Справа № 373/2763/15-ц Головуючий у І інстанції Опанасюк І. О.
Провадження № 22-ц/780/1510/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 22 01.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Бігтур» про встановлення нікчемності правочину, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом та просила встановити нікчемність договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2009 року, укладеного між Переяслав-Хмельницькою міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Бігтур» (далі - ТОВ «Бігтур»), застосувати до нікчемного правочину наслідки його недійсності шляхом скасування державної реєстрації цього договору та зобов'язання ТОВ «Бігтур» повернути земельну ділянку площею 0,773 га по АДРЕСА_1 до земель Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області у стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 послалася на те, що 05 серпня 2015 року їй стало відомо про те, що 24 лютого 2009 року рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області затверджено технічну документацію землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ТОВ «Бігтур», яка знаходиться по АДРЕСА_1 та передано земельну ділянку площею 0,773 га в оренду терміном на 15 років для будівництва і обслуговування торгового центру. На виконання вказаного рішення 06 квітня 2009 року між Переяслав-Хмельницькою міською радою та ТОВ «Бігтур» було укладено договір оренди землі для будівництва і обслуговування торгового центру по АДРЕСА_1.

Зазначає, що вона проживає у багатоквариторному житловому будинку по АДРЕСА_2, який межує із спірною земельною ділянкою. Вказувала, що їй та іншим мешканцям будинку нараховується плата за утримання прибудинкової території, а відтак вона та інші мешканці будинку мають право на користування нею для власних потреб. Однак, оспорюваний договір оренди землі від 06 квітня 2009 року порушує їх права на користування прибудинковою територією. Вважає, що оспорюваний договір оренди було укладено із порушенням вимог земельного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка не була виділена в натурі, передача її в оренду мала здійснюватись на підставі проекту землеустрою, а не на підставі технічної документації та не було попередньо проведено громадські слухання з приводу містобудівної документації щодо забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1. Також вказує, що змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, порівняно із тим, що визначено у генеральному плані міста.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Такі висновку суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Частиною 3 ст. 92 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Системний аналіз зазначених положень ЦК України та ЗК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вирішуючи питання про визнання угоди щодо користування земельною ділянкою недійсною, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства при відведенні земельної ділянки та укладенні угоди щодо користування земельною ділянкою, а й факт порушення такою угодою прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 26).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Переяслав-Хмельницької міськоїради народних депутатів від 24 лютого 2009 року № 111-28/2-V «Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ТОВ «Бігтур» затверджено технічну документацію землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ТОВ «Бігтур», яка знаходиться в межах АДРЕСА_1. Цим же рішенням вирішено передати земельну ділянку площею 0,7773 га в оренду, яка знаходиться по АДРЕСА_1, терміном на 15 років для будівництва та обслуговування торгового центру (комерційне використання) та ТОВ «Бігтур» зареєструватидоговір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.164).

На виконання вищевказаного рішення міськоїради, 06 квітня 2009 року між Переяслав-Хмельницькою міськоюрадою (орендодавець) та ТОВ «Бігтур» (орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгового центру (комерційне використання) площею 7 773 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 строком на 15 років. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельицького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 125. Також вказаний договір зареєстрований у Київської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 39. 09 квітня 2009 року вказаний договір було зареєстровано у виконавчому комітеті Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 575 (а.с.156-161).

09 квітня 2009 року між Переяслав-Хмельницькою міськоюрадою та ТОВ «Бігтур» підписано акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду, згідно з яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7 773, кв.м. для будівництва та обслуговування торгового центру (комерційне використання), яка знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.162).

Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки суміжні землекористувачі при встановленні меж землекористування претензій не мали.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що при укладені між відповідачами оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2009 року були порушенні її права у зв'язку з тим, що частина земельної ділянки площею 0,7773 га по АДРЕСА_2, яка передана в користування ТОВ «Бігтур» відноситься до прибудинкової території по АДРЕСА_2, право користування якою має позивач.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, ОСОБА_2 у порушення вимог ст.ст.10, 60, 58, 59 ЦПК України суду не надала. Не містять таких доказів і матеріали справи.

Як вбачається з листа Переяслав-Хмельницької міської ради № 09-04-51/пі від 24 вересня 2015 року, за наявними у відділі містобудуванні, архітектури та використання земель міської ради даними межі прибудинкових територій існуючих житлових будинків, що знаходяться на території кварталу, обмеженому вулицями Б.Хмельницького - Можайська-Чапаєва (в тому числі, по АДРЕСА_2) не встановлені. Розроблення проектів розподілу території зазначеного кварталу відповідно до норм ДСТУ-Н для визначення площі прибудинкових територій не здійснювалось (а.с.21).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірна земельна ділянка на момент укладення оспорюваного договору оренди перебувала у комунальній власності в особі Переяслав-Хмельницької міської ради, право користування в інших осіб на цю ділянку не доведено, як не встановлена площа та розмір прибудинкової території по АДРЕСА_2.

Отже, встановивши вказані обставини та виходячи з положень ст.60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено порушення її цивільних прав внаслідок укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позивачем не доведено невідповідності змісту оспорюваного договору оренди земельної ділянки актам законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що підставою для укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки було рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів», що посвідчують право оренди на земельну ділянку ТОВ «Бігтур» від 24 лютого 2009 за № 111-28/2 - V, яке є чинним та судом не скасоване.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення нікчемності договору оренди земельної ділянки.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про застосування до нікчемного правочину наслідків його недійсності шляхом скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 06 квітня 2009 року та про зобов'язання ТОВ «Бігтур» повернути земельну ділянку площею 0,773 га по АДРЕСА_1 до земель Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області у стані, придатному для використання за цільовим призначенням, є похідними від вимоги про встановлення нікчемності договору оренди земельної ділянки, у задоволенні якої судом було відмовлено, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих вимог.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та наведених вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді