АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3488/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2242/16Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Миргородської міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Миргородської міської ради, Управління Держземагенства у Миргордському районі Полтавської області, Державного підприємства " Центр державного земельного кадастру", Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції, Першої миргородської нотаріальної контори, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватного підприємства "Земсервіс - Плюс" про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року до суду звернулася ОСОБА_3 з вищевказаною позовною заявою про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_2, та скасування їх державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог вказала, що є спадкоємицею майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. До складу спадщини увійшло право власності на земельну ділянку площею 0,1211 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. 23 червня 2014 року позивачка виявила, що на частину земельної ділянки, яку вона успадкувала видано державний акт про право приватної власності ОСОБА_2 з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_1, що не дає змоги виготовити обмінний файл та провести державну реєстрацію права власності позивачки.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 220 від 12 березня 2003 року «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для безоплатної приватизації» в частині, що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1000 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, а також визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 10 грудня 2003 року № 1380 «Про внесення часткових змін в рішення виконкому № 220 від 12 березня 2003 року» в частині, що стосується надання в спільну сумісну власність гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1000 м. кв. за адресою : АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Визнано незаконним та скасовано з моменту державної реєстрації державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який виданий ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Миргородською міською радою від 10 грудня 2003 року загальною площею 0,1000 гектарів для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2.

Скасовано державну реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4 за адресою : АДРЕСА_2

Визнано недійсним та скасовано з моменту державної реєстрації свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_5 від 18 квітня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 7-471, відповідно до якого спадкоємцем ? частки земельної ділянки розміром 0.1000 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства та належала померлому 15 червня 2011 року ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 10 грудня 2003 року, є його син ОСОБА_2, що проживає за адресою : АДРЕСА_2.

Визнано недійсним та скасовано з моменту державної реєстрації державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 14 листопада 2012 року загальною площею 441 м. кв. для особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_2, Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2.

Скасовано в Національній кадастровій системі України державну реєстрацію земельної ділянки та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2.

Стягнуто з Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по 304 грн. 50 коп. з кожного.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, вказуючи на порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не враховано, що ст. 140 ЗК України не передбачено такої підстави припинення права власності на земельну ділянку як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт. Крім того, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність чинних державних актів на право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку являється порушенням прав позивача, яке підлягає захисту шляхом визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та в Національній кадастровій системі України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 січня 1998 року ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 яка має загальну площу 0,1211 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7, виданого Миргородською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 20 серпня 1997 року / а.с. 8 Том1/.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і отримання документа, що посвідчує його право.

Як вбачається з державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та технічного звіту по інвентаризації землекористування ділянкою, що передана у приватну власність ОСОБА_5 він набув право власності на дану земельну ділянку(а.с.8-19 Том 1),

Із вищевказаних документів вбачається, що на момент набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_8, по межі від точки Д до точки А дана земельна ділянка межувала з землями, які перебували у постійному користуванні ДП "Миргородський грензавод".

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 11 грудня 2012 року, земельну ділянку по АДРЕСА_1, після померлого ОСОБА_5, успадкувала його донька -ОСОБА_3 / а.с. 20 Том 1/.

Як вбачається з листа ПП « Земсервіс - плюс» за № 22 від 27 листопада 2014 року, в ході проведеної геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, було виявлено накладення суміжної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту, виданого 14.11.2012 року / а.с.29 Том1/

Також, відповідно до висновку № 15 судової земельно-технічної експертизи від 10.05.2015 року встановлено, що згідно збірного кадастрового плану виконаного Держземагенством у Миргородському районі Полтавської області вбачається, що земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 за рахунок частини земельної ділянки ОСОБА_3. Площа накладення земельних ділянок складає 237 м.кв. / а.с. 169-175 Том1/.

Частиною 5 статті 116 Земельного Кодексу України від 25.10.2001, № 2768-III, який діяв на момент прийняття рішень Миргородською міською радою про безоплатну передачу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею 1000 м. кв. , визначено, що передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому Кодексом.

Проте, доказів правомірного вилучення частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, в ОСОБА_5чи у його спадкоємця - ОСОБА_3, позивача у справі, не надано як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції..

Встановивши, першочерговість набуття земельної ділянки батьком позивачки - ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання незаконними та такими, що підлягають скасуванню рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 220 від 12 березня 2003 року «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для безоплатної приватизації» в частині, що стосується затвердження проекту відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації гр.. ОСОБА_6 та ОСОБА_2, земельну ділянку площею 1000 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, а також рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 10 грудня 2003 року № 1380 «Про внесення часткових змін в рішення виконкому № 220 від 12 березня 2003 року» в частині, що стосується надання в спільну сумісну власність гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_2, земельну ділянку площею 1000 м. кв. за адресою : АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції визначено вірний спосіб захисту порушених прав позивача шляхом визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та скасування державної реєстрації, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Більше того, статтею 140 ЗК України, на порушення якої зазначає ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі, встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Разом із тим у справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування.

Також, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_3 строку позовної давності, виходячи з наступного.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що про порушення своїх прав, позивачці стало відомо в червні 2014 року , коли остання намагалась оформити технічну документацію на належну їй земельну ділянку.

Оскільки доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які передбачені положеннями ч. 1 ст. 309 ЦПК України як підстава для скасування рішення, то апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: О.О.Буленко

Судді: А.І.Дорош Л.М.Омельченко