Справа № 2-1/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи садово-городній кооператив с.Рокитне Яснинської сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні спадковим майном та реальний розподіл спадкового майна у відповідності до часток,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить усунути перешкоди в користуванні спадковим майном - кімнатами в будинку № 3 на вул. Диктова у м.Львові та дачною ділянкою в с.Рокитне Яворівського району Львівської області та провести реальний розподіл спадкового майна, а саме: 2/6 частини цегляного будинку з відповідною частиною господарських будівель та земельної ділянки на вул.Диктова, 3 у м.Львові та земельної ділянки, садових насаджень, цегли і блоків, які знаходяться в с.Рокитне Яворівського району Львівської області у відповідності до часток. Свої позовні вимоги мотивує тим що, будинок № 3 на вул. Диктова у м.Львові складається з шести кімнат та двох кухонь, житловою площею 87,8 кв.м., 2/6 частини вказаного будинку з відповідною частиною господарських будівель належали його батьку ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, а 4/6 частин належать на підставі договору дарування ОСОБА_8. 07.12.1994 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із автомобіля марки «Москвич -401», 1954 року випуску, реєстраційний номер 34-99 ЛВЯ; земельної ділянки площею 0,0770 га на території с.Рокитно Ясниської сільської ради та 2/6 частин цегляного житлового будинку №3 з відповідною частиною господарських будівель по вул. Диктовій в м. Львові. Він та відповідачка прийняли спадщину і 03.11.1997 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого спадкоємцем майна ОСОБА_7Я є до 2/3 частин його дружина ОСОБА_5 - відповідач у справі та до 1/3 він, як вин померлого. Незважаючи на документальне визначення часток у спадковому майні він з відповідачкою не може дійти згоди про добровільний поділ майна, вона перешкоджає йому в користуванні вказаним спадковим майном, тому змушений був звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, просить позов задовольнити, поділити майно за варіантом, який запропонований в заключенні технічної експертизи № 1160 від 11.11.1998 року.

Представники відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечили, останній подав письмові заперечення та доповнив, що станом на даний час документом, який характеризує будинок №3 по вул. Диктовій у м. Львові є довідка характеристика №50837 від 26.06.2001 року згідно якої, будинок належить у вказаних частках громадянам ОСОБА_4Р, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 і має житлову площу 130,8 м.кв. Вказані дані взяті з технічного паспорту будинку від 21.06.2001 року де зазначена загальна площа будинку становить 252,3 м.кв., з яких житлова 130,8 м.кв. При цьому, згідно експлікації в будинку наявні три квартири, перша площею 56,6 м.кв., якою користується ОСОБА_5, друга площею 53,7 м.кв., якою користується ОСОБА_6, та третя площею - 88,1 м.кв., яка перебуває у користуванні ОСОБА_4 Вважає, що за таких умов поділ будинку повинен був проводитись відповідно до вищевказаних документів. Тому проведені по справі будівельні експертизи відповідно не можуть братися до уваги судом. Крім того, оскільки суд призначив повторну експертизу, то перший висновок вже братись до уваги не може. Другий висновок експерта також не може бути взятий до уваги, оскільки, експерт не провів його в межах рішення суду від 1975 року та не було взято до уваги технічний паспорт від 21.06.2001 року, який містив інші відомості про будинок №3 по вул. Диктовій у м. Львові. Щодо поділу земельної ділянки, яка знаходиться біля будинку №3 по вул. Диктовій у м. Львові площею 1424,00 м.кв. то слід зазначити що жодних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку позивачем не надано. У зв'язку з цим, встановлювати порядок користування земельною ділянкою чи її поділ в натурі є неможливим до моменту оформлення співвласниками будинку №3 по вул. Диктовій у Львові права власності на таку земельну ділянку. Аналогічно зазначив і щодо поділу земельної ділянки в с.Рокитне.

Третя особа - садово-городній кооператив с.Рокитне Яснинської сільської ради Яворівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, не направив в суд свого представника.

Третя особа ОСОБА_6, який був належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, при цьому подав заяву в якій зазначив, що висновок експерта № 1160 від 11.11.1998 року підтримує та просить розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що житловий будинок №3 по вул.Диктова в м.Львові зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 4024 за: ОСОБА_9, ідеальна частка 2/6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 6-ю Львівською державною нотаріальною конторою 19.08.1970 р. за р. №7879, та ОСОБА_10, ідеальна частка 4/6 на підставі договору дарування, посвідченого 5-ю Львівською держнотконторою 02.10.1975 р. за р. № 12166, що підтверджується довідкою-характеристикою №002220 від 05.08.1997 року (а.с. 19 спадкової справи).

З державного акту про право приватної власності на землю серії ЛВ № 249 від 17.08.1994 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0770 га розташована на території с.Рокитно Ясниської сільської ради для ведення садово-городнього господарства на праві приватної власності належить ОСОБА_7 (а.с.12-13 спадкової справи).

Судом також встановлено, що 07.11.1994 року ОСОБА_9 помер, після його смерті спадщину прийняли позивач та відповідач, а 03.11.1997 року Другою Львівською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 22 спадкової справи), згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_9 є до 2/3 частин його дружина ОСОБА_11 та до 1/3 його син ОСОБА_12. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із автомобіля марки «Москвич-401», 1954 року випуску, реєстраційний номер 34-99 ЛВЯ; земельної ділянки площею 0,0770 га на території с.Рокитно Ясниської сільської ради та 2/6 частин цегляного житлового будинку №3 з відповідною частиною господарських будівель по вул.Диктовій в м.Львові. Будинок в цілому складається з шести кімнат, двох кухонь. Житлова площа будинку становить 87,8 кв.м. (а.с. 22 спадкової справи).

Згідно реєстраційних посвідчень серія КММ № 007230 та № 007231 від 17.11.1997 року будинок за № 3 по вул. Диктовій в м. Львові в частині 1/9 зареєстрований за ОСОБА_12, а в частині 2/9 зареєстрований за ОСОБА_11 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.11.1997 р. за реєстром № 2-5424 та записано в реєстрову книгу № 23 за реєстровим № 4024 (а.с. 99, 100 інвентаризаційної справи).

Крім того, згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації № 973 від 30.12.1998 року «Про погодження самовільного будівництва» ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, співвласникам будинку № 3 на вул. Диктовій самовільно проведені житлові прибудови «А-2» дозволено експлуатувати, зобовязано вказаних осіб розробити проектно-технічну документацію на продовження будівництва ліцензованою проектною організацією та погодити її в установленому порядку, а також отримати в інспекції Держархбудконтролю дозвіл на ведення будівельних робіт, однак, як встановлено в судовому засіданні, останніми цього зроблено не було (том 1, а.с. 23).

З довідки-характеристики ЛОДК «БТІ та ЕО» № 50837 від 26.06.2001 року вбачається, що будинок №3 на вул. Диктовій у м. Львові зареєстрований в реєстровій книзі №23 під реєстровим № 4024 за ОСОБА_10 - 4/6 ідеальної частки, за ОСОБА_11 2/9 ідеальної частки та за ОСОБА_12 1/9 ідеальної частки, житлова площа будинку становить 130,8 кв.м. (а.с.139 інвентаризаційної справи), що збігається з копією технічного паспорту складеним ОКБ «БТІ та ЕО» 21.06.2001 р. (а.с. 187-194).

Після смерті ОСОБА_8 26.02.2001 року належні їй 4/6 частини будинку № 3 по вул.Диктовій в м. Львові успадкував її син ОСОБА_6, що підтверджується поясненнями сторін, крім цього ця обставина в судовому засіданні ніким не оспорювалась.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Так, за клопотанням позивача призначалися дві експертизи, проте такі судом до уваги не беруться, оскільки як вбачається із заключення технічної експертизи від 11.11.1998 року за №1160 таке передбачає поділ будинку без врахування прибудови, яка позначена на технічному паспорті під літ. А-2, зазначаючи що вона є самовільним будівництвом, хоча включає приміщення прибудови під літ. 1-1, 1-2 на першому поверсі, які, як встановлено в с удовому засіданні, також були самочинним будівництвом.

У відповідності до ст. 105 ЦК УРСР 1963 р., який діяв на момент подання позову, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, провадиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами.

Таким чином, неправильним буде застосування до відносин сторін чинного Цивільного кодексу України і його норм про самочинне будівництво. У звязку з тим, що ЦК УРСР не давав можливості розпоряджатись самочинним будівництвом, але таке було проведено з дотримання будівельних правил і норм, розпорядженням Залізничної районної адміністрації було дозволено гр. ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 експлуатувати здійснені самочинні будівництва. Однак оскільки вказані особи до цього часу жодним чином не змінили свої відносини і правовий статус проведених добудов, то вони мають право виключно експлуатувати такі без права розпорядження ними.

Крім цього, виділяючи відповідачеві кімнату площею 12,3 м.кв., яка позначена на технічному паспорті під літ. 1-3, експерт допустив порушення санітарних правил і норм, оскільки відповідно до п.4 Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією житлових та громадських будівель і територій житлової забудови будь-яка кімната повинна бути забезпечена природнім освітленням. При вказаному варіанті поділу будинку, у відповідачки ОСОБА_11 буде однокімнатна квартира, єдина кімната в якій не буде забезпечена природнім освітленням взагалі. Це також є порушенням ДБН В2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення.

До того ж, призначаючи другу експертизу за клопотанням позивача, суд в ухвалі від 16.11.2006 року зазначив, що призначає повторну експертизу по справі.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Враховуючи наведене, експертне заключення від 11.11.1998 року не може бути взяте судом до уваги.

Судом було призначено повторну експертизу, проте висновок експерта № 1723 від 26.05.2009 року також не може прийматись судом до уваги, оскільки експертом не було взято до уваги технічний паспорт від 21.06.2001 року, який наявний в матеріалах інвентаризаційної справи.

У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК УРСР). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання га перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. Такого дозволу на перепланування будинку жодною із сторін не отримано, а тому поділ будинку відповідно до запропонованої експертизи неможливий.

Оцінюючи обидві проведені експертизи слід зазначити, що за позовом учасника спільної власності на жилий будинок поділ останнього в натурі провадиться судом за умови, що в результаті цього право спільної власності повністю припиняється - виділена стороні частина будинку перетворюється на самостійний об'єкт права власності і у спільній власності сторін не залишається будівель чи приміщень, що входять до складу будинку. При цьому виключається будь-яка можливість залишення частини будівлі в спільному користуванні, оскільки тоді право спільної часткової власності не буде припиненим.

Якщо таке виділення частки, в тому числі шляхом переобладнання будинку, неможливе, суд вправі за відповідним позовом встановити порядок користування учасниками спільної власності відокремленими приміщеннями.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі кварти або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п. 2.3, 2.4 Інструкції щодо порядку проведення поділу, виділу і розрахунку часток обєктів нерухомого майна від 18.06.200/ р. №55 не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Таким чином, якщо прибудова до будинку №3 по вул. Диктовій у м. Львові є самочинним будівництвом, то весь будинок не підлягає поділу в натурі до вирішення питання про право власності на ці добудовані обєкти.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України та враховуючи положення ст. 31 ЦПК України, позивач має право змінити предмет і підставу позову до початку розгляду справи по суті, позивач не звернувся до суду з вимогою про встановлення порядку користування будинком, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю в цій частині.

Що стосується вимоги про усунення перешкод в користуванні спадковим майном, то така задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано жодних доказів, що зі сторони ОСОБА_5 вчиняються перешкоди в користуванні спільним будинком.

Відповідно до ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Позивач також просить поділити земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку №3 по вул.Диктовій у м. Львові площею 1424,00 м.кв. і щодо поділу такої земельної ділянки було проведено вищевказані дві експертизи.

Разом з тим, жодних правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку не надано позивачем чи іншими учасниками процесу. У зв'язку з цим, встановлювати порядок користування земельною ділянкою чи її поділ в натурі є неможливим до моменту оформлення співвласниками будинку №3 по вул. Диктовій у Львові права власності на таку земельну ділянку, тому вказана вимога до задоволення не підлягає.

Аналогічно слід зазначити і щодо поділу земельної ділянки в с. Рокитне площею 0,0770 га. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на таку ділянку в розмірі 1/3 частки, проте своє право власності належним чином не зареєстрував і не отримав державного акту про право власності на вказану земельну ділянку, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову і в цій частині.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позов безпідставний, не ґрунтується на законі, а відтак не підлягає до задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні спадковим майном та реальний розподіл спадкового майна у відповідності до часток відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.