1Справа № 335/2108/15-ц 2/335/57/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

при секретарі Кудряшовій Ю.І.,

за участю : представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю «Харвест ОСОБА_5Л.» , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОСОБА_6 Менеджмент», про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю «Харвест ОСОБА_5Л.», про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою суду від 23.12.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОСОБА_6 Менеджмент».

В позовній заяві позивач зазначав, що 26 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Коммерцбанк», надалі перейменованим в Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» та публічне акціонерне товариство «Омега банк», з одного боку та Українсько- іспанським товариством з обмеженою відповідальністю «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» з іншого боку укладено Кредитний договір № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року, у відповідності з п.1.1. якого, Банк має право надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється в розмірі 1 200 000,00 доларів США (п.1.2. договору) зі строком з 26.07.2007 року до 30.06.2012 року, та сплати процентів у розмірі 12 % (п.1.4.1. договору). Цільове призначення кредитної лінії: рефінансування кредитної заборгованості в інших банках (п.1.5.договору). У відповідності з п.2.3. Кредитна лінія надається у Доларах США у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки Позичальника для подальшої конвертації на банківському ОСОБА_7 України та на поточний валютний рахунок Позичальника для подальшого перерахування кредитних коштів на погашення кредитної заборгованості за реквізитами кредитних договорів, наданих Позичальником. Також, в тексті договору йдеться про обставини, які звільняють Банк від обов'язку щодо надання грошових коштів (п. 2.4- п. 2.6). В тексті кредитного договору відсутня інформація щодо відкритого рахунку для отримання грошових коштів у порядку, передбаченому п.2.3. кредитного договору.

Згідно п.3.2. кредитного договору, проценти за користування кредитною нараховуються банком виходячи із умови тривалості року 360 днів та фактичної днів у місяці.

Позивач вважає зазначений пункт 5.2. (тривалість року 360 днів) Кредитного договору таким, що порушує права споживачів й одночасно суперечить Цивільному кодексу України, а тому, просить суд визнати його недійсним, виходячи наступного.

Зменшення днів в році викривляє (збільшує) відсоткову ставку - йдеться про те, що умови кредитування, які були реально встановлені в кредитному договорі, не відповідають волевиявленню УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» та вимогам закону.

Таким чином, Банк приховав від УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення

показників суттєвих умов договору, чим ввів Позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості.

Отже, посилаючись на ст. 203,215 ЦК України, позивач вважав, що кредитний договір на час його укладання підписано з порушенням ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, у зв'язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Зазначав, що підставою позову є введення УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» Банком в оману, оскільки нарахування процентів за методом факт/360 викривляє відсоткову ставку, про що Банк достеменно знав, включаючи цей метод в умови кредитного договору, що не відповідає волевиявленню УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» .Щодо строків позовної давності представник позивача, не заперечуючи, що умови оспорюваної угоди виконувалися УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5», однак, про таке викривлення відсоткової ставки, тобто математичного збільшення та обман з боку Банку позивач дізнався, коли Банк звернувся до господарського суду Запорізької області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, підтвердження цього відбулося тільки після проведення судової експертизи. До цього часу позивач до суду із позовом про визнання договору недійсним не звертався.

Представник відповідача ПАТ Омега Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява з проханням слухати справу у його відсутності, надані заперечення, в яких відповідач просить суд відмовити у позові у звязку із пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» позов визнав, зазначав, що банк ввів УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» в оману навмисно усвідомлюючи, що математичне викривлення збільшує відсоткову ставку на користь банку. Крім того, підтвердив, що дійсно до кредитного договору вносилися зміни, відбувалося погашення кредитної заборгованості, однак із позовом про визнання цього договору недійсним на теперішній час УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» не зверталося.

Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОСОБА_6 Менеджмент» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та пропуск строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, 26 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Коммерцбанк», надалі перейменованим в Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» та публічне акціонерне товариство «Омега банк», з одного боку та Українсько- іспанським товариством з обмеженою відповідальністю «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» з іншого боку укладено Кредитний договір № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року( т.1 а.с.60-64)

У відповідності з п.1.1. Кредитного договору Банк має право надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється в розмірі 1 200 000,00 доларів США (п.1.2. договору) зі строком з 26.07.2007 року до 30.06.2012 року, та сплати процентів у розмірі 12 % (п.1.4.1. договору). Цільове призначення кредитної лінії: рефінансування кредитної заборгованості в інших банках (п.1.5.договору).

До вказаного кредитного договорами № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року між сторонами укладено 11 Додаткових угод, а саме:

-Додаткова угода №1 від 25.12.2008 року (т.1 а.с.59),

-Додаткова угода №2 від 29.12.2009 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року (т.1 а.с.58),

-Додаткова угода №3 про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року (т.1 а.с.56),

-Додаткова угода №3 про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року (т.1 а.с.56),

-Додаткова угода №4 від 27.10.2009 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним графіком (т.1 а.с.52-55),

-Додаткова угода №5 від 19.03.2010 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року (т.1 а.с.51),

-Додаткова угода №6 від 31.03.2010 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним графіком (т.1 а.с.49-50),

-Додаткова угода №7 від 26.07.2007 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним узгодженим сторонами графіком погашення кредиту (т.1 а.с.47-48),

-Додаткова угода №8 від 30.07.2010 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним узгодженим сторонами графіком погашення кредиту (т.1 а.с.37-46),

-Додаткова угода №9 від 20.01.2011 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним узгодженим сторонами графіком погашення кредиту (т.1 а.с.35-36),

- Додаткова угода №10 від 19.07.2011 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним узгодженим сторонами графіком погашення кредиту (т.1 а.с.32-34),

-Додаткова угода №11 від 28.12.2011 року про внесення змін до кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року із відповідним узгодженим сторонами графіком погашення кредиту (т.1 а.с.30-31).

26.07.2007 року на забезпечення кредитного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» укладено Іпотечний договір 15-З/ЗРД, відповідно до п. 2 іпотечного договору Іпотекодавець на забезпечення виконання Основного зобовязання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, що знаходиться за адресою: вул. Антенна, м. Запоріжжя.(т.1 а.с.23)

В забезпечення виконання зобов'язань боржника УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» за кредитним договором, ОСОБА_4, виступив фінансовим Поручителем, згідно Договору № 9-П/ЗМКЦ від 09.06.2009 р. (т.1 а.с.16), у відповідності з п.2 якого, «Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником Основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами».

30.09.2009 року між ПАТ «Сведбанк» та УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору № 15-3/ЗРД від 26.07.2007 року (т.1 а.с.27),

20.07.2011 року між ПАТ «Сведбанк» та УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору № 15-3/ЗРД від 26.07.2007 року (т.1 а.с.29),

До вказаного договору поруки між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк» ( в подальшому ПАТ «Сведбанк» були укладені Додаткові угоди №1 (т.1 а.с.17) , Додаткова угода №2 від 19.03.2009 року (т.1 а.с.18), Додаткова угода № 4 від 30.6.2010 року (т.1 а.с.19), Додаткова угода № 6 від 20.01.2011 року (т.1 а.с.20), Договір про внесення змін та доповнень №7 від 19.07.2011 року (т.1 а.с.21), Договір про внесення змін та доповнень №8 до Договору поруки №9-П/ЗМКЦ від 09.06.2009 року (т.1 а.с.22).

Відповідно до розрахунку заборгованості який надійшов до суду від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк» ОСОБА_8 станом на 31.12.2014 року УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» за кредитним договором № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року має заборгованість 953237,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 15 031 178,27 грн. (т. 3 а.с.86-94).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Діяльність банків України, щодо видачі споживчих кредитів, регулюється Законом 2121-III, Законом № 1023-XII, нормативно-правовими актами НБУ, зокрема Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 р.

Як вбачається з п. п. 1.1., 1.2. та 1.5. Кредитного договору № 15-К/ЗРД Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 1 200 000 доларів США на рефінансування заборгованості в інших банках.

В даному випадку цільове призначення відкритої Відповідачем кредитної лінії є рефінансування заборгованості в інших банках, тобто не відповідає вимогам визначеним у п.23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» та не є споживчим кредитом.

Таким чином, за своєю сутністю Кредитний договір № 15-К/ЗРД від 26.07.2007 р. укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» є комерційним кредитом, в розумінні ч. 1 ст. 1057 ЦК України до якого в свою чергу не можуть застосовуватись приписи Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 р., оскільки він не є споживчим кредитом, а тому посилання на порушення цього Закону позивачем безпідставні.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони, будучі вільними в укладанні кредитного договору, та визначенні його умов, пунктом 3.2 кредитного договору погодили, що проценти за користування кредитною лінією нараховуються Банком виходячи із умови тривалості року 360 днів та фактичної кількості днів у місяці, тобто ОСОБА_8 «факт/360» (т.1 а.с. 62)

У процесі розгляду справи за клопотанням позивача судом призначалася судово-економічна експертиза документів фінансово-кредитних операцій, згідно із висновком якої №57 від 23.10.2015 року у кредитному договорі №15-К/ЗРД від 26.07.2007 року застосовано метод «факт/360». При застосуванні розрахунку процентів у кредитному договорі за методом «Факт/360» а не методу «факт/факт» або 30/360» створюється арифметичне викривлення відношення кількості днів у рік (принци 360 днів застосовано лише у знаменнику, а в чисельнику застосовується кількість календарних днів 365 або366 (якщо рік високосний), тобто таке відношення не буде дорівнювати 1-ці, а саме 365/360 =1,013, що збільшує проценти за кредитним договором на 1,3% річних, 366/360=1,016, що збільшує проценти за кредитним договором на 1,6% річних (т.3 а.с.162).

При цьому висновок експерта для суду у відповідності до ч.6 ст.147 ЦПК України не є обовязковим і оцінюється судом за правилами ст..212 цього Кодексу, як один із доказів по справі. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Згідно до ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи вказаний висновок експерта, суд враховує наступне звертає увагу на те, що висновок експерта від 23.10.2015 року, на який посилається позивач, не містить категоричних висновків спеціаліста щодо усіх поставлених питань. Зазначений висновок містить посилання спеціаліста на те, що йому не було надано всі необхідні для проведення експертного економічного дослідження документи і дослідження проведено лише на підставі наданих документів від УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.». Окрім того, позов заявлено на підставі ст. ст. 203,230 ЦК України і предметом доказування у даній справі є навмисне цілеспрямоване діяння сторонньої особи щодо введення особи, яка вчиняє правочин, в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення такого правочину. Оскільки експертом не досліджувалися всі документи за даним кредитним договором і він є одностороннім, суд не погоджується із цим висновком експерта.

Пунктом 1.18 розділу 3 Постанови Правління Національного Банку України №255 від 18.06.2003 року, з подальшими змінами, «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України», зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 липня 2003 року за № 583/7904, які діяли на час укладення спірного правочину і залишаються на даний час, передбачено, що для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів:

метод «факт/факт» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році;

метод «факт/360» - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів;

метод «30/360» - передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30.

В кредитному договорі № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року застосований метод «факт/360».

Можливість застосування методу «факт /360» для обрахування процентних доходів і витрат передбачено п.1.18 Постанови НБУ від 18.06.2003 року»Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України.

Застосування зазначеного методу розрахунку процентів не суперечить вимогам законодавства України і є результатом домовленості сторін, погоджено сторонами.

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних догорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання законодавства при їх укладенні.

Статтею 229 ЦК України встановлені правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, а статтею 230 ЦК України - під впливом обману, виходячи з аналізу зазначених норм права, як обман, так і помилка, є самостійними підставами для визнання правочину недійсним.

У судовому засіданні представник позивача і представник відповідача УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» послалися на вказану обставину, як на підставу своїх вимог, а саме на введення Банком Позивача і Відповідача УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» в оману застосуванням бази нарахування процентів, яка складає 360 днів/рік, що спричиняє переплату з боку позичальника (введення позичальника в оману шляхом штучного збільшення відсотків).

Проте з таким доводом позивача погодитися не можна, оскільки відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 (далі - постанова) вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Посилання позивача на те, що Банк приховав від УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів Позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості, п. 3.2 Договору призводить до збільшення процентів на 1,013%та 1,016 %, не є підставою для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивачем та матеріалами справи не встановлено та доведено категоричного висновку щодо введення УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» Банком в оману під час укладання договору, оскільки перед його підписанням товариство, при цьому маючи у своєму штаті юристів, мало можливість ознайомитися із текстом та умовами кредитного договору та ОСОБА_4 як директором УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5 власноручно його підписано, як і наявність умислу в діях Банку не довело.

Варто зазначити, що застосування зазначеного методу розрахунку процентів не суперечить вимогам законодавства України.

Відповідно до змісту ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1ст.638 та 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року такі умови договором передбачені.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» вбачається, що сторони, підписавши даний договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Отже, посилання позивача на те, що у кредитному договорі відсутня інформація щодо відкритого рахунку для отримання грошових коштів, а також йдеться про обставини, які звільняють Банк від обовязку щодо надання грошових коштів, що є підставою для визнання розділу кредитного договору недійсним, є безпідставними, з огляду на вищевикладене та спростовуються змістом кредитного договору.

Крім того, волевиявлення Позичальника на укладення кредитного договору на умовах (з врахуванням отриманої від банку інформації) та отримання згідно умов договору грошових коштів, його згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами Договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору.Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додаткових договорів до нього, позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування, і зокрема з умовами розрахунків.

Крім того, ані УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.», ані ОСОБА_4 з 2007 року до 2015 року не порушували питання про розірвання як кредитного, так і іпотечного договору, або про визнання їх недійсними, їх волевиявлення як учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а отже, не вважали умови кредитного договору несправедливими. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після підписання договору УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» намагався змінити ці умови договору, навпаки УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» 11 разів підписував Додаткові угоди, сплачував кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для нього умов кредитного договору на момент укладення.

УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5, С.Л.» до підписання договорів, мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний, та кредитний договір виконувався сторонами.

До того ж, представник позивача у судовому засіданні підтвердив той факт, що з моменту укладання УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» і ОСОБА_4 мають примірник кредитного договору, факт того, що УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_5Л.» підписано договір не спростовано, за вказаним договором до травня 2012 року погашалася кредитна заборгованість.

Більш того, між сторонами за цей період укладалися 11 Додаткових угоди до кредитного договору, 2 Додаткові угоди до Іпотечного договору, та Додаткові угоди до договору Поруки.

Обставина звернення до суду через 8 років після підписання договору свідчить на користь того, що УІ ТОВ «Харвест ОСОБА_9Л.» знав про свої обовязки і погоджувався з ними і почав вважати їх недобросовісними після утворення заборгованості перед фінансовою установою. При цьому, встановлено, що на даний час у господарському суді Запорізької області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" до Українсько-Іспанського товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест ОСОБА_5Л." про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 15-3/ЗРД від 26.07.2007р.

Окрім цього, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, навіть у разі, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст. 217 ЦК України Суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину.

Враховуючи зазначене, що кредитний договір між сторонами відповідав вимогам закону, він породив ті права та обовязки які бажали його учасники, і позивачами не доведено фактів що свідчать про порочність даного правочину і введення Банком Позичальника в оману, за таких обставин вимоги про визнання кредитного договору № 15-К/ЗРД від «26» липня 2007 року недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, як такого, що укладений внаслідок введення в оману позичальника з боку Банку, необґрунтовані і позов задоволенню не підлягає.

Крім того, до суду від ПАТ «Омега Банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО та ТОВ «Компанія з управління активами «ОСОБА_6 Менеджмент» до суду надійшли заяви про застосування строків позовної давності.

Враховуючи, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, тому відповідно до ст. 267 ЦК України підстави для вирішення питання щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності відсутні.

Крім того, третьої особою подано до суду заяву про накладення арешту на заставне майно в порядку ст. 1057-1 ЦК України, однак підстав для задоволення позову не встановлено, а відтак, підстав для накладення арешту на майно також немає.

Враховуючи ті обставини, що у задоволенні вимог позивача відмовлено, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61, 88, 212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю «Харвест ОСОБА_5Л.» , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОСОБА_6 Менеджмент», про визнання недійсним кредитного договору, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова