Провадження №2/485/314/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - Устіченка К.І.,

при секретарі Коренець Н.А., Забаровській С.А.,

за участі позивачки - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача- Радченко С.Ю., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі ПАТ) про стягнення коштів та зобов"язання вчинити дії щодо скасування штрафних санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2016 року позивачка звернулася до суду, в порядку Закону України "Про захист прав споживачів", з позовом до ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10014/094 філії-Миколаївське обласне управління про стягнення коштів та зобов"язання вчинити певні дії і скасування штрафних санкцій.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19 лютого 2016 року з її банківської картки за допомогою стороннього втручання було знято 6090грн., про що вона своєчасно повідомила відповідача, а останній звинуватив її в неналежному зберіганні банківської картки та нарахував штрафні санкції за неналежне виконання умов кредитного договору.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь 6090грн. майнової шкоди та вчинити дії щодо скасування фінансових санкцій за користування кредитними коштами з 19 лютого 2016 року.

Ухвалою суду від 20 липня 2016 року в якості належного відповідача по справі притягнуто Публічне Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України".

У судовому засіданні позивачка та її представник зменшили позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідача 1190грн. власних коштів, які перебували на картці позивачки. На підтвердження своїх вимог про задоволення позову позивачка послалася на наступне.

08 квітня 2008 року сторони уклали договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку. 19 лютого 2016 року з її кредитної картки було знято шляхом втручання сторонньою особою 6090грн., з яких 4900грн. - кошти відповідача, а 1190грн. - її особисті кошти. З приводу зняття без її згоди з карткового рахунку коштів 20 лютого 2016 року вона звернулася до відповідача усно, а 23 лютого 2016 року письмово про проведення операцій та зняття грошових коштів з її рахунку без її участі. Враховуючи, що банк відмовив у відшкодуванні завданих збитків просила суд на підставі ст.1073 ЦК України задовольнити її позовні вимоги і з врахуванням їх зменшення стягнути з відповідача на її користь 1190грн.

Представники відповідача з вимогами позивачки не погодилися і посилаючись на п.6 Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого Постановою Правління Національного ОСОБА_4 України 05 листопада 2014 року №705 (далі Положення), зазначили, що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач картки, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Враховуючи, що банк зразу заблокував картку позивачки після зняття коштів, він не повинен нести відповідальність за дії, які були вчиненні до блокування платіжної картки. Просили суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов"язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На підставі п.п.5-9 Положення користувач зобов"язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов"язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та /або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов"язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилину його звернення на умовах і у порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов"язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред"явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року позивачка та відповідач уклали договір №36 про відкриття карткового рахунку та його обслуговування (а.с.5-9).

Пунктом 6.1.5 вказаного договору, держателі зобов"язані терміново повідомити банк в усній формі про втрату БАНКІВСЬКОЇ ПЛАТІЖНОЇ КАРТКИ (далі БПК) за будь-яких обставин, а також про те, що ПІН-код став відомий третій особі, надавши необхідну інформацію для ідентифікації картки та у трьохденний строк після усної заяви надати у банк письмову заяву.

19 лютого 2016 року у період часу з 18-09 по 18-13 на телефон позивача надійшло 6 смс-повідомлення з інформацією про здійснення операцій з отримання готівкових коштів з її платіжної картки на загальну суму 6090грн., які були здійсненні у м.Києві, а позивачка у цей час перебувала у м.Снігурівка Миколаївської області і після зняття коштів картку позивачки було заблоковано банком.

20 лютого 2016 року позивачка звернулася до представника відповідача з усною заявою про виконання банківських операцій з використанням її платіжної картки без її участі. Вказане у судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_4, яка є працівником філії №10014/094 відповідача, а 23 лютого 2016 року з письмовою заявою про незгоду з транзакцією і повернення її грошових коштів (а.с.13, 15-18).

Відмовляючи позивачці у поверненні грошових коштів, відповідач послався на ту обставину, що він не несе відповідальність у разі розголошення клієнтом інформації за рахунком у результаті використання паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, а також вчинення інших дій під час здійснення операцій у системах смс-Банкінгу, Інтернет-банкінгу.

Крім цього, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Суд вважає, що такий висновок відповідача не ґрунтується на законі і спростовується доказами, які були досліджені під час розгляду цивільної справи.

Так, відповідно п.8 Положення емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Доказів того, що користувач своїми діями чи бездіяльності сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відповідач суду не надав, на вказане Верховний Суд України звернув свою увагу у правовій позиції у справі №6-71цс15, а тому суд вважає, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у ході розгляду її заяви, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Так, з карткового рахунку позивачки під час транзакції були зняті грошові кошти у сумі 6090грн.: 4900грн. було повернуто на її рахунок як страховий випадок, а 1190грн. особистих коштів не повернуті, що є для неї матеріальними збитками, а тому суд стягує ці кошти з відповідача.

Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК суд стягує з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 1378грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,15,57,60,208,209,213 215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення матеріальних збитків задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 1190 (тисяча сто дев"яносто)грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь держави судовий збір у розмірі 1378 (тисяча триста сімдесят вісім)грн.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ