Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 274/2732/16-ц
Провадження №2/0274/1180/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Хавронюк О. Л. з участю секретаря - Лободи В.Л., сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом з тих підстав, що всупереч укладеному між ним і відповідачем договору позики останній не виконує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів в сумі 75 тисяч гривень .Позивач заявляє вимогу про стягнення вказаних коштів з сумою річних, інфляційних втрат, пені, а всього - 86 942,26 грн..

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю. Вказав, що грошові кошти він відповідачу передав, той написав розписку, тиску на нього він не чинив.Інших домовленостей між ними не було. Автомобіль відремонтований ним самим, а грошові кошти відповідач не повернув.

Відповідач позов не визнав. Ствердив, що розписка дійсно написана ним, але під тиском позивача, грошові кошти при цьому він не отримував. В 2015 році він спричнив ДТП з автомобілем позивача, пообіцяв машину відремонтувати, на це є всі чеки. На другий день після аварії він написав розписку позивачу,оскільки той боявся,що він не відновить автомобіль.З вимогою повернути розписку після ремонту автомобіля він також не звертався, позивач його запевняв,що все буде добре , тому він не передбачав,що позивач звернеться з позовом до суду. В правоохоронні органи з приводу тиску він не звертався, батьків також просив не звертатись в міліцію з приводу погроз від позивача.

Суд,вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідвиши наявні в справі докази, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено факт укладення між сторонами 10.09.2015 року договору позики грошей в сумі 75 000 грн.,які відповідач зобов"зався повернути до 31.12.2015 року , про що суду представлено розписку (а.с.5) .

Згідно з вимогами ст..1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів , договір укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики.При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином , позивачем доведено суду факт укладення договору позики з відповідачем, факт передання останньому вказаних в позові грошових коштів . Доводи свідка ОСОБА_3 - матері відповідача заявлених вимог не спростовують. Свідок вказала, що позивач вночі розбудив її та чоловіка , брутально лаявся та повідомив,що їх син спричинив ДТП.Позивач звинувачував їх сина, погрожував, що йому ще зробить. Свідку відомо, що між сином та позивачем була домовленість, що він відремонтує автомобіль .Зі слів друзів сина, а потім від нього самого вона дізналась, що син вранці після аварії, будучи в схвильованому стані,написав розписку позивачу,але грошей не позичав.На її запитання,навіщо він так зробив, син відповів,що так вийшло.Вказані пояснення свідка стверджують доводи відповідача про те,що він дійсно власноручно написав розписку про отримання грошових коштів в борг. Доводи відповідача щодо чинення на нього тиску під час написання розписки жодним доказом не стверджені,в тому числі і поясненнями свідка , вимоги про визнання договору позики недійсним він не заявляв. Отже,договір позики є чинним, а тому створює для відповідача зобов"язання його виконати.

Всупереч вимогам укладеного договору та ст.1049 ЦК України про терміни повернення коштів, відповідач не повернув позивачу грошові кошти , а тому на підставі ст. 1050 ЦК України вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 75 тисяч грн. підставні.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченого суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, в якій зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку на користь позивача підлягають стягненню 690 грн. як 3% річних від простроченого суми за період з 01.01.2016 року по 21.04.2016 року ,10126,03 грн. пені, а також 1126,02 грн. як відшкодування інфляційних збитків з січня 2016 року по березень 2016 року включно.Всього на користь позивача підлягає стягненню 86942,46 грн. (75000 грн. боргу, 1126,02 грн. інфляційних + 690,41 грн.річних + 10126,03 грн. пені).

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215, ЦПК України, ст.ст. 1046,1047, 1049,1050 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 86942,46 грн.боргу за договором позики , в тому числі 75000 грн. боргу, 1126,02 грн. інфляційних втрат, 690,41 грн.3% річних, 10126,03 грн. пені , а також 869,42 грн. витрат по сплаті судового збору .

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги .

Суддя: