Справа № 606/2722/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту 12.1 договору, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання пункту 12.1 договору фінансового лізингу недійсним, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 001642 з додатками, відповідно до умов договору предметом лізингу є транспортний засіб МТЗ-82.1.26. Відповідно до умов Договору, Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 49000,00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день, позивачем на рахунок відповідача було сплачено 49000,00 грн. Однак, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою Лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. ОСОБА_2 вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу, зазначеного в рахунку). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. 09 жовтня 2015 року позивач на адресу відповідача надсилав лист, в якому зазначає, що представником компанії щодо всіх пунктів договору його введено в оману і просить вважати договір недійсним. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. 01 листопада 2015 року відповідач листом №589 від 26 жовтня 2015 року надав відповідь, що сплачена сума в розмірі 49000,00 грн. є адміністративним платежем за оформлення договору. Позивач вважає, що під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору позивачу стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає умов його розірвання з ініціативи Лізингоодержувача, що є порушенням його прав як споживача. Представник відповідача ввела позивача в оману, спонукаючи до швидкого прийняття рішення, таким чином ОСОБА_2 не мав часу для прийняття свідомого рішення. Відповідно до п.12.1. Договору зазначено, що Лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, відповідач такою умовою Договору надав собі можливість не повертати кошти проплачені споживачем його послуги у разі розірвання договору з ініціативи останнього, та позбавив Лізингоодержувача права відмовитися від договору. Вказаний пункт Договору є незаконним та несправедливим, що має наслідком його недійсність. Тому позивач просить суд визнати п.12.1 договору Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року недійсним; розірвати договір фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року; стягнути з відповідача сплачені кошти в розмірі 49 000,00 грн. та сплачену банківську комісію в розмірі 500,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшла від нього заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також долучив до матеріалів справи письмові заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову та просить взяти до уваги довідку з Нацкомфінпослуг на здійснення діяльності з фінансового лізингу від 11.06.2015 року ФЛ №551.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Судом встановлені наступні обставини.

07 жовтня 2015 року між TOB «ЛК «Ваш авто» (Лізингодавець) та ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) було укладено договір Фінансового лізингу № 001642 з додатками, згідно якого предметом Лізингу є транспортний засіб МТЗ-82.1.26. згідно з п.1.1 Договору, Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених Договором.

В розділі договору «Визначення понять», зазначено, що адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Згідно з п.12.1 Договору, Лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до п.17.4 Договору, (сторінка 11 Договору, яка підписана позивачем) підписанням цього Договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто», що стосується змісту даного договору, поінформований про всі ризики у звязку із укладенням та виконання даного договору, уважно прочитав та зрозумів Договір, представником компанії надано повну, необхідну інформацію.

Як вбачається із квитанції №QS26071916 від 07 жовтня 2015 року, позивач оплатив на рахунок відповідача адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року в сумі 49 000,00 грн., а також 588,00 грн. комісії за прийняті платежі від населення згідно реєстру від 07 жовтня 2015 року.

Згідно відповіді ТОВ «ЛК «Ваш авто» Вих. 589 від 26 жовтня 2015 року, з приводу заяви ОСОБА_2, щодо договору №001642 від 07.10.2015 року, грошові кошти в розмірі 49 000,00 грн. були здійснені на підставі умов договору №001642 від 07 жовтня 2015 року та визначаються як адміністративний платіж по договору. Договір був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Ваш авто» з дотриманням усіх відповідних норм чинного законодавства України

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст.807 ЦК України, передбачає, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України).

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року).

В силу приписів ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У разі нікчемності правочину, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з договором Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року - Лізингоодержувачем є фізична особа - позивач ОСОБА_2, даний Договір нотаріально не посвідчений.

Беручи до уваги встановлені обставини, зазначені вище норми законодавства та правову позицію Верховного Суду України, договір Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року є нікчемним.

Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи наведене, не має підстави визнавати недійсним п.12.1 договору Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в силу приписів статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи вищенаведене, як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи позивачем не заявлялася вимога про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так як позивачем по справі не заявлялись вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, процесуальним законом суду надано право проводити розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ЛК «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту 12.1 договору Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів слід відмовити, оскільки позивачем визначено неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Суд приходить до переконання що обставини, щодо омани позивача при укладенні договору Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року, а також обставини щодо нечесної підприємницької діяльності відповідача, наявності чи відсутності ліцензії для надання послуг з фінансового лізингу дослідженню не підлягають, оскільки оскаржуваний договір є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. У звязку з встановлення судом нікчемності договору фінансового лізингу, вимога ОСОБА_2 про розірвання вказаного договору та стягнення коштів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 160, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту 12.1 договору Фінансового лізингу № 001642 від 07 жовтня 2015 року, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання

апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання

апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після

розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду

Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської

області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового

рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка