Справа № 760/4130/16-ц
Провадження № 2-3022/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретарів - Кучерини Ю.С., Горбач О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агенства з інвестицій та управління національними проектами України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України і просить винести рішення, яким визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 № 002/л від 26.01.2016, зобов'язати відповідача поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського, фінансово-бюджетного обліку та звітності Управління фінансово-економічного забезпечення та обліку, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона працювала в Державному агентстві з інвестицій та управління національними проектами України на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського, фінансово-бюджетного обліку та звітності Управління фінансово-економічного забезпечення та обліку.

31.03.2015 за № 290-р видано Розпорядження КМУ «Про утворення комісії з ліквідації Державного агенства з інвестицій та управління національними проектами України». З 22.05.2015 відповідач знаходиться в стані припинення.

Наказом № 002/л від 26.01.2016 її було звільнено 11.02.2016 з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України.

24.02.2016 вона отримала листа від відповідача в якому її повідомили про звільнення.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки її було звільнено в період тимчасової непрацездатності. Зазначає, що з 08.02.2016 по 23.02.2016 вона перебувала на лікарняному. Крім того, на час її звільнення відповідач не ліквідований як юридична особа, а лише, з 22.05.2015, знаходиться в стадії припинення.

Крім того, в день звільнення їй не було видано наказ про звільнення та не видано трудову книжку, а лише повідомлено про звільнення листом.

Виходячи з наведеного просить скасувати оспорюваний наказ, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача, Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що правило ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства. Враховуючи, що Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України повністю ліквідовано, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2015 № 442, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 91 статті 116 Конституції України, вважає, що при звільненні позивача з роботи відповідачем не було допущено порушення норм чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Державному агентстві з інвестицій та управління національними проектами України на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського, фінансово-бюджетного обліку та звітності Управління фінансово-економічного забезпечення та обліку.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2015 № 442, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 91 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 290-р, на виконання зазначеної вище постанови, утворено комісію з ліквідації Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України.

За даними ЄДРЮО, ФОП та ГФ відповідач з 22.05.2015 знаходиться в стані припинення.

Відповідно до частини 1 статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

На виконання вказаних норм 25.05.2015 ОСОБА_1 було вручено повідомлення-попередження про наступне вивільнення, що підтверджується її підписом на повідомлені. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Наказом № 002/к від 26.01.2016 ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України.

Таким чином відповідачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України.

Позивач зазначає, що в день звільнення (11.02.2016) вона перебувала на лікарняному, копію якого додала до своєї позовної заяви, тому відповідач не мав права звільняти її з роботи.

Разом з цим, дане твердження є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 звертає увагу судів на те, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже у разі повної ліквідації підприємства, установи, організації допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника і в період тимчасової непрацездатності працівника або перебування його у відпустці.

Враховуючи викладене те, що Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України повністю ліквідоване, суд вважає, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушення чинного законодавства.

Твердження позивача про те, що вона на час звільнення входила до складу ліквідаційної комісії, а тому її як члена ліквідаційної комісії повинні були повідомити про майбутнє звільнення, що відповідачем зроблено не було, і тому звільнення є незаконним, не підтверджене належними доказами.

Доводи позивача, що їй в день звільнення не було вручено копії наказу про звільнення та трудову книжку на правомірність звільнення позивача не впливає.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що листом від 11.02.2016 № 025/08-16 позивача було повідомлено про звільнення і запропоновано отримати трудову книжку у зв'язку з тим, що на день звільнення ОСОБА_1 не з'явилася на роботі. При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі з січня 2016 і по день звільнення, так як в цей період ОСОБА_1 перебувала у відпустці, що підтверджується копіями наказів про відпуску.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для скасування наказу про звільнення позивача, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. 40 ч. 1 ч. 3 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агенства з інвестицій та управління національними проектами України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: