Справа № 264/2842/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 серпня 2016 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Пустовіт З.П.

при секретарі Гоноболіній О.І.,

з участю державного виконавця Власової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобовязань, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулася до Бердянського міськрайонного суду з поданням, погодженим з в.о.начальника ВДВС, в якому просила тимчасово обмежити в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобовязань. Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №264/2842/15-ц, виданого 06.08.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3В аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12.05.2015 року. 27.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надісланий виклик до боржника. 04.05.2016 року була сформована інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої у Реєстрі відомості відсутні. 05.07.2016 року державним виконавцем надіслані електронні запити до УПФ України та ДПС України, згідно з відповідями боржник пенсію не отримує, не працює, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах не має, транспортних засобів, згідно з інформації з бази АІС «Автомобіль», за ним не зареєстровано. 06.07.2016 року винесена постанова про привід боржника та зроблений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 30.06.2016 року, яка становить 27290,32 грн. 18.07.2016 року ст.інспектором Бердянського ВП ГКНП в Запорізькій області надано пояснення, згідно якого боржник за даною адресою не проживає та не зявляється. 03.08.2016 року від стягувача надійшла заява, в якій вона повідомляє, що боржник перебуває в Росії, приїздить два рази на рік для переоформлення документів, зв'язок з дитиною не підтримує. 12.08.2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та заборона на його відчуження. Наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні державний виконавець Власова О.С. підтримала подання, доповіла по його суті, просила задовольнити. На запитання суду пояснила, що у неї немає доказів того, що боржником отримана постанова про відкриття виконавчого провадження. Особисто нею не були прийняті заходи з виїздом за місцем проживання боржника в с.Нововасилівку вул.. К.Маркса, 30, зазначеним у виконавчому документі, для зясування фактичного місця перебування боржника та виявлення його родичів, які б могли це повідомити, тому в матеріалах виконавчого провадження відсутній відповідний акт державного виконавця про це та щодо перевірки майнового стану боржника. До теперішнього часу не зясовані можливі родичі боржника, запит до Адміністрації державної прикордонної служби України щодо перетинання боржником кордону не здійснювався.

Вивчивши матеріали справи за поданням, оглянувши матеріали виконавчого провадження, заслухавши пояснення державного виконавця, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Дані, які повинно містити подання державного виконавця, визначені в окремому розділі Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка набрала чинності з 17.04.2012 року та затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Статтею 78 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено надання боржнику можливості самостійно виконати рішення суду.

У ст.31 Закону записано, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник був повідомлений про вчинення виконавчих дій згідно вимог Закону.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Однак суд вважає, що додатки до подання та надані державним виконавцем самі матеріали виконавчого провадження для огляду не свідчать про ухилення боржника від сплати аліментів, а саме: державний виконавець сама підтвердила, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 не отримував. Згідно долучених копій пояснень сусідки, остання бачила його за місцем проживання в с.Нововасилівка ще тоді, коли він відвідував школу у 17-річному віці, а це 15 років тому. Чи відомо взагалі божнику про наявність ухваленого Іллічівським районним судом м.Маріуполя щодо нього судового рішення, державний виконавець також пояснити суду не могла. Крім цього, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що борг з виплати аліментів виник не у звязку з ухиленням боржника від сплати аліментів, а через те, що стягувач сама не предявляла його до виконання, оскільки виконавчий лист було видано їй судом ще 06.08.2015 року, а предявлений він до виконання більше ніж через 8 місяців з дня отримання, а саме - 16 квітня 2016 року, при цьому борг нарахований з моменту предявлення позову. Сама державний виконавець не заперечувала, що на даний час нею не здійснені заходи щодо розшуку боржника та встановлення його фактичного перебування за поясненнями можливих родичів за відсутності транспорту.

Суд не вбачає із наданих матеріалів державного виконавця факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладних судовим рішенням, оскільки, як це слідує із наявних копій документів, за адресою, вказаною у виконавчому документі, він не мешкає більше 15 років, а тому жодних процесуальних документів від державного виконавця не отримував та, відповідно, від запрошень до відділу ДВС не відмовлявся.

Тому, на переконання суду, Державним виконавцем, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів або всі заходи виявилися безрезультатними, а також ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням, обов'язків у виконавчому провадженні, як це передбачено ч.6 ст.12 зазначеного Закону.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що подання наразі задоволенню не підлягає, що не позбавляє права державного виконавця звернутися до суду ще раз, здійснивши весь перелік передбачених законом заходів щодо примусового виконання судового рішення.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст.33 Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобовязань.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5