Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за умовами укладеного із відповідачем договору від 02 червня 2006 року позичальник отримав кредит у розмірі 6 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 30 682 грн 49 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 682 грн 49 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 02 червня 2006 року відповідачу було надано платіжну картку та встановлено кредитний ліміт у сумі 6 000 грн зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається з висновку експерта № 6304/13-22 від 11 лютого 2014 року, підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» заяви на отримання кредиту від 02 червня 2006 року виконано не ним, а іншою особою (а.с. 88-89).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено того факту, що відповідач особисто подав та підписав заяву на видачу платіжної картки, отримував кредитні кошти та брав на себе обов'язок по їх поверненню.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що для отримання кредиту ОСОБА_3 надав до відділення банку копію свого паспорту, завірену його підписом, а також довідку про його доходи, датовану днем отримання кредиту (02 червня 2006 року), яка підписана самим ОСОБА_3, як директором ПП «Медичний центр «Усмішка» (а.с. 72). На виконання умов кредитного договору відповідач вносив на рахунок позивача кошти, а саме, 27 липня 2006 року вніс 800 грн та 19 вересня 2006 року - 450 грн (а.с. 6-9, 42-51).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на те, що кредитний договір він не підписував, що встановлено висновком судової експертизи, а отже такий договір слід вважати неукладеним.

Положенням статті 204 Цивільного кодексу України закріплюється презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Як роз'яснено в абз. 6 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти за такою вимогою. У цьому разі можуться заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, давши належну оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи з того, що банк виконав умови договору та надав ОСОБА_3 кредит, відповідачем умови кредитного договору виконувалися частково, дійсність спірного договору останнім не оспорюється і такий недійсним не визнавався, тобто презумпція правомірності правочину не спростована, а тому створені кредитним договором обов'язки підлягають виконанню.

Статтею 337 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін