АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, заінтересована особа ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, уточнивши яку, зазначила, що в провадженні ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження №10371126 з примусового виконання виконавчого листа №2-2341, виданого Радянським (Шевченківським) районним судом міста Києва 11 липня 2001 року про стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання доньки Карини, починаючи з 04 липня 2001 року і до повноліття дитини. Посилаючись на те, що діями та бездіяльністю державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві порушуються права стягувача, ОСОБА_1 просила:

1. визнати незаконною постанову державного виконавця BДBC Шевченківського РУЮ у м. Києві Байрамова Т.Р. про закінчення виконавчого провадження №10371126 від 16 грудня 2014 року;

2. визнати протиправною бездіяльність службових осіб державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо невиконання всіх можливих виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження»по виконанню виконавчого листа Радянського (нині Шевченківського) районного суду м. Києва від 11 липня 2001 року по справі №2-2341/2001р., зокрема:

- щодо не направлення боржнику ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження та не повідомлення його про це на протязі 14 років;

- щодо не своєчасного належного встановлення можливих джерел отримання боржником доходу, наявності у нього коштів та іншого можливого майна і цінностей;

- щодо не своєчасного повідомлення боржника про розмір заборгованості по аліментах;

- щодо навмисного тривалого не звернення стягнення на наявне арештоване нерухоме майно боржника (1/3 частина АДРЕСА_1);

3. зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві в особі державного виконавця, який здійснює виконавче провадження №10371126 виконати дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по повному виконанню рішення Радянського (нині Шевченківського) районного суду м. Києва від 11 липня 2001 року в справі №2-2341/2001р., зокрема:

- за відсутності коштів та цінностей, рухомого майна, провести негайне звернення стягнення на нерухоме майно, на яке накладено, арешт (1/3 частина АДРЕСА_1). (а.с.1-7, 48-49, 74-79)

ОСОБА_2. заперечував проти задоволення скарги. (а.с.42-44, 143)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року скаргу задоволено частково, визнано незаконною постанову державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Байрамова Т.Р. про закінчення виконавчого провадження №10371126 від 16 грудня 2014 року, визнано протиправною бездіяльність державного виконавця та зобов'язано ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві в особі державного виконавця, який здійснює виконавче провадження №10371126 по виконанню виконавчого листа №2-2341, виданого Радянським районним судом м. Києва 11 липня 2001 року про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1, виконати дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по повному виконанню рішення Радянського районного суду м. Києва від 11 липня 2001 року в справі №2-2341/2001р. в задоволенні інших вимог скарги відмовлено. (а.с.144-146)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просила скасувати ухвалу суду в частині відмови у задоволенні вимоги про навмисне тривале не звернення стягнення на наявне арештоване нерухоме майно боржника (1/3 частина АДРЕСА_1), а також вимоги щодо зобов'язання державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, який здійснює виконавче провадження №10371126, за відсутності на даний час коштів та цінностей, рухомого майна, провести негайне звернення стягнення на нерухоме майно, на яке накладено арешт. В цій частині просила постановити нову ухвалу про задоволення вимог скарги, а в іншій частині ухвалу суду першої інстанції просила залишити без змін. На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що відмовляючи в задоволенні вказаної частини вимог суд послався лише на пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_2. і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи письмовим доказам, згідно яких боржник ознайомився із наявною в матеріалах виконавчого провадження довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №125/12 від 27 червня 2013 року і дану довідку боржник не оскаржував. (а.с.149-154)

Від ОСОБА_2. та ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києвіапеляційні скарги на ухвалу районного суду не надходили.

В судовому засіданні ОСОБА_2. та його представник ОСОБА_4 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просив розглянути справу за їх відсутності. (а.с. 169-179)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом вказаної норми, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця суд має пересвідчитись, що оскаржувані дії вчинені державним виконавцем на виконання саме судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі 6-2850цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

ОСОБА_2. та його представник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції повідомили про відсутність такого рішення суду, а висновок суду не може обґрунтовуватись припущенням ухвалення такого Радянським (Шевченківським) районним судом міста Києва у 2001 році.

Крім того, визнавши незаконною постанову державного виконавця від 16 грудня 2014 року, суд першої інстанції залишив поза увагою заяву в частині поновлення строку для подачі скарги та визнання причин його пропуску поважними положення ст. 385 ЦПК України

Відповідно до положень частини 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом порушений процесуальний порядок вирішення скарги, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою підлягає скасуванню із направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі і з огляду на вимоги ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року скасувати і повернути питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/7220/2016

Унікальний номер 761/18616/15-ц

Головуючий у першій інстанції - ПіхурО.В.

Доповідач Левенець Б.Б.