АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3264/16 Справа № 201/1372/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Говорухи Олега Олексійовича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Говорухи Олега Олексійовича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Говорухи Олега Олексійовича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного відділу у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо реєстрації місця проживання.

В якості підстави для реєстрації у житлі надав оригінали свідоцтва про право на спадщину від 01 жовтня 2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С. та зареєстрованому у реєстрі за № 7-791, на 62/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44884634, згідно якого ОСОБА_2 є власником 62/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1

Реєстрація місця проживання здійснюється відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382 -IV (із змінами) та Порядку реєстрації місця проживання фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077, відповідно до яких для реєстрації місця проживання особа подає до територіального підрозділу ДМС України: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; паспорт, до якого вносяться відомості про місце реєстрації; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні; свідоцтва про народження дітей. Документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму або інші документи. Надання при реєстрації місця проживання інших документів (в тому числі технічних паспортів тощо), ніж перелічені у вищезазначеному Законі та Порядку не передбачено та більш того - заборонено.

При цьому, реєстрація місця проживання здійснюється за адресою, яка зазначена у документах, що підтверджують право на проживання в житлі.

Таким чином реєстрація місця проживання позивача та його дружини було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Говорухи Олега Олексійовича про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії є необґрунтованими,оскільки реєстрація місця проживання здійснена відповідачем відповідно до норм чинного законодавства.

В суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_2 пояснив, що він в грудні 2015 року звернувся до виконкому Дніпропетровської міської ради щодо зміни адреси об'єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 з квартирами 2 та 1, однак до сьогоднішнього часу рішення щодо цього питання виконкомом не прийнято.

Окрім того, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382 -IV (із змінами) доручення міграційної служби України від 30.03.2016 року №Д/59/1-16 з 04.04.2016 року територіальні підрозділи ДМС не виконують функції реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання/перебування, ці повноваження делеговані органам місцевого самоврядування.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича