Справа № 442/3266/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/294/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року, у якому ухвалою того ж суду від 21 серпня 2015 року виправлено описку, оскаржив позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 є власником сусідньої земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою апелянта. Тривалий час відповідач порушує його права, як суміжного землекористувача, та правила добросусідства. Зокрема, це проявляється в тому, що з господарських будівель, загальною довжиною 35 метрів, постійно під час дощів стікає вода, яка заливає земельну ділянку апелянта і тим самим псується грунт. Також на земельну ділянку, яка належить йому на праві приватної власності, виливаються нечистоти. На самій межі земельних ділянок впродовж 35 метрів відповідачем посаджені дерева та кущі, які затіняють земельну ділянку апелянта. Крім того, корені насаджень, перешкоджають використовувати позивачу свою земельну ділянку за цільовим призначенням. На підтвердження заявлених позовних вимог був складений акт від 18 квітня 2015 року за участю посадових осіб та всі вище перелічені факти були підтвердженні, шляхом фотофіксації. Однак, суд першої інстанції зазначене до уваги не взяв та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку співвласниками земельної ділянки, яка знаходиться у АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10).

Дана ділянка межує із земельною ділянкою, що належить відповідачу ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, у якому просить відповідача ліквідувати порушення, а саме, закрити ворота між суміжними ділянками, влаштовані ОСОБА_4, облаштувати ринви з даху будинку та теплиці, стічні води спрямувати в сторону відповідача, не кидати сміття на земельну ділянку позивача, пересадити кущі та дерева на відстань 3 м. від огорожі та стягнути 25 000 грн. 00 коп. завданої матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог покликається на те, що відповідач, який проживає в будинку АДРЕСА_2, на своїй земельній ділянці спорудив теплицю і другий будинок, що створює для позивача негативні наслідки, а саме на його земельну ділянку потрапляють стічні води у великій кількості, як з теплиці, так і з будинку. На межі посаджені кісткові дерева та кущі, які створюють багато незручностей для обробітку земельної ділянки. Окрім того, відповідач ОСОБА_4 облаштував ворота зі своєї ділянки і ходить та збирає урожай з ділянки позивача. У зв'язку з цим він змушений письмово звертатись до секретаря Дрогобицької міської ради ОСОБА_7 зі скаргою від 13 березня 2015 року, а також із Вимогою від 27 квітня 2015 року, на що отримав письмову відповідь (АКТ від 18 квітня 2015 року), в якій зазначалось, що вздовж межі зі сторони земельної ділянки гр. ОСОБА_4 засаджені низькорослі кущі, а також ростуть дерева, з яких можливе проникання коріння на його ділянку. Внаслідок встановлення парника та будинку ОСОБА_4, що межують із земельною ділянкою гр. ОСОБА_2, на яких відсутні стічні ринви, дощові води сходять з парника та будинку на земельну ділянку гр. ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач створює багато незручностей у реалізації ним права на користування земельною ділянкою, кущі та дерева створюють затінення, їх коріння, проникаючи в землю, таку висушують. Крім цього, відповідач розкидає сміття по його ділянці, влаштував теплицю, з якої стічні води потрапляють на його ділянку. Пояснив, що такими неправомірними діями відповідача йому завдано матеріальної та моральної шкоди в розмірі 25 тисяч гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, вірно виходив з того, що відповідно до ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх цільовим призначення (неприпустимий вплив).

Згідно із ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практик застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 13 від 25 грудня 1996 року роз»яснив, що спори з приводу додержання правил добросусідства розглядаються судами або узгоджувальною комісією, обраною місцевою радою.

Зідно з положенням ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі .

Як вбачається з акту від 18 квітня 2015 року, складеного комісією на підставі скарги ОСОБА_2 від 13 березня 2015 року, його земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 Вздовж межі зі сторони земельної ділянки ОСОБА_4 засаджені низькорослі плодові кущі, а також ростуть дерева, з яких можливе затінення земельної ділянки ОСОБА_2 та проникання коріння на його ділянку. Внаслідок встановлення парника ОСОБА_4, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, на якому відсутні водостічні ринви, тому дощові води сходять з парника на земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.9).

За приписами ст. 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Тобто, в разі затінення чи проникнення коренів дерев і кущів з земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, останній має право власноруч відрізати корені та гілки дерев і кущів для усунення перепон у використанні земельної ділянки за призначенням.

Також судом встановлено, що зі сторони земельної ділянки відповідача засаджені низькорослі плодові кущі, а також ростуть дерева, з яких можливе затінення земельної ділянки позивача та проникання коріння на його ділянку, а також те, що з парника відповідача, на якому відсутні водостічні ринви, дощові води сходять на земельну ділянку ОСОБА_2 Однак, позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів того, що цим завдається неприпустимий вплив на належну йому земельну ділянку, що не дозволяє використовувати її за цільовим призначенням, а також того факту, що діями відповідача завдається шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Окрім того, із копії фото №1 (а.с.12) вбачається наявність облаштованих ринв на будинку, що належить відповідачу ОСОБА_4, що спростовує твердження позивача про те, що на зазначеному будинку відсутні ринви та стічні води з даху будинку потрапляють на його земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про зобов»язання відповідача закрити ворота та не кидати сміття на його земельну ділянку, не підлягають до задоволення за недоведеністю, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог не надані ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Вірними також є і висновки суду першої інстанції про те, що не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 25 тисяч гривень.

Так, згідно вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 23, ст. 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак, позивачем не доведений факт заподіяння йому будь-яких матеріальних збитків, не визначено розмір матеріальної шкоди, не представлено суду доказів завдання такої, також не доведено завдання моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного зв»язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувався позивач визнаючи розмір морального відшкодування.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.