Справа № 415/973/15-ц
Провадження № 2/415/44/16
11.08.16 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Калмикової Ю.О.,
при секретарях - Мішиній А.В., Данько Л.С., Нескородовій Г.А.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24.03.2004 року № 1-4/2004 його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває в Роменській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області № 56 з 04.05.2005 року. 09.10.2013 року він направив до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання інформації, поширеної ним в поясненнях на ім'я начальника Роменської ВК № 56 від 25.10.2010 року, недостовірною. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.06.2014 року позовну заяву до ОСОБА_2 було задоволено. Поширено ним інформацію визнано недостовірною та такою, що може мати для нього негативні наслідки. Діями відповідача йому було завдано моральну шкоду. Під час ознайомлення з матеріалами особової справи засудженого № 11-К-05 він виявив пояснення відповідача на ім'я начальника колонії від 25.10.2010 року про те, що він цього дня, нібито розмовляв з начальником відділення на підвищених тонах, при цьому виявив невдоволення режимом утримання, погрожував адміністрації написанням скарг. Оскільки ця інформація не відповідала дійсності, він вимушений був звернутись до адміністрації установи за відповідними поясненнями. Не отримавши їх, у нього виник з адміністрацією конфлікт, під час якого у нього підвищувався артеріальний тиск, із - за чого сильно боліла голова - він втратив спокій, сон та працездатність, що призвело до тривалих фізичних та душевних страждань і вплинуло на стан здоров'я. Дії відповідача лягли на нього психологічним тягарем. Факт наявності хвороби, як гіпертонія, підтверджує довідка медично - санітарної частини Роменської виправної колонії № 56 від 25.10.2012 року № 4/3610. Цей вид хвороби вимагає від нього дотримання відповідного режиму та уникнення нервових потрясінь, які негативно впливають на стан здоров'я. Душевні страждання посилились, коли 31.07.2014 року під час проходження комісії, на якій розглядалось питання щодо зміни режиму утримання з переведенням його з двохмісної камери до багатомісної, членами комісії були враховані вищезазначені письмові пояснення відповідача від 25.10.2010 року, що вплинули на його репутацію та призвело до інших негативних наслідків, оскільки він вимушений був оскаржувати дії представників адміністрації установи в порядку адміністративного судочинства шляхом подання позовних заяв. Крім того, з'ясувалось, що на підставі вищезазначених пояснень відповідача, 28.10.2010 року адміністрацією ВК № 56 на нього було накладено дисциплінарне стягнення. Між діями відповідача та нанесенням моральної шкоди існує причинний зв'язок. Завдану відповідачем моральну шкоду, з врахуванням характеру та обсягу фізичних та душевних страждань позивач оцінює в 2000 грн.
На підставі викладеного та після збільшення позовних вимог, просив суд ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок поширення недостовірної інформації в письмових поясненнях на ім'я начальника Роменської ВК № 56 від 25.10.2010 року в розмірі 4000 грн.
Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Проти заочного рішення справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач ОСОБА_1 вважає відповідача ОСОБА_2 таким, що порушив його немайнові права, шляхом розповсюдження недостовірної інформації, у зв'язку з чим і звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації.
Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.
Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності.
Відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).
Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Вирішуючи питання про достовірність та визначаючи характер поширеної щодо позивача інформації, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.06.2014 р. у справі № 415/921/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною задоволено. Визнано інформацію, поширену ОСОБА_2 у поясненнях даних на ім'я начальника Роменської ВК № 56 від 25.10.2010 р. недостовірною, а саме: вказану інформацію суд розцінює як таку, що могла вплинути на певні умови утримання позивача у виправному закладі, тобто могла мати для нього негативні наслідки.
Згідно з рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.04.2016 р. у цивільній справі № 585/1134/16-ц позов ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії № 56 УДПтС України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Роменської виправної колонії № 56 УДПтС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500 грн. Зобов'язано Роменську виправну колонію № 56 УДПтС України в Сумській області вилучити з особової справи засудженого ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 142) пояснення засудженого ОСОБА_2.
Згідно з оглянутої у судовому засіданні особової справи засудженого ОСОБА_1 № 11-К-05 вбачається, що в томі № 4 на аркуші № 142 зберігається пояснення засудженого ОСОБА_2, дане ним на ім'я начальника РВК № 56 ОСОБА_3, в якому зазначено, що 25.10.2010 року приблизно о 15 год. 30 хв., виконуючи обов'язки днювального СДПВ № 2, а саме: проводячи прибирання 2 поверху, він чув, як засуджений ОСОБА_1 підвищеним тоном розмовляв з начальником загону, при цьому висловлював незадоволення режимом утримання, погрожуючи при цьому написанням скарги на всю адміністрацію.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що дійсно неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду і між неправомірними діями відповідача та їх негативними наслідками для позивача є безпосередній причинний зв'язок.
Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 4000 гривень, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що письмові пояснення ОСОБА_2 від 25.10.2010 р. мали для нього негативні наслідки, оскільки установа, на підставі указаних пояснень, 28.10.2010 р. застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді попередження. Внаслідок цього наступні шість місяців він, відповідно до вимог ч. 14 ст. 134 КВК України вважається особою, яка не стала на шлях виправлення. Крім того, у нього підвищувався артеріальний тиск, із - за чого сильно боліла голова - позивач втратив спокій, сон та працездатність, що призвело до тривалих фізичних та душевних страждань і вплинуло на стан здоров'я. Дії відповідача лягли на нього психологічним тягарем. Факт наявності хвороби, як гіпертонія, підтверджує довідка медично-санітарної частини Роменської виправної колонії № 56 від 25.10.2012 року № 4/3610. Цей вид хвороби вимагає від позивача дотримання відповідного режиму та уникнення нервових потрясінь, які негативно впливають на стан здоров'я. Душевні страждання посилились, коли 31.07.2014 року під час проходження комісії, на якій розглядалось питання щодо зміни режиму утримання з переведенням його з двохмісної камери до багатомісної, членами комісії були враховані вищезазначені письмові пояснення відповідача від 25.10.2010 року, що вплинули на його репутацію та призвело до інших негативних наслідків, оскільки він вимушений був оскаржувати дії представників адміністрації установи в порядку адміністративного судочинства шляхом подання позовних заяв.
Оскільки судом встановлено, що дії відповідача були неправомірними і між ними та заподіяною позивачу моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок, то суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої діями відповідача, і його порушене право підлягає судовому захисту, а завдана моральна шкода - відшкодуванню.
Водночас, виходячи з вимог закону та встановлених судом фактів, суд вважає, що зазначений позивачем розмір відшкодування значно завищений і не відповідає тривалості моральних переживань і тяжкості наслідків, тому виходячи з тривалості та характеру моральних страждань, засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь провини відповідача, суд вважає, що за таких обставин відшкодуванню підлягає моральна шкода у сумі 3 000 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог у сумі 187,70 грн. та з позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 60,00 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 31, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 28, 32, 68 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, п.п. 7 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 23, 275, 1167 ЦК України, п.п. 1, 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 187 (сто вісімдесят сім) гривень 70 копійок.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 60 (шістдесят) гривень 90 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА