Справа № 522/6027/16-ц
Провадження № 2/522/4844/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Одесміськелектротранс», в якому просить:

- визнати такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1, інформацію, викладену в докладній записці №447 від 11.11.2015 року начальника Служби руху КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 на імя директора КП «Одесміськелектротранс», а саме «довожу до Вашего сведения, что 09.11.15 г. мне поступил сигнал от диспетчеров ст. «Суперфосфатный з-д» о факте вымогательства со стороны инспектора по профосмотру троллейбусного депо ОСОБА_3.» та «В ходе беседы выяснилось, что ОСОБА_4, на своей смене, выпускала из депо кондукторов без от метки о прохождении нарколога, после чего звонила на станцию диспетчеру и под. угрозой написания докладной, о том, что диспетчер невнимательно относится к своим должностным обязанностям, предлагала скрыть этот факт за соответствующее вознаграждение. В противном случае грозила диспетчерам своими связями в управлении и соответственно увольнением.»;

- зобовязати КП «Одесміськелектротранс» спростувати інформацію стосовно ОСОБА_1, що не відповідає дійсності викладену в докладній записці № 447 від 11.11.2015 року начальника Служби руху КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 на імя директора КП «Одесміськелектротранс» наступного змісту : « довожу до Вашего сведения, что 09.11.15 г. мне поступил сигнал от диспетчеров ст. «Суперфосфатный з-д» о факте вымогательства со стороны инспектора по профосмотру троллейбусного депо ОСОБА_4.» та «В ходе беседы выяснилось, что ОСОБА_4, на своей смене, выпускала из депо кондукторов без от метки о прохождении нарколога, после чего звонила на станцию диспетчеру и под. угрозой написания докладной, о том, что диспетчер невнимательно относится к своим должностным обязанностям, предлагала скрыть этот факт за соответствующее вознаграждение. В противном случае грозила диспетчерам своими связями в управлении и соответственно увольнением.» - шляхом відкликання вказаного документу;

- стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90 000 (девяносто тисяч) гривень 00 копійок;

- стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 3 028,01 (три тисячі двадцять вісім) гривень 01 копійки;

стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 затрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 (пять тисяч) гривень 00 копійок;

- стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11.11.2015 р. на імя директора КП «Одесміськелектротранс» від начальника Служби руху КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 надійшла докладна. В ній, було зазначено наступне:

«Довожу до Вашего сведения, что 09.11.15 г. мне поступил сигнал от диспетчеров ст. Суперфосфатный з-д» о факте вымогательства со стороны инспектора по профосмотру троллейбусного депо ОСОБА_4. ». «В ходе беседы выяснилось, что ОСОБА_4 Т, на своей смене, выпускала из депо кондукторов без отметки о прохождении нарколога, после чего звонила на станцию диспетчеру и под угрозой написания докладной о том, что диспетчер невнимательно относится к своим должностным обязанностям, предлагала скрыть этот факт за соответствующее вознаграждение. В противном случае грозила диспетчерам своими связями в управлении и соответственно увольнением.»

Позивач вважає інформацію, яку було поширено про нього у вказаній докладній записці, недостовірною та не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність і ділову репутацію.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що 01.01.2015 р., вона знаходилась на чергуванні та виявила порушення з боку водія ОСОБА_5 вже після того як вона закінчила працю та проходила після рейсовий огляд (не було відмітки у путівки про проходження медичного огляду) та з метою недопущення таких випадків у майбутньому зателефонувала диспетчеру станції ОСОБА_6 проінформував її по вказаному факту. При вказаній телефонній розмові був присутній диспетчер по випуску тролейбусів тролейбусного депо ОСОБА_7

Факту вимагання з боку позивача ніякого не було, та фактично посадова особа КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_8 своєю докладною запискою зробила з позивача корупціонера.

Відповідно до вказаної докладної записки було проведено службове розслідування та позивача незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі наказу № 794л/1 від 07.12.2015р. директора КП «Одесміськелектротранс».

Не погодившись з вказаним наказом позивач оскаржила його, та було створено додаткову комісію з проведення службового розслідування, у якому, зокрема, приймала участь і позивач про що свідчить підпис на акті службового розслідування від 05.01.2015 р.

Вказаною комісією при розгляді доводів позивача визначених у скарзі було проведено ретельне розслідування та зроблено висновки, відповідно до яких було складено наказ № 32л від 19.01.2016 р. «Про скасування наказу №794л/1 від 07.12.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності медсестри з проведення перед рейсового та після рейсового медичного огляду водіїв тролейбусного депо ОСОБА_1Ф.»».

Скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, також підтвердило факт невинуватості позивача та недостовірності інформації вказаної посадовою особою ОСОБА_8 у своєму службовому документі.

Також позивач зазначає, що в результаті незаконного поширення відносно себе недостовірної інформації з боку посадової особи КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2, позивач зазнав нервове потрясіння і погіршився стан здоровя. У неї зявилась виразка дванадцятипалої кишки у звязку з чим вона знаходилась на лікарняному з 17.11.15 по 27.11.2015 року, та з 28.11. по 04.12.2015 року. Відповідач вимушена була знаходитись на стаціонарному лікуванні у лікарні: приймати ліки купляти їх, здавати аналізи. У звязку з чим нею були зроблені затрати на придбання ліків, здачу аналізів на загальну суму у 3 028,01 грн.

Неправомірні дії щодо поширення відносно позивача недостовірної інформації з боку посадової особи КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 призвели до того, що позивачу завдано також моральну шкоду. Яка полягає в порушенні нормальних життєвих та ділових зв'язків, в порушенні стосунків з оточуючими її людьми. Це пов'язано з тим, що при зустрічі зі своїми знайомими, колегами по підприємству усі не хочуть спілкуватися з позивачем, вважають її поганою людиною, приймаючи за правду, що вона є «корупціонер» ярлик який на мене «повісила» ОСОБА_2 та нібито намагалась вимагати гроші з іншого колеги, перестали поважати мене як авторитетного працівника.

Позивач вимушена вести закритий спосіб життя, рідко виходить з дому, у неї погіршився стан здоров'я, вона погано спить ночами, стала занижена самооцінка її як особистості, вона втратила віру у справедливість. Позивач постійно змушена приймати ліки та проходити курс лікування у лікарнях. Позивач змушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин.

Усі всі події приносять їй душевні страждання.

Суму компенсації за моральну шкоду позивач оцінює у 90 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права яке порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно п.п. 27, 29 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

У разі якщо з вимогою про захист гідності, честі чи ділової репутації заявлено також вимогу про відшкодування збитків, завданих внаслідок поширення недостовірної інформації, суд вирішує цю вимогу відповідно до статті 22 ЦК.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Позивач зазначає, що поганим наслідком порушення прав є також той факт, що вона отримала захворювання у вигляді виразки дванадцятипалої кишки у звязку з чим на підставі висновку ЛКК КП «Одесміськелектротранс» № 205 від 28.12.2015 р. їй заборонено працювати водієм тролейбусу. Та фактично крім основної посади медсестри з проведення перед рейсового і після рейсового медичного огляду водіїв тролейбусного депо позивач мала додаткову посаду водія тролейбусу та відповідно додатковий заробіток.

У звязку з чим позивач втратила щомісячний додатковий заробіток, що також завдало їй матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст, 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Згідно ст. 280 ІІК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підприємство на якому я працюю є Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1 (підсудність Приморського районного суду м. Одеси).

Також для захисту своїх прав позивач вимушена була наняти адвоката та сплатити його послуги у розмірі 5000,00 гривень за підготовку документів до суду та позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник комунального підприємства «Одесміськелектротранс» заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому посилався на те, що доводи викладені позивачем безпідставними, неправомірними, незаконними, недоведеними, необґрунтованими, бездоказовими, надуманими і такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства України, оскільки інформація щодо відповідача не була поширена, а навпаки - спростована після службового розслідування.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження фактів позивача на порушення особистих немайнових прав та охоронюваних законом інтересів, що на його думку виразилось у знеціненні професійних здобутків, руйнуванні довіри до Позивача з боку працівників підприємства «Одесміськелектротранс». Також позивачем не доведено причинного звязку між діями відповідача, повязаними з поширенням оспорюваної інформації та наслідками у вигляді порушення особистих немайнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідач зазначив, що у доповідної начальника Служби руху КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 обставини є оціночними і не містять відомості про конкретні факти, події та явища. Тому не можна розцінювати наведені висловлювання як порушення конституційного права позивача на повагу до його гідності, відповідач не вийшов за межі вільного вираження своїх поглядів і переконань, право на яке гарантоване статтею 34 Конституції України та статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, оскільки цими ж правовими нормами передбачені і обмеження вільного вираження поглядів та переконань для захисту репутації або прав інших людей. Також заявляючи позов, про відшкодування моральної шкоди завданої порушенням особистих немайнових прав, позивач обрав загальний спосіб захисту, але виходив з того, що моральна шкода йому була завдана внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, яка порушує його честь та гідність. Тобто підстава позову - розповсюдження недостовірної інформації, що посягає на честь та гідність позивача.

Окрім того, відповідач не згодний з тим, що відносно ОСОБА_1 були поширені відомості, які принижують її честь та ділову репутацію. Так як, згідно доповідної записки начальника служби руху ОСОБА_2, начальник тролейбусного депо ОСОБА_9 при бесіді зі співробітниками по профогляду не називав прізвище саме ОСОБА_1, а лише обмежився загальним зауваженням. До того ж, ОСОБА_2 написала доповідну записку лише на імя директора, з метою вирішення питань, які виникли з ОСОБА_1, тобто не мала наміру поширювати неправдиву інформацію серед працівників підприємства.

Наказом від 07.12.2015р. за № 794л/1 ОСОБА_1, на підставі доповідних начальника служби руху ОСОБА_8, диспетчерів служби руху ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 було оголошено догану у звязку з тим, що ОСОБА_1 при виявлені того, що водій ОСОБА_12 виїхав на маршрут без передрейсового медичного огляду і відмітки диспетчера депо, не вчинила достатніх заходів для усунення даного факту. Замість цього позивач, не доклав про це ні своєму безпосередньому керівнику, ні керівництву тролейбусного депо, ні керівництву підприємства, а самовільно, перевищивши власні службові повноваження, спробувала вимагати пояснювальні і робити зауваження диспетчерам служби руху. Однак, отримавши наказ № 794л/1 ОСОБА_1 звернула увагу на преамбулу наказу і погодившись з доводами відносно порушення посадової інструкції, висловила пропозицію відносно виключення з наказу формулювання «вимагання хабара» у звязку з тим, що дані факти не були виявлені компетентними органами і не знайшли документальне підтвердження.

Разом з тим, наказом по підприємству від 11.12.2015р. за № 365/1 була створена комісія з проведення службового розслідування щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_1, згідно Акту якої не встановлений факт вимагання чи отримання Позивачем неправомірної вигоди. ОСОБА_1 також було включено до складу даної комісії.

У звязку з чим, з метою не поширення не підтверджених відомостей відносно ОСОБА_1, 19.01.2016р. по підприємству був виданий наказ № 32л, яким наказ № 794л/1 від 07.12.2015р. було скасовано. Оскільки отримання неправомірної вигоди має встановлюватись компетентними органами, так як кваліфікується за ст. 354 КК України.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_11, представлені суду стороною захисту, дали суду наступні показання стосовно обставин справи.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є начальником служби руху КП «Одесміськелектротранс» і 09.11.15 р. до неї звернулася диспетчер ОСОБА_11, яка сповістила начальника служби руху ОСОБА_8, щодо вимагання з боку інспектора по профогляду тролейбусного депо ОСОБА_1 Свідок ОСОБА_8 пояснила, за інформацією диспетчерів, що ОСОБА_1, на своїй зміні, випускала з депо кондукторів без від мітки про проходження нарколога, після чого дзвонила на станцію диспетчеру і під загрозою написання доповідних про неуважне ставлення диспетчерів до своїх посадових обов'язків, пропонувала приховати цей факт за винагороду. В іншому випадку погрожувала диспетчерам звільненням.

Свідок ОСОБА_11 працює диспетчером КП «Одесміськелектротранс». В своїх поясненнях ОСОБА_11 підтвердила показання начальника служби руху ОСОБА_8, щодо неправомірних дій інспектора по профогляду тролейбусного депо ОСОБА_1 та факту залякування диспетчерів.

Свідок ОСОБА_13 який працює головним лікарем медичної частини КП «Одесміськелектротранс» зазначив, що він запросив інспектора по профогляду тролейбусного депо ОСОБА_1 для ознайомлення з посадовою інструкцією начальника служби руху ОСОБА_8 Після чого, ОСОБА_1 переписала зміст інструкції ОСОБА_8 Через деякий час ОСОБА_3 повернулася і повідомила ОСОБА_13, що порадившись зі своїм адвокатом вона вирішила взяти лікарняний.

Відповідач звертає увагу суду також на те, що згідно відомостей виписки № 12337 із медичної карти стаціонарного хворого Іллічівської Басейнової лікарні на водному транспорті, ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному з 17.11.2015 р. по 27.11.2015 р. з діагнозом виразкова хвороба в стані загострення. Виразка цибулини ДПК, активна фаза. Езофагіт. Хронічний гастродуоденіт в стані загострення. Рубцево-виразкова деформація пілоруса і цибулини ДПК. Кіста ниркового синуса.

Відповідно до анамнезу та перебігу хвороби, ОСОБА_1 скаржиться на болі в верхній половині живота (в правому підреберї), нудоту, позиви на блювоту, виражену слабкість, схудлість, відсутність апетиту. Погіршення стану здоровя спостерігається протягом трьох тижнів, коли зявились вищевказані скарги, тобто хвороба позивачки зявилася ще до того, як стверджує позивач, вона вимушена була знаходитись на стаціонарному лікуванні від вказаної хвороби.

Відповідач обґрунтовує свої доводи ч. 3 ст. 10 , 60 ЦПК України, ст.ст. 23, 66, 277, 1166 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності, та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи відповідачами у справі про захист гідності, честі та ділової репутації, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28 вересня 1990 року. з наступними змінами та доповненнями «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», ст. 47 Закону України "Про інформацію".

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 3,28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Положеннями ч. 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах "Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року.

У ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості (певні факти, дані про кого-, що-небудь) про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищу, а порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Згідно ст. 26 Закону України «Про інформацію», джерелами інформації є передбачені або встановлені законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи.

Частинами 1 і 2 статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, кожен має право вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу і дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів..

Відповідно до частин 1 і 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлюваннями, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до вимог ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких підстав, коли позивач не надав суду жодних належних доказів про те, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані та є неправдивою, суд приходить до висновку, що розповсюджена інформація не є такою, що порочить честь і гідність позивача.

Оскільки, відповідно до абзацу 4 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями), критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд також відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В С Т А Н О В И В :

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 206, 212 -214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук