У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 8 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_5, правонаступником якого є його батько - ОСОБА_4, укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 надано позику в розмірі 23 120 доларів США на строк до 3 вересня 2011 року з поверненням грошових коштів частинами (з розстроченням). З метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання 3 вересня 2010 року ОСОБА_5 за іпотечним договором передав йому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

10 жовтня 2012 року він отримав лист повідомлення Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 29 вересня 2012 року про факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року боржника - ОСОБА_5 - та про видачу 26 вересня 2012 року його батькові, ОСОБА_4, як спадкоємцю за законом свідоцтва про право на спадщину, однак не зазначила адресу спадкоємця. Останній не повідомив про відкриття та оформлення ним спадщини після смерті сина.

6 лютого 2013 року він звернувся до вказаної нотаріальної контори та Головного управління юстиції у Харківської області з письмовою вимогою до ОСОБА_4 як спадкоємця боржника, ОСОБА_5, про виконання основного зобов'язання в тридцятиденний строк із зазначенням змісту порушених зобов'язань та попередженням про можливість звернення стягнення на предмет iпотеки.

Відповідач надіслав листа, в якому зазначив, що сума боргу менша, ніж зазначена в договорі позики, та відмовився від сплати процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та неустойку за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі, що єеквівалентом 26 386 доларам США, за курсом на день ухвалення piшeння у cправі та передбачену договором позики неустойку в розмірі 547 500 грн, судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 581 100 грн у межах вартості спадкового майна - квартири АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, та 3 654 грн на відшкодування судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не пред'явив вимоги до відповідача у встановлені чч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки, тому відповідно до ч. 4 вказаної норми права він позбавляється права вимоги до спадкоємця боржника.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що 10 жовтня 2012 року позивач дізнався про факт смерті боржника ОСОБА_5, внаслідок чого 6 лютого 2013 року він звернувся з вимогою про виконання грошового зобов'язання до спадкоємця, ОСОБА_4, який отримав вимогу 2 березня 2013 року, однак зобов'язання за договором позики не виконав, не повідомив кредитора про відкриття спадщини у порядку ч. 1 ст. 1281 ЦК України, тому суд стягнув з нього грошові кошти в межах вартості спадкового майна.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 3 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав 23 120 доларів США, які зобов'язався повертати в строки та порядку, що визначені п. 1 договору, а саме по 510 доларів США не пізніше 3 числа кожного місяця в період з дня укладення договору до 3 серпня 2011 року та 17 510 доларів США не пізніше 3 вересня 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики 3 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за умовами якого останній передав у іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, спадкоємцем якого є його батько - ОСОБА_4, який 26 вересня 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При цьому згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Судом установлено, що 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 дізнався про смерть боржника - ОСОБА_5, отримавши лист повідомлення Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 29 вересня 2012 року про факт смерті та про видачу 26 вересня 2012 року його батькові, ОСОБА_4, свідоцтва про право на спадщину, однак строк сплати боргу за договором позики настав ще 3 вересня 2011 року.

Проте апеляційний суд не надав правової оцінки тому, що позивач мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємця померлого позичальника протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про смерть боржника, ОСОБА_5, але цього не зробив або протягом одного року, який обчислюється з 3 вересня 2011 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Проте апеляційний суд, мотивуючи своє рішення, пов'язав початок перебігу строку пред'явлення вимоги до спадкоємця з моментом отримання ОСОБА_3 10 жовтня 2012 року листа повідомлення Сьомої Харківської державної нотаріальної контори про факт смерті боржника, при цьому у порушення ст. ст. 212, 316 ЦПК України залишив поза увагою те, що позивач особисто надав 7 лютого 2011 року свою згоду на здійснення відчуження квартири, що знаходилась у нього в іпотеці, та виходив із того, що ОСОБА_3строк пред'явлення вимоги до спадкоємця не пропущено, що у порушення ч. 4 ст. 60 ЦПК Україниґрунтується на припущеннях.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 8 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А. Черненко

С.П.Штелик