Провадження № 2/643/6249/16
15.11.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А., при секретарі Саілян Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові цивільну справу за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Державної установи « Інститут загальної та невідкладної хірургії ім.В.Т.Зайцева Національної академії медичних наук України» до ОСОБА_1»ї Олегівни про відшкодування матеріальної шкоди , завданої кримінальним правопорушенням , -
ВСТАНОВИВ :
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 5 282 грн.25 коп.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх заводольнити.
Відповідач до суду не з»явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступне. Вироком Московського районного суду міста Харкова від 19.08.2016 по справі №643/9575/16-к ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України. Вказаний вирок набув чинності 19.09.2016 року .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №672-А/16 від 31.05.2016 року потерпілій ОСОБА_2 з необережності спричинено проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва по передньо-боковій поверхні у верхньо- середньому відділі, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя. Через отримані тілесні ушкодження ОСОБА_3 проходила лікування у Державній установі «Інститут загальної та невідкладеної хірургії НАМИ України ім. В.Т.Зайцева», а саме у відділенні травматичного шоку з 07.05.2016 по 19.05.2016.
Відповідно до розрахунків Державної установи «Інститут загальної та невідкладеної хірургії НАМИ України ім. В.Т.Зайцева» від 12.09.2016 № 858, зроблених на підставі на підставі положень п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, фактичні витрати зазначеного закладу охорони здоровя на лікування ОСОБА_2 склали 5282,25 грн.
Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені таким вироком, не підлягають доказуванню
Відповідно до п.8 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з вимогами ст. 1206 ЦК України особа, яка скоїла злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.
Витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого також є складовою матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. На це вказує законодавець, який відніс ст. 1206 ЦК України у відповідну главу 82 цього кодексу, а також на це вказує Верховний Суд України у п. 29 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи».
Відповідно до п.3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого , при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних осіб.
Таким чином, вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, а тому відповідно до ст.ст. 1166, 1206 ЦК України відповідач як винна особа, яка завдала шкоди майну юридичної особи злочином, повинна її відшкодувати в повному обсязі, а порушене право відповідно до ч. 2 п. 8 ст. 16 ЦК України підлягає захисту шляхом відшкодування матеріальної шкоди.
При цьому, незважаючи на те, що неправомірними діями ОСОБА_1 вказаному державному лікувальному закладу спричинено збитки на загальну суму 5282,25 грн., ані в рамках кримінального провадження, ані після винесення вироку та набрання ним законної сили Національна академія медичних наук України або Державна установа «Інститут загальної та невідкладеної хірургії НАМИ України ім. В.Т.Зайцева» позов щодо стягнення зазначеної майнової шкоди із осудженої не предявлявся. На теперішній час збитки не відшкодовані.
Відповідно до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.
Також з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати , а саме 551 грн. 20 коп. судового збору .
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 1166 ЦК України , ст.ст.10,11,15,58,59,60,88,143,209,212,214-215 , 226 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ :
Позов Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Державної установи « Інститут загальної та невідкладної хірургії ім.В.Т.Зайцева Національної академії медичних наук України» до ОСОБА_1»ї Олегівни про відшкодування матеріальної шкоди , завданої кримінальним правопорушенням про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги позивачем, та письмової заяви про перегляд заочного рішення відповідачем.

Суддя