АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/2090/4313/16 Головуючий 1 інстанції Дмитрієв О.Ф.
Справа № 640/9672/15-ц Доповідач: Кругова С.С.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Зазулинської Т.П.,

ОСОБА_1

секретаря Шпарага О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 4 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач звернувся з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23411,81 дол. США (що еквівалентні за курсом НБУ станом на дату розрахунку 536096,85 грн.

Відповідачем в вою чергу предявлено зустрічний позов в якому він просив визнати кредитний договір № 014/2061/82/97123, договір іпотеки недійсними й зобовязати нотаріуса виключити запис про іпотеку з відповідного реєстру.

За клопотанням представника відповідача залишено без розгляду вимоги про визнання недійсним договору іпотеки та зобовязання нотаріуса вчинити певні дії.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 4 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №014/2061/82/97123, укладений 07 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

На зазначене рішення суду першої інстанції ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду є необґрунтованим, безпідставним та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним даним та обставинам справи.

Зазначає, що суд ухвалюючи рішення зазначив, що начебто в кредитному договорі відсутні умови щодо валютних ризиків споживача.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову, а зустрічну позовну заяву задоволено без жодних обґрунтованих доводів.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи зустрічні позовні вимогиі визнаючи спірний договір на підставі ч.1 ст.203, 215 ЦК України недійсним, суд першої інстанції вважав доведеними факти порушення вимог законодавства України при укладанні договору кредитування і відмовив у задоволенні основного позову, оскільки судом кредитний договір 014/2061/82/97123 визнано недійсним і він таковим є з моменту укладання (ст.236 ЦК) й не створює правових наслідків (ч.1 ст. 216 ЦК) .

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК).

Порядок укладання кредитного договору, на час виникнення спірних правовідносин було регламентовано статтями 1048 - 1052, 1054 1055 Цивільного Кодексу України й статями 11, 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції Закону від 12.05.1991 № 1023-XII.

Згідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК).

Додаткові вимоги щодо форми та змісту кредитного договору містяться у положеннях Закону № 1023-XII.

Пленум ВССУ в пункті 16 своєї Постанови « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 розяснив , що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Конституційний Суд України у своєму Рішення від 10 листопада 2011 року у справі №15-рп/2011 (про захист прав споживачів кредитних послуг) розтлумачив, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"

від 12 травня 1991 року N 1023-XII ( 1023-12) з наступними

змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42

Конституції України треба розуміти так, що їх дія

поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником

(споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що

виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, дотримання положень як ЦК України так й положень Закону N 1023-XII , а рівно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту для дійсності договору є обовязковими.

Зі змісту п.15.5 та 15.7 Кредитного договору вбачається , що ОСОБА_3 був повідомлений про свою відповідальність за ризики у разі зміни курсу валют і йому було повідомлено в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування відповідно до ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року (а.с.12).

Отже, висновок суду першої інстанції про те що кредитний договір не містить попередження споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе він, не відповідає дійсності і спростовується змістом Кредитного договору.

Відповідно помилковим є висновок суду , що позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_3 коштів за недійсним правочином не підлягають задоволенню.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення основного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що між ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» та ОСОБА_3С 07 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 014/2061/82/97123 згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 30 000 доларів США строком до 07 лютого 2018 року.

Відповідно до умов договору передбачено сплату процентів в розмірі 14 % річних та повернення коштів щомісячними платежами, згідно графіку.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку внаслідок порушення позичальником зобовязань станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість зі сплати процентів в сумі 2 509,94 дол. США, пеня за прострочення строку сплати кредиту та процентів 3 847,08 дол. США та поточна заборгованість 17 054,79 дол. США, що загалом складає 23 411,81 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 536 096,85 грн.)

Отже, позов підлягає задоволенню. У відповідності до статті 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 7673 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль»- задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 4 листопада 2015 року- скасувати і ухвалити нове.

Позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції заборгованість за Кредитним договором у розмірі 536096 грн. 85 коп. і судові витрати в сумі 7673 грн. 40 коп., всього 543770 (п"ятсот сорок три тисячі сімсот сімдесят ) грн. 25 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Т.П. Зазулинська

ОСОБА_1