Справа № 161/2238/16-ц
Провадження № 2/161/1594/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, арбітражного керуючого ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що 02.07.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 99/08-І/02, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 189000,00 доларів США і зобов'язувалась повернути кредит у строк вказаний в договорі та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,8 % річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань між банком та відповідачем ОСОБА_3 02.07.2008 року укладено договір іпотеки № 99-08/02, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 за № 6190, відповідно до якого ОСОБА_3 передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 132,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв. м., та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Лаврів, вул. Берегова, 2а. В процесі ліквідаційної процедури у справі про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_3 31.10.2014 року вищезазначене нерухоме майно було продане арбітражним керуючим ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3, ОСОБА_5О за ціною 116000,00 грн., що підтверджується протоколом про проведення другого повторного аукціону від 31.10.2014 року № 67/8. Вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладеного між власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів не відповідає вимогам чинного законодавства, так як порушено права банку, як іпотекодержателя, тому заперечує дійсність цього договору, посилаючись на ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про іпотеку», в якій передбачена обов'язкова письмова згода іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки. Просить суд, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 132,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв. м., та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Лаврів, вул. Берегова, 2а, укладений між ОСОБА_3, від імені якої діяв арбітражний керуючий ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, судом пояснив, що його було призначено ліквідатором СПД ФО ОСОБА_3 Процедура ліквідації СПД ФО ОСОБА_3 триала з 27.01.2011 року по 09.04.2015 року. При реалізації майна боржника з прилюдних торгів, ним було дотримано всі процедури, передбачені чинним законодавством. Наявність обтяжень і заборон не було перешкодою для реалізації майна у відповідності до ЗУ «Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом». Крім того, вказує на те, що визнавати недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута можна лише через визнання недійсними результатів аукціону, а такі спори розглядаються господарським судом у рамках справи про банкрутсво. Просить суд, відмовити у задоовленні позовних вимог за необгрунтованністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з»явилась, про день, час, місце слухання справи булла повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечення протии позову, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не наддала.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, наддав судук пояснення аналогічні по суті поясненням, наданим відповідачем ОСОБА_4, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02.07.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_3, як фізичною особою, було укладено кредитний договір № 99/08-І/02, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 189000,00 доларів США (а.с. 4-6).

У якості забезпечення виконання зобов'язань між банком та відповідачем ОСОБА_3, 02.07.2008 року укладено договір іпотеки № 99-08/02, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 за № 6190, відповідно до якого ОСОБА_3 передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 132,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв. м., та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Лаврів, вул. Берегова, 2а. (а.с 7-9).

27.01.2011 року постановою Господарського суду Волинської області ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором у справі про банкрутсво ФОП ОСОБА_3 призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4 (а.с. 43-44).

Статтею 26 Закону про банкрутство передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Слід зазначити, що чинним законодавством України не розділяється майно фізичної особи як громадянина та майно фізичної особи-підприємця, тому в ліквідаційній процедурі після визнання боржника банкрутом виявленню та продажу підлягають усі майнові активи, які належать боржнику-банкруту, окрім майна, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення; за рахунок цього майна підлягають погашенню у встановленому законом порядку вимоги кредиторів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами послуг" від 22.09.2011 р., який набрав чинності 16.10.2011р., були внесенні зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, ч. 7 ст. 48 Закону «Про банкрутство» викладена в новій редакції, відповідно до якої у разі визнання громадянина - підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Відповідно до прикінцевих положень вищевказаного Закону, дія цього закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Як вбачається, кредитний договір між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений 02.07.2008 року, тобто до набрання чинності вищевказаного Закону.

На виконання положень ст. 26, ч. 7 ст. 47, ч. 1 ст. 48 Закону про банкрутство у редакції, що діяла до 16.10.2011 р. (дата набрання чинності вищевказаного Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг"), ліквідатором у справі була сформована ліквідаційна маса, до складу якої, серед іншого, було включено житловий будинок, загальною площею 132,4 м.кв., житловою площею 68,5 м.кв. по плану БТІ (літ А-2), з земельною ділянкою загальною площею - 2500 м.кв., кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область Луцький район, с. Лаврів, вул. Берегова, 2А.

За таких обставин, дії ліквідатора щодо включення заставного (іпотечного) майна боржника до ліквідаційної маси не суперечили нормам Закону про банкрутство, які діяли станом на момент формування ліквідатором ліквідаційної маси.

13 листопада 2014 року ліквідатор ОСОБА_4 звернувся до господарського суду із клопотанням про зняття обтяження у вигляді іпотеки з майна банкрута ФОП ОСОБА_3, обгрунтувавши тим, що в ході ліквідаційної процедури ліквідатором виявлено, що майнові активи ФОП ОСОБА_3, які становлять ліквідаційну масу останнього, обтяжені рядом арештів та заборон, що порушує права як боржника, так і переможця аукціону, який згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України являється законним власником об'єктів нерухомого майна, зареєстрованих у встановленому порядку. Дане клопотання задоволено судом

За результатами проведення аукціону на Першій українській міжрегіональній біржі з продажу майна банккрута СПД ОСОБА_3, проведеному 31.10.2014 року, спірне нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 132,4 кв.м., житловою площею 71,3 кв. м., та земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0351, які знаходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Лаврів, вул. Берегова, 2а. - продане відповідачу ОСОБА_5 В ході проведення аукціону на відкритих торгах порушень виявлено не було. (а.с. 11-13).

Продаж вищезначеного майна ОСОБА_3 на аукціоні, було оформлено договором купівлі-продажу, за умовами якого право власності на нерухоме майно переходить до покупця ОСОБА_7 (а.с. 86-88).

Кошти отримані від реалізації заставного майна, були спрямовані на погашення вимог позивача ПАТ «Укргазбанк», що підтверджується ухвалою господарського суду від 20.11.2014 року (а.с. 51-54). Тобто пріоритету прав ПАТ «Укргазбанк» не було порушено діями ліквідатора.

Прилюдні торги є спеціальною процедурою, за допомогою якої укладається договір. Договір є результатом, а торги засобом його досягнення. Самі по собі торги не тягнуть відчуження майна. Для цього необхідний договір купівлі-продажу, який, у свою чергу, є самостійним правочином».

Такий договір як правочин можна визнати недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 зазначеного Кодексу).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позивач вважає, що при укладенні оспорюваного договору були порушені вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна було здійснене за відсутності такої згоди на це позивачем, як іпотекодержателя.

Такі доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року) не передбачена згода іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство. При цьому, позивач, як конкурсний кредитор, мав право слідувати за ходом реалізації майна через відкриту публікацію оголошень, також мав право оскаржити дії організатора торгів та скасування аукціону в строки передбачені законом.

У п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про банкрутство» (в редакції, що почала діяти з 19.01.2013 року) визначено, що положення цього закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено, до набрання чинності цим Законом. Тобто до процедури проведення торгів у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 застосовувалася нова редакція Закону України «Про банкрутство», а до всіх інших процесуальних дій норми попередньої редакції Закону.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 року дії ліквідатора щодо включення заставного (іпотечного) майна боржника до ліквідаційної маси не суперечили нормам Закону про банкрутство, які діяли на момент формування ліквідатором ліквідаційної маси.

З урахуванням викладеного суд вважає, що передбачених цивільним законодавством підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_3, від імені якої діяв арбітражний керуючий ОСОБА_4, немає, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, арбітражного керуючого ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8