Справа № 362/5407/14-ц Головуючий у І інстанції Лебідь - Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/858/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 10.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Дрозд Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила :

у листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного 16 квітня 2014 року між ним і відповідачем ОСОБА_4 письмового договору позики, він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 100 000 000 грн. на строк до 17 жовтня 2014 року.

В обумовлений договором строк відповідач не повернув гроші, вимоги про добровільне повернення боргу ігнорує.

Позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 100 000 000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року вищезазначений позов було задоволено.

Ухвалою від 24 вересня 2015 року було закрите апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою від 25 листопада 2015 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвала апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасована, справа передана для продовження до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, як особа, яка не брала участь у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про її права і обов'язки, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, із ОСОБА_4 на його користь стягнуто грошові кошти в розмірі 25 900 389,95 грн. Рішення знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України.

Вважає, що договір позики, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 є фіктивним і спрямований на приховану передачу частини майна відповідача з метою унеможливлення задоволення його майнових вимог як кредитора, тому що у виконавчому провадженні ОСОБА_3 отримав право на задоволення його вимог за рахунок майна боржника у пропорції 4/5, а ОСОБА_2 - 1/5.

Посилається на те, що суд неповно з'ясував матеріали справи, зокрема не встановив чи є інші кредитори і чи не претендують вони на майно, не встановив фактичної передачі коштів, не встановив, що сума 100 000 000 грн. виходить за межі дрібних побутових, наявність та можливість ОСОБА_3 надати такі кошти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2014 року ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 17 жовтня 2014 року, про що укладено договір позики (а.с.12).

Крім того, сторонами було визнано, що на час розгляду справи відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

Також, судом встановлено, що відповідач позов визнав, оформивши визнання позову написанням відповідної заяви.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що визнання відповідачем позову має безумовний характер та не суперечить вимогам закону, а також не порушує прав інших осіб.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

ОСОБА_4 позов визнав, та таке визнання позову має безумовний характер, не суперечить вимогам закону, та на думку колегії суддів не порушує права інших осіб, зокрема апелянта ОСОБА_2

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, суд зробив правильний висновок про задоволення позову.

Викладені в апеляційній справі доводи не спростовують висновків суду, оскільки задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, жодним чином не порушує прав, свобод чи інтересів ОСОБА_2, в тому числі щодо задоволення своїх вимог останнього до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді