Справа № 204/4356/16-ц
Провадження № 2/204/1837/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Дніпропетровської міської ради про визнання права постійного користування частиною домоволодіння -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивачі звернулися з позовом до суду, в якому просили встановити ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5 право постійного користування на 10/100 частин домоволодіння, що складається з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог зазначає, що сімя в складі ОСОБА_2, ОСОБА_6, зі своїми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою раніше проживала громадянка ОСОБА_8, яка давно померла, в її квартирі ніхто не проживав, позивачка зі своєю мамою ОСОБА_9 стали проживати і доглядати за квартирою з 1986 року і по теперішній час проживають в цьому будинку за цією адресою безвиїзно. Після її смерті ніхто із спадкоємців спадщину не прийняв. Позивачка зі своїм чоловіком ОСОБА_6 з 1991 року по теперішній час проживає у цьому домоволодіння самостійно, відкрито, безперервно користуються квартирою, яка належала ОСОБА_8, тому вважають, що вони набули право постійного проживання. Протягом всього терміну володіння нерухомим майном ніхто зі третіх осіб не витребував майно з їхнього володіння, у тому числі ні можливі власники, ні їх можливі правонаступники до них не звертались, права на спірне майно ніхто не предявив, спорів щодо володіння і користування нерухомим майном не являлося. Позивачка багато разів зверталася до начальника квартального комітету Красногвардійського району № 21 м. Дніпропетровська і до Красногвардійського районного відділу у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в дніпропетровській області, щодо реєстрації її та членів її сімї. 11.02.2015 року Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровськ Головного управління державної міграційної служби України в дніпропетровській області теж відмовив посилаючись на те, що немає жодних законних підстав для реєстрації позивачки та реєстрації місця проживання її родини за вищезазначеною адресою, без згоди власника. У березні 2015 року позивачка звернулася ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 10/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2, за набувальною власністю. Проте, рішення суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено. У звязку з чим вони звернулися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Позивач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив справу слухати без його участі.

Позивач ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила справу слухати без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року, по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_9, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права постійного користування частиною домоволодіння, встановлено наступне.

Згідно довідки № 3706 від 14.05.2012 року виданої УПТСЗН Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_2 та її родина знаходяться на обліку в управлінні як багатодітна родина. Позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_6. Від подружнього життя в них народилося троє дітей.

Згідно довідки про склад сімї № 1767 від 03.05.2012 року виданої на імя ОСОБА_9, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тісна, б. 22, кв. 3 зареєстровані та проживають ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно акту від 28.11.2005 року мешканців будинку № 22 по вул. Тісна у м. Дніпропетровську встановлено, що ОСОБА_2 з 01.12.1986 року по теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 22, кв. 4.

Згідно акту від 15.12.2014 року мешканців будинку № 22 по вул. Тісна у м. Дніпропетровську встановлено, що родина Позивача ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01.12.1986 року по теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 22, кв. 4.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що на протязі тривалого часу позивач разом зі своєю родиною проживають та користуються житловим приміщенням, а саме квартирою № 4 у б. № 22 по вул. Тісній у м. Дніпропетровську.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року по справі № 204/1670/15-ц, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_9, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності за набувальною власністю на 10/100 частин домоволодіння - нерухоме майно-квартиру №4 по вул. Тісна, буд.22 в м. Дніпропетровську відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року залишено без змін. Вказане рішення суду набрало чинності (а.с 18-20).

Також, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року по справі № 204/1670/15-ц встановлено, що домоволодіння № 22 по вул. Тісній в м. Дніпропетровську належить: 2/25 частини ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.1988 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-4386; 9/100 частин ОСОБА_10 на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.1983 року; 2/25 частини ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності від 16.04.1980 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1365 та договору купівлі-продажу від 16.04.1980 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1363, зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 373 за реєстровим № 104; 4/50 частини ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1980 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-715; 4/50 частини ОСОБА_13 на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.1979 року; 8/100 частин ОСОБА_14 на підставі рішення Красногвардійського районного суду від 17.10.1978 року; 7/100 частин ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.1975 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-7481; 10/100 частин ОСОБА_16 на підставі договору дарування від 08.05.1962 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-1427; 8/100 частин ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1972 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-5217; 13/50 частин ОСОБА_18 на підставі договору дарування від 11.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_19 за реєстром № 3767. Вказані обставини підтверджуються листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 12.08.2015 року за № 9396.

Під час розгляду іншої справи судом встановлено, а отже не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, що спірне домоволодіння № 22 по вул. Тісній в м. Дніпропетровську належить власникам на праві спільної часткової власності, що підтверджуються листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 12.08.2015 року за № 9396.

Судом встановлено, що право власності на квартиру № 4, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тісна, б. 22, зареєстровано за ОСОБА_16 на підставі договору дарування від 08.05.1962 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-1427 (а.с. 16).

ОСОБА_16 помер 07 травня 1978 року, що підтверджується записом акту про смерть № 819 від 08 травня 1978 року (а.с. 21).

Після смерті ОСОБА_16 у квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тісна, б. 22, кв. 4, проживала ОСОБА_8, яка користувалася нею як член сімї власника житла, оскільки доводилася померлому племінницею, що підтверджується показами свідків.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_8, яка вселилася та проживала у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 за згодою власника квартири ОСОБА_16, користувалася житловим приміщенням нарівні з власником квартири як член його родини. Доказів того, що під час вселення ОСОБА_8 між нею та ОСОБА_16 було укладено угоду про інший порядок користування квартирою суду не надано. Таким чином можна дійти висновку, що за життя ОСОБА_8, як член сімї власника житла ОСОБА_16, вселила у квартиру № 4 по вул. Тісній у м. Дніпропетровську Попову ОСОБА_20 та ОСОБА_2, які проживали у вказаній квартирі разом з нею.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 Житлового Кодексу України (надалі ЖК України) члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Підсумовуючи наведене, суд встановив той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є членами сімї ОСОБА_8, оскільки вони тривалий час постійно проживали разом з нею та вели спільне господарство, що підтверджується показаннями свідків, наданими у судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права постійного користування 10/100 частинами домоволодіння, що складається з квартири АДРЕСА_1,володіння, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Дніпропетровської міської ради про визнання права постійного користування частиною домоволодіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5 право постійного користування на 10/100 частин домоволодіння, що складається з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська