Дата документу 08.08.2016
справа № 320/2723/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року. м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пономаренко Л.Е.,

при секретарі Воробйовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Вега Авто» до ОСОБА_1 про стягнення спричиненої матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Вега Авто» звернулося до Мелітопольського міськрайонного суду з позовними вимогами до ОСОБА_1, в яких просить стягнути з останнього вартість спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 30188,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 був прийнятий в їхнє підприємство на посаду водія, за ним був закріплений автомобіль марки МАН та отримані письмові зобов'язання від працівника про матеріальну відповідальність. 14.12.2015 через безвідповідальне відношення ОСОБА_1 до ввіреного йому автомобіля, були допущені пошкодження автомобіля, відновна вартість яких склала 30188,94, які просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, надали письмові заперечення та пояснили, що посада водія не відноситься до переліку посад, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Окрім того, зазначили, що форма зобов'язання не відповідає типовому договору про повну матеріальну відповідальність.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія в ПП «Вега Авто» 15.09.2015.

Те, що за ОСОБА_1 був закріплений автомобіль НОМЕР_1 вбачається лише з позовної заяви та доданої до неї копії розписки ОСОБА_1, складеної ним до моменту працевлаштування - 14.09.2015.

Інших доказів закріплення за відповідачем саме зазначеного автомобіля суду позивачем не надано, позивач не скористався своїм процесуальним правом надати суду додаткові докази та пояснення.

10.12.2015 наказом ПП «Вега Авто» №1012-КОМ ОСОБА_1 був направлений у відрядження строком на 6 днів (з 10.12.2015 по 15.12.2015) з метою надання автотранспортних послуг з перевезення вантажу.

Як зазначає позивач, під час відрядження, ОСОБА_1 зателефонував механіку підприємства та повідомив про несправність автомобіля, на що отримав відповідь про необхідність зупинки автомобіля та отримав відповідь про необхідність зупинки автомобілю до приїзду сервісної служби. Однак, ОСОБА_1 не дотримався вказівок, а продовжив рух транспорту, через що автомобіль отримав такі пошкодження: повне руйнування супорту задньої осі; пошкоджено гальмівний диск задньої осі, пошкоджено та повністю згоріли колодки задньої осі; вийшов з ладу підшипник ступиці; численні пошкодження мосту задньої осі. Вартість запасних частин, придбаних для усунення пошкоджень автомобілю, склала 30188,94 грн.

Статтею 134 КЗпП України визначено чіткий перелік випадків коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, в тому числі й при умові коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Зазначаючи, що з відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, позивач такий договір на підтвердження не надав. Замість цього суду надана розписка ОСОБА_1 про зобов'язання не наносити шкоди автомобілю та компенсувати витрати на при пошкодженні автомобіля з його вини, яка написана за день до прийняття ОСОБА_1 на роботу. Окрім того, зазначена розписка не відповідає вимогам щодо принципу укладення договорів, в тому числі щодо відповідності договору про повну матеріальну відповідальність Типовому договору.

З огляду на наведені вимоги закону та обставини справи, суд дійшов висновку, що посада водія, яку обіймає відповідач, не входить до Переліку №447/24. У зв'язку з чим договір про повну матеріальну відповідальність юридичної сили немає і відповідач несе відповідальність за заподіяну ним шкоду на підставі п.6 ст. ст. 134 КЗпП України.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

В якості доказів спричинення шкоди з вини відповідача позивач надав оригінал акту огляду автомобіля від 16.12.2015, складений ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, однак хто саме ці особи, яке відношення вони мають до підприємства, або відповідні технічні знання, в акті не зазначено, також акт складений без участі водія ОСОБА_1

В якості доказів понесених підприємством витрат надано копію рахунку на придбання автозапчастин на суму 30188,94 грн від 16.122.2015 та копію квитанції про сплату цієї суми.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не скористався своїм правом надати додаткові докази, бути присутнім в судовому засіданні та надати додаткові пояснення по суті спору, тощо, тому суд розглядав спір в межах наданих матеріалів.

Суд вважає, що надані суду з боку позивача докази не встановлюють зв'язку між діями відповідача та пошкодженням автомобіля. Надані матеріали не підтверджують навіть виникнення пошкоджень автомобіля 14.12.2015. Копія квитанції про придбання підприємством автозапчастин на суму 30188,94 грн. не є належним доказом понесення позивачем витрат з вини відповідача.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3,8, 10,60 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Приватного підприємства «Вега Авто» до ОСОБА_1 про стягнення спричиненої матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Л. Е. Пономаренко