр № 6280 районним бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості /а.с. 12/.

Згідно технічного паспорту, складеного комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості»10.10.2014 року, житловий будинок, за зазначеною адресою, відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ. А житловий будинок, житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 59,6 кв.м., господарських будівель: літ. Б кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Е убиральня, 1-4, І надвірні споруди. Інвентаризаційна вартість житлового будинку складає 112303 грн. /а.с. 9-11/.

Відповідно до рішення Кілійської міської ради від 06.04.1994 року за № 93 ОСОБА_2 було передано земельну ділянку за вказаною адресою, загальною площею 1000 кв.м. /а.с. 13/.

Відповідно до розяснення № 222/02-14-88/2010 від 10.03 2015 року Кілійської районної державної нотаріальної контори позивачу зазначено, що правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок відсутній, тому нотаріальна контора радила позивачу звернуться до суду /а.с. 14/.

Відповідно до інформації Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори від 01.09.2016 року № 1491/01-16, спадкова справа за № 88/2010 після смерті ОСОБА_2, померлої 14 листопада 2009 року, заведена за заявою про прийняття спадщини від імені позивача, ОСОБА_1, інших заяв до нотаріальної контори не надходило /а.с. 24-26/.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими Правилами державної реєстрації обєктів нерухомого майна. що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 року № 56, які були чинними на момент реєстрації в БТІ права власності спадкодавця ОСОБА_2 на спірний житловий будинок.

Таким чином, оскільки державна реєстрація спірного житлового будинку спадкодавцем була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, вказаний будинок відповідає критеріям нерухомої речі на яку може переходити право власності в порядку спадкування.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві ОСОБА_2 спірного житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Відповідно до п.п 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 є її донька позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, яка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Судом також встановлено, що в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку м.Кілія, Кілійського району Одеської області, вул. Суворова, 113, - ОСОБА_2, яка померла 14 листопада 2009 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул. Суворова, 113, який складається з: літ. А житловий будинок, житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 59,6 кв.м., господарських будівель: літ. Б кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Е убиральня, 1-4, І надвірні споруди, в порядку спадкування після ОСОБА_2, яка померла 14 листопада 2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_3