АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/38/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1230/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 26 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», нині Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ІнГЗК»), Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2012 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60% та визнано інвалідом третьої групи.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд: стягнути з кожного з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі по 75000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на його користь 29 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та не ініціював питання про переведення на іншу роботу, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоровя; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, судом при визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, не враховано практику розгляду аналогічних справ та позицій, викладених в аналізі практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових відносин.

Також судом не враховано, що відшкодування шкоди відноситься до обов'язку Відділення Фонду, а не роботодавця.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, працював протягом тривалого часу на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, а саме: робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, підвищення параметрів виробничої загальної вібрації.

Згідно акту №16 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.06.2012 року, складеному комісією з представників керівництва ПАТ «ІнГЗК», технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України, страхового експерту з охорони праці відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання стала робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, підвищення параметрів виробничої загальної вібрації : 106-111 дБ при нормативному значенні 101-107 дБ та 61 дБ при нормативних 59 дБ; пилу: 5,0-2,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3( п.17). В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в звязку з тривалою роботою в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.8-10).

За висновком МСЕК від 20.07.2012 року ОСОБА_2 первинно встановлено втрату профпрацездатності в розмірі 60% з 25.06.2012 року по 01.07.2013 року у звязку з професійним захворюванням; встановлено 3 групу інвалідності (а.с.13).

За висновком МСЕК від 11.06.2015 року ОСОБА_2 повторно визначено втрату профпрацездатності в розмірі 60% (50% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ) з 01.07.2015 року безстроково у звязку з професійним захворюванням (а.с.15).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці встановлено актом № 16 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.06.2012 року (а.с.8-10), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку .

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. Відчуває важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, виникає запаморочення, зниження слуху, біль у вухах, підвищену втому, загальну слабкість, через що змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ПАТ «ІнГЗК» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Крім того, як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», нині Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: