Дата документу 28.07.2016 Справа № 554/741/16-ц
Справа № 554/741/16-ц
Провадження №2/554/1093/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2016 м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - Січиокно Т.О.

при секретарі - Ромаховій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю прокуратури Полтавської області,-

в с т а н о в и в:

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю прокуратури Полтавської області грошові кошти у розмірі 1008696 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2009 року позивач звернувся до прокуратури Полтавської області із заявою про вчинення злочину слідчими Гончаренком О.В. та Жаданом В.І. під час досудового розслідування по кримінальній справі № 4200453 за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а саме в частині внесення неправдивих відомостей до постанови про закриття справи, пошкодження речових доказів та безпідставного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Так, позивач вважає, що слідчими Гончаренком О.В. та Жаданом В.І. було умисно знищено постанову від 12.12.2005 року про закриття відносно нього кримінальної справи № 04200453 на підставі п.2 ст.6 КПК України ( за відсутністю в діях складу злочину) та сфальсифіковано іншу постанову про закриття відносно нього кримінальної справи від 12.12.2005 року на підставі ст. 49 КК України (у звязку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності). Окрім цього, слідчий Жадан В.І. умисно пошкодив речовий доказ, який би спростовував його вину, а саме аудіокасету із звукозаписом його побиття у 2002 році.

Досудове слідство за даними фактами проводиться тривалий час, вказівки апеляційного суду Полтавської області від 24.06.2010, 22.10.2010,16.11.2010 і 12.12.2014 року залишилися невиконаними, а саме зі сторони відповідача не вжито заходів щодо проведення почеркознавчого дослідження, не відібрано зразки підписів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Окрім цього, він був незаконно визнаний винним з порушенням порядку, визначеного Кримінально процесуальним законом (ст. 7-1, 11-1 КПК України), чим грубо порушено його право на захист.

На протязі із 2009 року по теперішній час, тобто до моменту звернення до суду із позовом, органи прокуратури систематично приймали незаконні рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. ст. 364, 365, 366, 372 КК України відносно працівників міліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за фактом незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, зловживання своїми службовими повноваженнями при незаконному знищенні речових доказів та процесуальних документів в матеріалах кримінальної справи № 04200453, підробки процесуальних документів.

Згідно доводів позивача протягом 2013 -2015 року слідчими органів прокуратури з часу вступу нового Кримінально процесуального закону в дію неодноразово незаконно приймалися рішення про закриття кримінального провадження № 0000269 від 07.10.2014; про відмову у визнанні його потерпілим; не вирішенні поданих ним клопотань про проведення слідчих дій, зокрема про призначення і проведення почеркознавчої експертизи. З 2005 року по даний час органи прокуратури Полтавської області, які уповноважені здійснювати нагляд за дотриманням законів слідчими органів внутрішніх справ, розслідуючи вказане вище кримінальне провадження, не вжили належних заходів, окрім як скасування незаконної постанови від 12.12.2005 року про закриття кримінальної справи № 04200453 на підставі ст.49 КК України, не направили дану справу до суду. Внаслідок цього, із 2005 року і поданий час він не може визначитися із своїм процесуальним статусом у кримінальному провадженні, що призводить до його тяжких моральних страждань, а звинувачення у вчиненні виключно ним неправомірних дій лише поглиблює його триваючі роками душевні страждання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позов підтримали, просять його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав того, що прокуратура Полтавської області не є належним відповідачем у даній справі, так як відшкодування моральної шкоди, завданій фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, в разі задоволення позову, здійснюється за рахунок держави. Окрім цього, на сьогоднішній час не прийнято жодного судового рішення, яким би було встановлено факт притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявності моральних страждань, втрат немайнового характеру, розрахунок завданої моральної шкоди. Відповідач, здійснюючи нагляд, 09.10.2007 року скасував як винесену передчасно постанову про закриття кримінальної справи № 04200453 від 12.12.2005 року на підставі ст. 7-1 КПК України, порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.125, 126 КК України. В даний час досудове слідство по вказаній кримінальній справі проводить Полтавське районне відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області ОСОБА_8 при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку:

із матеріалів справи вбачається, що 17.07.2002 року близько 12 год. 00 хв. у с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_9 і ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони виник конфлікт, підґрунтям якого стали взаємні претензії щодо правомочності користування земельним наділом для вигону та випасання худоби. Конфлікт переріс у бійку, в результаті якої сторони отримали тілесні ушкодження.

17.07.2002 року близько 21 год. 00 хв. у с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виник конфлікт, в результаті якого сторони заподіяли один одному тілесні ушкодження.

23.10.2002 року близько 14 год. 00 хв. у с.Тахтаулове Полтавського району Полтавської області між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (Кириченко) з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони виник конфлікт, який переріс у бійку, в результаті якої сторони отримали тілесні ушкодження.

28.02.2003 року Полтавським районним судом Полтавської області порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_9, ОСОБА_10 за фактом заподіяння ними тілесних ушкоджень ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

29.04.2003 року Полтавським районним судом Полтавської області за скаргою ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

14.05.2003 року Полтавським районним судом Полтавської області за скаргами ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_3 порушені кримінальні справу за фактом спричинення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, які в цей же день обєднані в одне провадження.

30.06.2004 року вказана вище кримінальна справа направлена із Полтавського районного суду Полтавської області для проведення досудового розслідування до Полтавського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, 03.02.2005 року згідно вказівки прокуратури області справу передано для подальшого розслідування до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, яка 14.11.2005 року була прийнята до свого провадження слідчим Гончаренком О.В.

Окрім цього, із матеріалів справи вбачається, 12.12.2005 року начальник відділення СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 49 КК України, ст. 5, 11 КПК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

09.10.2007 року постановою прокурора Октябрського району м.Полтави радника юстиції ОСОБА_11 вищевказана постанова про закриття кримінальної справи від 12.12.2005 року скасована як винесена передчасно.

На даний час у провадженні СВ Полтавського ВРП ПВП ГУНП у Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 0001919 (кр.сп. № 4200453) за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10Ю,, ОСОБА_3, ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. (а.с.137). Досудове розслідування триває.

13.04.2009 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Полтавської області із заявою про вчинення злочину слідчими міліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування по кримінальній справі № 4200453 за фактом за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10Ю,, ОСОБА_3, ОСОБА_1 У поданій заяві останній вказав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умисно знищили постанову від 12.12.2005 року про закриття кримінальної справи відносно нього на підставі п. 2 ст. 6 КПК України та сфальсифікували іншу постанову, датовану 12.12.2005 роком про закриття відносно нього кримінальної справи на підставі ст.49 КПК України. При цьому ОСОБА_5 умисно знищив речовий доказ аудіокасету.

На а.с.16-17, 21-22, 27-28, 33-34, 44-45 наявні ухвали апеляційного суду Полтавської області від 24.06.2010, 16.11.2010, 09.03.2011, 08.06.2011, 24.04.2013, якими скасовувалися постанови суддів Октябрського районного суду м.Полтави, якими залишалися в силі постанови помічників прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також залишалися без змін постанови суддів Октябрського районного суду м.Полтави, які такі постанови помічників прокурора скасовували. Матеріали направлялися для проведення додаткової перевірки.

Зокрема, приймаючи дані рішення апеляційний суд Полтавської області вказував на поверховість проведених перевірок за заявами ОСОБА_1, зокрема ненадання аналізу свідченням опитаних службових осіб, не встановлення обставин виготовлення та підписання постанов про закриття кримінальної справи № 04200453 від 12.12.2005 року, причин появи у ОСОБА_1 примірника постанови від 12.12.2005 року про закриття щодо нього кримінальної справи за відсутністю складу злочину в його діях та причину зникнення її з матеріалів справи, невжиття заходів з метою можливого отримання зразків підписів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які містяться в означеній кримінальній справі та надання їх на дослідження спеціаліста - почеркознавця задля підготовки довідки про ідентифікацію підписів на постановах чи відсутність такої, ретельного зясування обставин, за яких аудіокасета стала непридатною для прослуховування тощо.

07.04.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 365 КК України щодо неправомірних дій працівників Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області.

Згідно постанов, винесених слідчими прокуратури Полтавської області від 28.10.2014 року (а.с.74 77), від 31.08.2015 року (а.с.80 83) кримінальне провадження № 0000269 від 07.04.2014 закривалося у звязку з відсутністю у діях працівників Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Дані постанови слідчих прокуратури Полтавської області у звязку з неповнотою проведеного досудового розслідування ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12.12.2014 року та ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16.12.2015 року було скасовано, матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування.(а.с. 78-79, 84- 86).

В даний час досудове розслідування кримінального провадження № 0000269 від 07.04.2014 року, яке проводить прокуратура Полтавської області, триває.

У судовому засіданні прокурором надано відповідь на запит слідчого прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 від 16.03.2016 року від Управління інформаційного забезпечення ГУ НП в Полтавській області, згідно якої по кримінальній справі № 04200453 обліковано наступні статистичні картки:

-29.12.2004 року з Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області статистична картка форми 3 та 1.1 із зазначенням ОСОБА_13, зупинення досудового розслідування за п.3 ст. 206 КПК України;

-18.01.2008 року з Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області статистична картка форми 3, 1.1 та 2 із зазначенням прийнятого слідчим Жадан В.І. рішення по злочину відповідно ч. 1 ст.11-1 КПК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, зокрема встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

В пункті 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч.ч. 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Підстави, порядок і розмір такої шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»( далі - Закон).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відшкодуванян моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2003 року № 9-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканість) вирішено, що в аспекті порушених у конституційному поданні питань положення частини 3 статті 80 Конституції України треба розуміти, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Аналізуючи матеріали справи, судом встановлено, що 12.12.2005 року начальником відділення СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

09.10.2007 року постановою прокурора Октябрського району м.Полтави радника юстиції ОСОБА_11 вищевказана постанова про закриття кримінальної справи від 12.12.2005 року скасована як винесена передчасно.

Скасовуючи постанову начальника відділення СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 від 12.12.2005 року прокурор вказав на неповноту та необєктивність проведеного досудового розслідування по кримінальній справі № 04200453, зокрема зазначив, що «…в ході досудового слідства необхідно витребувати характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_14, перевірити показання ОСОБА_9, про те, що вона зверталася до медпункту після того як її побив ОСОБА_1 Також необхідно за наявності підстав предявити ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 обвинувачення і направити справу у суд із закінченням строків давності, відповідно до ст.7-1 КПК України».

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи незаконна постанова, винесена начальником відділення СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4В про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності була скасована прокурором, який вказав на факт порушення органом досудового розслідування Кримінально процесуального закону при прийнятті даного рішення, зокрема не предявлення попередньо обвинувачення ОСОБА_15

З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 до винесення постанови про закриття кримінального провадження від 12.12.2005 року статусу обвинуваченого не мав, так як будь яке обвинувачення у даній кримінальній справі йому не предявлялося.

При цьому відповідач відреагував на винесення незаконної постанови про закриття кримінальної справи від 12.12.2005 року на підставі ст. 49 КК України та скасував її.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «розумного строку» надано ч. 1 ст. 28 КПК України.

Частиною 2 ст.28 КПК України визначено, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Таким чином, доводи позивача щодо тривалого розслідування кримінального провадження № 0000269 від 07.04.2014 року, порушення строків розгляду поданих ним заяв та звернень про вчинення кримінального правопорушення, незадоволення клопотань, поданих під час досудового розслідування, невиконання вказівок слідчих суддів та апеляційного суду Полтавської області, неповноти проведеного досудового розслідування повинні розглядатися у відповідності до положень Кримінально процесуального законодавства.

Відповідний порядок щодо оскарження рішень слідчого, прокурора в ході досудового розслідування встановлено главою 26 КПК України.

Окрім цього, суд вважає, що доводи позивача в частині спричинення йому моральної шкоди, яка виразилася у тяжких моральних стражданнях, звинуваченнях у вчиненні виключно ним неправомірних дій свого підтвердження не знайшли. Так, ОСОБА_1 не надано будь яких доказів того, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду та в чому вона полягала, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Дії чи бездіяльність відповідача, внаслідок якої позивач неодноразово оскаржував рішення органу досудового розслідування чи прокурора, брав участь у судових засіданнях, проведенні слідчих дій, виходячи із обставин справи, суд не вважає такими, що спричинили йому моральну шкоду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів у судовому засіданні факту спричинення йому моральної шкоди.

Окрім цього, приймаючи до уваги положення Закону, вказаного вище - відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, здійснюється саме за рахунок держави.

Згідно Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року № 215 - Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджету. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

У судовому засіданні зверталася увага позивача на необхідність залучити до участі у справі як співвідповідача Державну казначейську службу України в Полтавській області, оскільки вона є належним відповідачем щодо заявлених позовних про відшкодування моральної шкоди, так як в разі задоволення позову саме на неї покладається обов'язок щодо списання коштів з відповідного рахунку.

Позивач наполіг на залучення даної юридичної особи у процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88,208,212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р іш и в:

позов ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю прокуратури Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Т.О.Січиокно

Повен текст рішення буде виготовлено суддею 31.07.2016 року.