Справа № 464/9618/15-ц
пр.№ 2/464/234/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОКСІ БАНК» про визнання договору іпотеки недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОКСІ БАНК», в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 29 жовтня 2012 року та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, зобовязати відповідача зняти накладені заборони на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Скрипника, 9/52, застосувавши односторонню реституцію.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №48/12. В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, 29 жовтня 2012 року між ним та ПАТ «ОКСІ БАНК» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Скрипника, 9/52. Однак, при укладенні такого договору, відповідачем порушено його права та законні інтереси. Зокрема, зміст такого договору не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказав, що відповідач не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту та не надавав у повному обсязі інформації про умови кредитування, що суперечить вимогам ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначив, що під час підписання договору іпотеки відповідач поставив його у невигідне становище та використав щодо нього нечесну підприємницьку практику, оскільки такий не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, даним договором передбачена відповідальність лише позичальника та іпотекодавця, що суперечить вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав із підстав, що викладені у ньому, просив такий задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що позивача не було повідомлено про зміну процентної ставки, так само як і про існування простроченої заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні таких з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково вказала, що при укладенні оскаржуваного договору сторонами було додержано всіх вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, а обставини, на які покликається позивач є надуманими та не відповідають дійсності. Просила суд застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №48/12, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 200 000 грн. на споживчі потреби строком до 27 жовтня 2017 року зі сплатою відсотків за користування таким у розмірі 24 % річних (а.с. 6-7).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, що діяв від свого імені та імені ОСОБА_7, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №3086. Предметом вказаного договору є квартира №52 в будинку №9 на вул. Скрипника у м. Львові (а.с. 11-14).

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Споживчим кредитом, відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно з положеннями п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1 договору іпотеки, такий забезпечує виконання зобовязань позичальника та вимог іпотекодержателя за кредитним договором №48/12 від 29 жовтня 2012 року, укладеним між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ОСОБА_4, а також за усіма додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому стосовно повернення суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.

Крім цього, як видно з тексту вказаного договору, такий містить вичерпну інформацію щодо його сторін, а також розподілу їхніх прав та обовязків. Також іпотекодавцям надана інформація про суму кредиту, отриману позичальником, строк дії такого кредиту, розмір відсоткової ставки. Підписавши такий договір, позивач погодився з його змістом та умовами.

Враховуючи те, що будь-яких належних, обґрунтованих та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, для визнання договору недійсним, позивачем не надано, відтак, відсутні підстави для визнання договору іпотеки недійсним з цих підстав.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування.

Оскільки договір іпотеки не є договором споживчого кредиту та договором про надання фінансових послуг, відтак, на такий не поширюються дія норм вказаних статей, тому посилання позивача на такі є безпідставними.

З тих самих підстав не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо права споживача, передбаченого ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на відмову від договору у звязку із зростанням вартості, ніж та, яку можна було очікувати під час укладення договору. Також, не містять жодних обґрунтувань твердження позивача щодо укладення вказаного правочину з використання нечесної підприємницької практики.

Необґрунтованими є посилання позивача на норми ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено перелік випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, оскільки позивач не є стороною кредитного договору, в забезпечення якого був укладений договір іпотеки.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не є споживачем послуг ПАТ «ОКСІ БАНК», кредит не отримував, а є лише одним із майнових поручителів за виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, відтак, до таких правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», посилання останнього на норми вказаного закону є безпідставним.

Договір іпотеки укладений з дотриманням вимог закону, потяг настання саме тих правових наслідків, що були ним обумовлені. Наведені позивачем підстави і доводи позову стосовно порушення його волевиявлення, порушення прав споживача та невідповідності договору вимогам закону не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються нормами ЦК України та Закону України «Про іпотеку», що свідчить про неправильне тлумачення позивачем норм права.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання спірного договору іпотеки недійсним, тому вимога, яка є похідною, про застосування наслідків недійсності правочину, застосування односторонньої реституції шляхом зобовязання відповідача зняти накладені заборони на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Скрипника, 9/52, також задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 203, 215, 256, 261, 267, 627, 628, 638 ЦК України, статтями 10, 11, 60, 61, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОКСІ БАНК» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.