Провадження № 2/344/1399/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, про повернення банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі «Відповідач 1», «ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб (надалі «Відповідач 2») просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 банківський вклад в сумі 5000,00 грн., відсотки за кожен день прострочення виплати вкладу за договором-заявою №300131/73028/7-14 в сумі 75 грн. 61 коп., 3% річних та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» неправомірно та всупереч умовам депозитного договору № 300131/73028/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. укладеного 19 червня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, не повернув Позивачу вклад в сумі 5000,00 ( пять тисяч) гривень, не виплатив відсотки за користування депозитними коштами за весь час їх фактичного використання, у звязку з чим Позивач предявив вимогу про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання зобовязання, а також проценти за користування коштами. Крім того Позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., покликаючись на неправомірні дії відповідачів щодо невчасного повернення його депозитного вкладу, що вплинули на його психологічний стан та призвели до виникнення в нього моральних страждань.

05 травня 2016 року Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги Позивача підтримував в повному обсязі ( а.с.58).

Відповідач 1 ПАТ «КБ «Банк «Фінанси та Кредит», явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, подав письмові заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, в поданих до суду письмових запереченнях на позов Відповідач 1 покликається на те, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно. Чинним законодавством визначено, що при запровадженні у банку тимчасової адміністраціїне здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів, а виплата сум вкладів таким вкладникам проводиться за участю ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми. Таким чином, оскільки введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, на думку Відповідача 1, Позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, тому просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, письмового відношення до заявлених позовних вимог суду не подав.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 ЦПК України, а також того, що відповідачі про причини неявки суду не повідомили, зважаючи на наявність в матеріалах справи письмових заперечень Відповідача 1 на позов, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідачів.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, проаналізувавши викладені в письмовому запереченні доводи Відповідача-1, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно достатті 1058 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частинами 1-3 статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Судом встановлено, що 19 червня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Договір-заяву № 300131/73028/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 міс. в національній валюті (надалі «Договір»).

Згідно з пунктом 1 вказаного Договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.7.185349.001 в сумі 90000,00 грн. на строк з 19 червня 2014 року по 19 січня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених у Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до пункту 2 Договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного у п. 1 цього Договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25,10 % річних.

Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України.

Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Як встановлено судом, 19 січня 2015 року строк дії вкладу за Договором закінчився;з урахуванням залишку на депозитному рахунку у 5000, 00 грн. Позивачу 10 листопада 2015р. було здійснено виплату коштів згідно реєстру №1 від 09.11.2015року ( АТ « Ощадбанк» ) у розмірі 5000, 00 грн., про що свідчить виписка банку , яка міститься в матеріалах справи. Станом на 10 листопада 2015 року вихідний залишок на рахунку ОСОБА_2 становить 0,00.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь Позивача 3% річних, нарахованих Позивачем, відсотки за кожен день прострочення вкладу та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено Судом з офіційного сайту ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб (http:/www.gov.ua) та вбачається з письмових заперечень Відповідача 1, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу ОСОБА_3 та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» .

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Зокрема, з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_3 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується ОСОБА_3, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

У зв'язку із застосуванням спеціальних механізмів врегулювання правовідносин та прав Позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості. Окрім того, повернення вкладу здійснюється за зазначеною вище процедурою незалежно від того звертався позивач до чи після запровадження тимчасової адміністрації банку.

З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15 випливає, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ОСОБА_3 стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується ОСОБА_3, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, після запровадження ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

В судовому засіданні встановлено, що суму депозитного внеску (вкладу) виплачено Позивачу ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб у повному обсязі у звязку із запровадженням тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та призначенням уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб.

Стаття 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює обмеження на зобовязання банку під час тимчасової адміністрації щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, окрім виплати коштів за вкладами вкладників.

В той же час, враховуючи вимоги вказаного закону щодо застосування спеціальних механізмів врегулювання правовідносин Позивача та банку, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, Суд вважає за необхідне у задоволенні позову щодо стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси на кредит» відсотків, які нараховані Позивачем, 3% річних відмовити, зважаючи на законодавчо встановлений мораторій щодо здійснення даних видів стягнення.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У спірних правовідносинах між сторонами виникли зобовязальні правовідносини на підставі депозитного договору.

Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Укладений між сторонами депозитний договір у разі порушення зобовязань не передбачає відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог Позивачу слід відмовити.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Станом на час подання позову Позивач був звільнений від оплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів», тому у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 192, 526, 527, 530, 533, 536, 610, 625, 1050, 1054, 1058, 1066-1068, 1073, 1075 Цивільного кодексу України, ст.ст. 36, 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись ст.ст. 209, 213- 215 ЦПК України, Суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Домбровська Г.В.