Справа № 159/2620/16-ц Провадження № 22-ц/773/1364/16 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на частки у нерухомому майні в порядку спадкування за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла їх матір - ОСОБА_5. Вони є спадкоємцями першої черги за законом, 15.01.04 р. прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. Інші особи не заявляли свої права на спадщину. Спадщина складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згадане нерухоме майно належить спадкодавцеві згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Ковельською держнотконторою 29.01.99 р.; витягом з погосподарської книги від 16.06.16 р. № 1 072. Просять позов задовольнити, визнати за кожною з них право власності на 1/2 частку у спірному нерухомому майні в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі предстаник позивачів ОСОБА_4 просить скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що розбіжність у даних про площу успадкованого ОСОБА_5 ( спадкодавця) за життя житлового будинку, та того, який було оцінено оцінювачем 30.06.2016 року не дають можливості прийти до висновку про те, що ОСОБА_5 була власником житлового будинку з конкретною площею і таке нерухоме майно не містить самочинного будівництва, а тому реєстрація прав позивачів за таких обставин спадкоємцями нерухомого майна є неможливою.

Проте, такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин , що мають значення для справи.

До спадкових відносин, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом застосовуються норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини. У даному випадку застосуванню підлягають норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтями 525, 529 ЦК України УРСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно з положеннями статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 13 листопада 2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції ( а.с.8).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є дочками спадкодавця ОСОБА_5 ( а.с. 9-10), а відтак спадкоємцями першої черги за законом.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Дане нерухоме майно належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ковельською державною нотаріальною конторою 29.01.1993 року №1-354 та витягом з погосподарської книги № 8(1) за 2016 рік села Підліси, Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області ( а.с.11-12).

Спадкоємці звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак Перша нотаріальна контора відмовила спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадкований будинок, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та відсутністю державної реєстрації даного майна. ( а.с.13).

Відповідно до абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація прав власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами, які діяли на момент створення такого майна.

Виникнення права власності на будинки споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Отже, при вирішенню спору про право власності на спадкове майно, суду слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

Зокрема п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та №33 до Інструкції по порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності на колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди незалежно від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-88 роках сільським, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Тобто записи в погосподарських книгах визнавались в якості органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Як вбачається з витягу №8(1) за 2016 рік села Підліси, Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області по особовому рахунку № НОМЕР_2 будинок з надвірними будівлями і спорудами належав ОСОБА_5 і знаходиться у АДРЕСА_1 і побудований в 1953 році.( а. с.12).

Даний будинок був успадкований ОСОБА_5 після смерті її матері ОСОБА_6 про що 20.01.1993 року нотаріусом видано відповідне свідоцтво про право на спадщину ( а.с. 11).

Як вбачається з копії технічного паспорта на житловий будинок у с. Підліси Ковельського району Волинської області, що був виданий ОСОБА_6, роком забудови даного будинку зазначено 1952 рік, загальна площа даного будинку 70, 4 кв.м, а житлова 31, 4 кк.м. Разом з тим згідно даного технічного паспорту по експлікації до плану будинку площа по внутрішньому обміру 77.7 кв. м. , загальна площа будинку 81,1 кв.м. За змістом даного технічного паспорта у ньому детально відображено наявні у будинку приміщення, а також усі по господарські будівлі та споруди.

Даний технічний паспорт у повному обсязі спростовує висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів того, що житловий будинок в АДРЕСА_1 має технічні характеристики.

Відповідно до довідки, виданої Велицькою сільською радою №1614 від 02.01.2016 року житловий будинок у АДРЕСА_1 не зазнавав перебудов.

За таких обставин суд констатує, що спірний житловий будинок не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва.

Звернення позивачів до суду з даним позовом зумовлене порушенням їх прав на отримання у власність в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії , зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок.

Однак суд першої інстанції вирішуючи даній спір всупереч ст. 212 ЦПК України, не звернув увагу на витяг з погосподарської книги, а також не дослідив технічний паспорт на даний житловий будинок, документи про відведення в установленому порядку земельної ділянки під забудову.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції взяв за основу, лише висновок про вартість об'єкта оцінки, в якому зазначена площа 77,7 кв.м., та не вказано з яких будівель складається дане будинковолодіння. Не з'ясував питання, чи даний спеціаліст проводив оцінку виїжджаючи на місце чи висновок був складений зі слів ОСОБА_3

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів -є визнання права власності.

Враховуючи вищезазначене, даний спосіб захисту для позивачів є єдиним, оскільки нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, та при не повному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на частки у нерухомому майні в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді:/