АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1626/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1325/16Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 травня 2013 року за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 травня 2013 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, до виконання ним своїх зобов'язань згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВТБ Банк боргу за генеральною угодою від 25 квітня 2008 року в розмірі 963048, 74 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Зокрема вказує, що невиконання боржником самостійно зобов'язань в наданий державним виконавцем строк не свідчить про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків, а матеріали справи не містять даних, які-б свідчили про його ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 п.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа №2-3536/2009, виданого 28 жовтня 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ ВТБ Банк в особі Полтавської філії заборгованості за генеральною угодою в сумі 963049,74 грн., постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ від 12 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження.

Боржнику до 19 лютого 2013 року надано строк для самостійного виконання рішення суду.

Після сплину зазначеного строку, враховуючи невиконанням ним рішення суду в добровільному порядку, 29 квітня 2013 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з наявності значної суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь банку та ухилення боржника від виконаних своїх зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки останній не ґрунтується на нормах процесуального та матеріального права.

Так, у відповідності до п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон передбачено не лише за наявності факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно дослідив всі обставини справи, не з'ясував, які дії були вчинені державним виконавцем для стягнення заборгованості, не надав доказів, які-б свідчили про доцільність обмеження боржника у праві виїзду за межі України та у чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду.

Зокрема, обґрунтовуючи своє подання державний виконавець посилався лише на сам факт не виконання боржником рішення суду у визначений виконавцем тижневий строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що само по собі не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

При цьому, до самого подання державний виконавець додав лише копію виконавчого листа про стягнення заборгованості та копію постанови про відкриття виконавчого провадження, інших доказів, які доводили факт ухилення боржника від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, матеріали справи не містять.

Позаяк, з наданих державним виконавцем документів взагалі не вбачається вжиття останнім дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання судового рішення.

Між тим, на назначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для застосування тимчасових обмежень боржнику ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу місцевого суду та постановити з цього питання нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні зазначеного подання державного виконавця.

Керуючись ст. 303, 312 ч.1 п.2, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 травня 2013 рокускасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.