АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №643/7583/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Сугачова О.О.
Провадження №22-ц/790/1935/16. Суддя-доповідач : - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Шевченко Н. Ф.,

за участю секретаря: - Каплаух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 діючої у власних інтересах та за довіреністю в інтересах ОСОБА_7 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 - про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, припинення права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 26 вересня 1996 року за НОМЕР_1, їм на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

28 жовтня 1996 року вони та ОСОБА_8 уклали на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір купівлі-продажу №Н7-64, за умовами якого вони продали, а ОСОБА_8 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1.

У червні 1998 року вони звернулися в суд з позовом ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки останній не виплатив їм грошові кошти за продану йому квартиру.

У 1999 році адвокат, який здійснював представництво їх інтересів у суді, повідомив їм, що справа розглянута та судом ухвалено рішення на їх користь.

З 1998 року ОСОБА_8 квартирою АДРЕСА_1 не користується, витрат на її утримання не несе, а вони зареєстровані та постійно мешкають в зазначеній квартирі по теперішній час.

Вважали, що договір купівлі-продажу спірної квартири відповідно до положень ст. 227 ЦК України, в редакції 1963 року повинен був бути нотаріально посвідченим, а невиконання вказаної вимоги закону тягне за собою недійсність угоди.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 47, 48, 145, 227 ЦК України 1963 року, ст. ст. 261, 203, 215, 655, 657, 689 ЦК України, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 жовтня 1996 року реєстраційний №7-64, зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ними та ОСОБА_8

Визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_8, в особі свого представника, позов не визнав.

При цьому посилався на відсутність правових підстав до нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продаж квартири, а також пропуск позивачами строку позовної давності на звернення з позовом в суд.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 діючої у власних інтересах та за довіреністю в інтересах ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 26 вересня 1996 року за НОМЕР_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

28 жовтня 1996 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір купівлі-продажу №Н7-64, за умовами якого позивачі продали, а відповідач придбав у власність за ціною 5562 грн. квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 104).

25 грудня 1997 року ОСОБА_8 зареєстрував своє право власності на придбану квартиру у державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації №1» (а. с.120-121).

У 1998 році ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

На забезпечення цього позову ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 8 червня 1998 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а. с.11, 14-15).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 вересня 1999 року позовну заяву ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири залишено без розгляду ( а. с.125).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що час укладання спірного договору діюче законодавство не передбачало обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Крім того, позивачами без поважних причин пропущено строк позовної давності на звернення з позовом в суд, про застосування якої в суді заявлено представником відповідача.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз'яснень викладених в абзацах 2, 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані роз'яснення та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 одночасно з двох правових підстав.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (чинної на час виникнення спірних відносин), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Крім того, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на час укладання спірного договору) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 продавці ОСОБА_6, ОСОБА_7 та покупець ОСОБА_8 не були членами Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» чи її брокерами, а тому згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір купівлі-продажу спірної квартири не може бути визнаний біржовою операцією.

За таких обставин, суд першої інстанції помилкового дійшов висновку про те, що оспорювана угода, яка була зареєстрована на товарній біржі, не підлягла обов'язковому нотаріальному посвідченню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 з інших підстав.

Відповідно до п. п. 4, 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

За правилами ст. ст. 71, 76, 75, 79, 80 ЦК України 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Право на пред'явлення позову про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним виникло у ОСОБА_6, ОСОБА_7 28 жовтня 1996 року, тобто в день укладання договору.

Початком перебігу строку позовної давності у даному спорі є наступний після 28 жовтня 1996 року день, а закінченням трьохрічного строку позовної давності є 29 жовтня 1999 року.

З позовом в суд до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, припинення права власності на квартиру, позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися 6 травня 2015 року, тобто після закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову.

За таких обставини, порушене право ОСОБА_6, ОСОБА_7 не підлягає захисту, оскільки на час звернення їх з позовом в суд закінчився строку позовної давності до пред'явлення позову.

З заявою про визнання поважною причини пропуску строку позовної давності на звернення з позовом в суд за захистом свого порушеного права, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не звертались та вказані обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності, припинення права власності у зв'язку з закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 діючої у власних інтересах та за довіреністю в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, припинення права власності на квартиру відмовити у зв'язку з закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: