Справа № 308/4801/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 2 червня 2016 року про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, -

в с т а н о в и л а :

18.01.2016 ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Заявник зазначав, що 14.02.2014 Ужгородський міськрайонний суд частково задовольнив вимоги банку до ОСОБА_2 про виселення із житлового приміщення, це рішення суду 23.10.2014 набрало законної сили. 05.11.2014 позивач подав до суду клопотання про видачу виконавчого листа, однак, оригінал документа і досі йому не виданий, через що строк для пред'явлення його до виконання сплив і стягувача фактично позбавлено права на виконання рішення суду.

Посилаючись на ці обставини, що вказують на поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, ґрунтуючись на положеннях ст. 371 ЦПК України, банк просив поновити йому пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання і для виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2014 у справі № 308/4801/13-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про виселення мешканців із житлового приміщення видати йому оригінал виконавчого листа про виселення ОСОБА_2 та стягнення з нього судових витрат.

Питання розглядалося судом неодноразово, останньою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2016 заяву задоволено, поновлено ПАТ «Державний ощадний банк України» строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа № 308/4801/13-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом 30.01.2015 у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 1378,00 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Боржник ОСОБА_2 оскаржив ухвалу суду як незаконну. Вказує, зокрема, на те, що виконавчий лист був виданий 30.01.2015, після чого у стягувача було близько десяти місяців для пред'явлення його до виконання. Заявник не надав доказів, які б вказували на звернення по виконавчий лист уже після його виготовлення судом, а також доводили б поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вважаючи, що стягувач зловживає своїми правами, не довів обґрунтованості своєї заяви, а суд його доводів не перевірив, боржник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні заяви - відмовити.

У письмових запереченнях на апеляцію стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, ухвалу суду - залишити без змін. Посилається, серед іншого, на належне виконання своїх обов'язків як сторони в справі після ухвалення судом на її користь рішення, а також на вирішення вже раніше судом зазначеного питання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника ОСОБА_1, яка апеляцію не визнала, розглянувши апеляційну скаргу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутності інших учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Задовольняючи заяву стягувача, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Судове рушення відповідає вимогам закону, обставинам справи та ґрунтується на її матеріалах і доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» листом від 05.11.2014 № 18-11/385, що надійшов до Ужгородського міськрайонного суду 06.11.2014, просив суд видати оригінал виконавчого листа у справі № 308/4801/13-ц за позовом банку до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення, до листа додав копію ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.10.2014 (а.с. 2). Оскільки виконавчий документ судом не було видано, стягувач листом від 19.11.2014 № 18-11/405, що надійшов до суду 20.11.2014, вдруге звернувся до Ужгородського міськрайонного суду по оригінал виконавчого листа у вищезгаданій справі (а.с. 27).

Виконавчий лист у справі № 308/4801/13-ц, у якій рішенням від 14.02.2014 було постановлено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з нього на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 114,70 грн сплаченого судового збору, Ужгородський міськрайонний суд оформив 30.01.2015 (а.с. 10). З матеріалів справи (а.с. 5, 16-17) вбачається, що станом принаймні на 01.02.2016 оригінал виконавчого листа знаходився у матеріалах справи № 308/4801/13-ц. Скасовуючи ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.02.2016 та передаючи питання на новий розгляд, Апеляційний суд Закарпатської області в ухвалі від 06.04.2016 зазначив, зокрема, що вирішуючи питання про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання суду належить враховувати конкретні обставини, за яких такий строк було пропущено, а також мати на увазі, що реальне виконання судового рішення є кінцевою метою судочинства, а право особи, на користь якої ухвалено судом рішення, отримати відповідний результат його виконання не може необґрунтовано обмежуватися (а.с. 40-42).

Стягувач своєчасно, по суті - одразу після набрання відповідним рішенням суду законної сили почав вживати заходів, спрямованих на звернення його до виконання і відповідно до ст. 368 ч. 2 ЦПК України подав до суду заяву про видачу виконавчого листа. ЦПК України не містить вказівки на конкретний строк, у який за заявою стягувача суд повинен видати виконавчий лист, тобто, скласти документ, оформити його та безпосередньо видати заявнику (ст.ст. 368, 369). Проте, за змістом відповідних правовідносин такі дії повинні бути вчинені судом у якомога коротший строк з моменту надходження заяви стягувача, по суті невідкладно, і в будь-якому разі - в розумний строк, оскільки протилежне порушуватиме законні права стягувача. При цьому, слід розрізняти видачу виконавчого документа в юридичному розумінні як його складення та оформлення із зазначенням дати його складення (відповідну процесуальну дію), і видачу документа стороні в справі (стягувачу) як фізичну дію щодо фактичної передачі складеного до цього документа. Ці дії хоча і описуються одним словом «видача» виконавчого документа, проте, не є тотожними і мають різний фактичний і юридичний зміст.

Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженою наказом ДСА України від 17.12.2013 № 173 (зі змінами), передбачено, зокрема, що:

виконавчі листи про відшкодування збитків на користь фізичних чи юридичних осіб виписуються не пізніше трьох днів після набрання вироком законної сили або після повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції та передаються судом на руки стягувачу за його заявою або на вимогу стягувача надсилаються за місцем його проживання (для юридичних осіб - за місцем знаходження організації) рекомендованим листом із розпискою про одержання, а якщо цивільний позов про стягнення моральної чи матеріальної шкоди, завданої злочином, пред'явлений та розглянутий у порядку цивільного судочинства, виконавчий лист після набрання рішенням суду законної сили передається судом на руки стягувачу за його заявою або на вимогу стягувача надсилається за місцем його проживання (п. 29.22.), тобто, відповідним чином урегульовані аналогічні питання щодо видачі виконавчого листа за наслідками завершення судовим порядком кримінального провадження або розгляду цивільної справи, що з такого провадження випливає;

стосовно судових рішень в частині стягнення судових витрат на користь держави, державного бюджету, фізичних чи юридичних осіб установлено, що вони звертаються до виконання з дотриманням вимог, зазначених у пункті 29.22. Інструкції;

виконавчі листи виписуються після набрання рішенням суду законної сили за заявою стягувача, а у справах, в яких рішення підлягає негайному виконанню, - у день постановлення рішення (п. 29.32.);

у разі особистої явки стягувача виконавчий лист видається йому під підпис, в іншому випадку виконавчий лист разом із супровідним листом надсилається стягувачу рекомендованим поштовим відправленням (п. 29.34.).

Таким чином, виконавчий лист у справі № 308/4801/13-ц повинен був бути складений і оформлений невідкладно після надходження від стягувача 06.11.2014 першої заяви про видачу оригіналу документа (тобто, заяви про фізичну видачу документа), в усякому разі - в розумний строк, який за правилами, що визначені Інструкцією з діловодства у судах, не повинен був перевищувати трьох днів з дня надходження заяви. У разі нез'явлення за виконавчим документом представника стягувача суду належало надіслати стягувачу виконавчий лист разом із супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням. Ці дії судом не були виконані, а виконавчий лист був виданий у юридичному розумінні майже через три місяці після першого звернення стягувача і знаходився після цього в справі.

Визначальними у справі є доведені документально факти своєчасного та неодноразового звернення стягувача до суду по виконавчий лист, тобто, добросовісного, відповідно до законодавства здійснення ним прав та виконання обов'язків, що виникли внаслідок набрання законної сили ухваленим на його користь рішенням суду. Та обставина, що виконавчий лист із порушенням розумного строку був виданий судом після двох звернень стягувача, доказів повідомлення останнього про що немає і лист знаходився в справі, не може тлумачитися проти законних прав та інтересів стягувача, понад те - не може ставитися йому у вину при вирішенні питання про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Не був стягувач зобов'язаний і регулярно звертатися по виконавчий лист як до, так і після його складення, достатньою його юридично значимою дією є одне (перше) звернення.

Держава відповідальна перед людиною за свою діяльність, судове рішення, що набрало законної сили, є обов'язковим для виконання, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 3, 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України). Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Європейський суд з прав людини у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) відповідно до практики Суду в контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; Суд вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції; фактори, які впливають на невиконання судового рішення, перебувають в межах контролю держави, яка не спромоглася вжити заходів для покращення ситуації (п.п. 51, 53, 54, 73, 83, 85, 88 та ін.). Відповідні позиції висловлені ЄСПЛ і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Обставини, викладені вище, вказують на те, що неодержання стягувачем виконавчого листа протягом однорічного строку, встановленого ст. 22 ч. 1 п. 2, ч. 2 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), є наслідком не його дій, а, передусім, дій і бездіяльності суду, яким не виконувалися належним чином вимоги законодавства, спрямовані на забезпечення своєчасного і належного виконання рішення суду. За обставинами справи, із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання стягувач звернувся до суду в розумний строк після спливу вказаного однорічного строку.

За таких умов, суд першої інстанції правильно застосував норми ст. 371 ЦПК України, ст. 24 Закону № 606-XIV щодо можливості поновлення стягувачу за його заявою пропущеного з поважних причин строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Доводи, якими обґрунтовувалася заява, та обставини, встановлені при розгляді справи, що свідчать про поважність пропуску строку, про який ідеться, заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги цього не спростовують, як не спростовують правильності по суті, законності та справедливості ухвали суду.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України апеляцію слід відхилити, постановлену з додержанням вимог закону ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3, відхилити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 2 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді