_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2318/16-ц
Провадження № 2/520/2308/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29.02.2016 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Прохоров П. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2016 року представником позивач було подано вказаний позов до канцелярії суду.

За змістом позову вбачаються заявленими дві вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру:

-про виділ часток співвласників;

-про припинення права спільної часткової власності;

-про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфської дороги, вул. 17 лінія, буд. 15-А, що складається з приміщень, згідно долученого до матеріалів позову технічного паспорту №000057 від 20.07.2015 року.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог, що повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Так суддя вказує на те, що законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна. При цьому згідно п. «а» ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином в обґрунтування ціни позову позивачу слід надавати до суду належну оцінку спірного майна або згоду сторін щодо його вартості, однак до матеріалів позову не надано належних відомостей щодо проведення оцінки зазначеного майна компетентними особами та не надано наявності згоди сторін щодо вартості такого майна.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Виходячи з викладеного суддя попередньо визначає суму судового збору що підлягає сплаті позивачем за вирішення вимог майнового характеру в розмірі 6890,00 грн.

Щодо вимоги немайнового характеру, то розмір судового збору, що має бути сплачено позивачем, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» складає 551,20 грн., за кожну вимогу.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ розяснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

На підставі ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, або до якої не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

З викладеного суддя вказує, що сума судового збору, яку належить сплатити позивачу за звернення до суду з вказаними вимогами складає 7992,40 грн., натомість до матеріалів справи долучено квитанцію про сплату судового збору в загальному розмірі 3600,00 грн.

Таким чином позивачу слід надати доплатити судовий збір до вказаного розміру та надати відповідні докази до суду.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі та визнання права власності залишити без руху.

Повідомити позивачу та її представнику про необхідність виправити зазначений недолік позову протягом 5 (пяти) днів з дня отримання цієї ухвали - сплатити судовий збір в належному розмірі - 7992,40 грн., враховуючи при цьому раніше сплачений судовий збір в розмірі 3600,00 грн., та надати відповідні докази до суду.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. А. Прохоров