Справа № 310/6194/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2016 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді Ревуцького С.І.

при секретарі Мазняк О.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення реальних збитків (курсової різниці), моральної шкоди та витрат на проведення монтажних будівельних робіт,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 22.10.2014р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 95830,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 958,30 грн., а всього 96788,30 грн. На виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення. На час звернення до суду з позовом вказане судове рішення виконане в повному обсязі за період з 17.12.2014р. по 08.05.2015р. За цей час мало місце знецінення національної валюти, тому в своєму позові позивач просить стягнути з відповідача прямі збитки (курсову різницю) у розмірі 61846,66 грн.

Крім того, в результаті незаконних дій відповідача позивач була змушена захищати свої інтереси в суді, що призвело до зміни звичайного укладу її життя та моральних страждань, тому їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в 10000 грн. та просила стягнути з відповідача.

Крім того, після укладення договору завдатку від 29.11.2013р., на прохання відповідача, позивач за свої кошти виконала монтажні роботи з підключення гаражу до мереж водопостачання та каналізації. Тому в своєму позові позивач просить також стягнути з відповідача вартість вказаних робіт в сумі 31522,80 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. До судового засідання 03.03.2016р. направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та пояснили, що спір між сторонами стосовно авансу для подальшого придбання гаражу, що належить відповідачу, вже вирішений рішенням Бердянського міськрайонного суду від 22.10.2014р., а відшкодування курсової різниці у вартості валюти в результаті збільшення вартості цієї валюти не передбачено діючим законодавством. Тому, відповідно, не підлягає стягненню і моральна шкода. Монтажні роботи, про які вказала позивач в своєму позові, насправді нею не проводились, підключення гаражу до мережі водопостачання та каналізації відповідач зробив самостійно. Просили в задоволенні позову відмовити. До судового засідання 03.03.2016р. надали до суду відповідні заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що проживає з позивачкою в цивільному шлюбі, підтвердив факт проведення монтажних робіт з підключення гаражу до мережі водопостачання та каналізації, а також монтаж електропроводки на другому поверсі гаражу. Всі роботи здійснювала ТОВ «Саолса» за договором з позивачкою, придбання матеріалів для цього підприємство здійснювало самостійно, позивачка оплатила роботу та вартість матеріалів в повному обсязі в сумі 31522,80 грн.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що приблизно в грудні 2013 року він на прохання відповідача ОСОБА_2 викопав водопровідний колодязь, встановив там бетонне кільце та люк. Електропроводку на другому поверсі гаражу робив зять відповідача ОСОБА_6.

Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного.

Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 22.10.2014р. з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 95830,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 958,30 грн., а всього 96788,30 грн.

Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що на час звернення до суду з позовом по справі, що розглядається, вказане судове рішення від 22.10.2014р. виконано в повному обсязі. Вказаний факт визнаний всіма учасниками судового розгляду.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що зобовязання щодо повернення відповідачем позивачу ОСОБА_1 вказаної грошової суми за судовим рішенням на час виконання було простроченим.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, а саме зобовязання сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В даному випадку вимоги щодо стягнення грошових сум у відповідності до ст.625 ЦК України не заявлялись.

В своєму позові позивач, посилаючись на п.4 ст.611 ЦК України, вважає, що в результаті несвоєчасного виконання відповідачем свого зобовязання, в результаті збільшення курсу іноземної валюти до гривні, їй спричинені матеріальні збитки в розмірі різниці між тою сумою валюти, що вона може придбати за повернуту грошову суму та тією, що вона передала в свій час відповідачу.

Суд вважає ці позовні вимоги безпідставними, оскільки зазначена позивачем грошова сума не є матеріальними збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Крім того, стягнення грошової суми з урахуванням індексу інфляції, що не є еквівалентом різниці в курсі іноземної валюти, передбачено ст.625 ЦК України.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки її спричинення позивач пояснює моральними стражданнями та додатковими зусиллями під час судових розглядів справ за її позовами до відповідача. Це не є моральною шкодою в розумінні ст.1167 ЦК України, тому позовні вимоги і в цій частині є безпідставними.

На підтвердження своїх витрат на проведення монтажних робіт на користь відповідача, позивач ОСОБА_1 надала до суду договір на виконання робіт, надання послуг між нею та ТОВ «Саолса» від 10.12.2013р., локальний кошторис на будівельні роботи від 11.12.2013р., акт виконаних робіт від 28.01.2014р., акт прийому-передачі виконаних робіт від 28.01.2014р. та квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату ОСОБА_1 до ТОВ «Саолса» грошової суми в розмірі 31522,80 грн.

При цьому п.1.1 вказаного Договору від 10.12.2013р. зазначено, що замовник ОСОБА_1 доручає, а виконавець ТОВ «Саолса» приймає на себе обовязки по виконанню робіт з оцінки товарно-матеріальних цінностей та обладнання, що належать замовнику, на умовах та в терміни, передбачені даним Договором, вартість цих робіт становить 31522,80 грн. Будь-якого договору про реальне проведення робіт за кошторисом від 11.12.2013р. до суду надано не було, доказів придбання будь-яких будівельних матеріалів самою позивачкою або за її дорученням виконавцем цих робіт до суду також надано не було. Перевірити ці факти через ТОВ «Саолса» виявилося неможливим у звязку з припиненням діяльності цього підприємства на час розгляду справи в суді.

За таких обставин суд вважає доведеним лише факт виготовлення за рахунок позивача кошторису на будівельні роботи, а не фактичне виконання цих робіт. При цьому суд враховує також надані відповідачем докази щодо придбання саме ним частини будівельних матеріалів для проведення водопостачання та каналізації (л.с.88-92).

Доходячи вказаного рішення суд оцінює лише обєктивні докази по справі і критично відноситься до показів свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки вони протирічать один одному.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення реальних збитків (курсової різниці), моральної шкоди та витрат на проведення монтажних будівельних робіт відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_7