Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/3993/15 Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/1933/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В,

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс-2009» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс-2009» до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ТОВ «Компанія Фенікс-2009» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна.

В позові зазначало, що 25.05.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивач отримав в оренду земельну ділянку площею 5,8231 га, при цьому сплачуючи відповідачу орендну плату. Проте, у 2013 році відповідач уклав договір оренди тієї ж земельної ділянки з іншою особою, договір між ним та позивачем був визнаний недійсним. Позивач вказав, що в якості орендної плати відповідач отримав грошові кошти та сільськогосподарську продукцію на загальну суму 22510 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Компанія Фенікс-2009» 22 510 грн. безпідставно набутого майна, та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним заочним рішенням суду ТОВ «Компанія Фенікс-2009» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2010р. між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до якого позивачу була передана в оренду земельна ділянка площею 5,8231 га, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. За даним договором позивач зобов»язався сплачувати відповідачу орендну плату в грошовій або натуральній формі. У виконання зазначеного зобов»язання позивач сплатив відповідачу орендну плату протягом 2011-2013 рр. на загальну суму 22 510,00 грн.

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 суми боргу за договором оренди земельної ділянки в розмірі 22 510,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог по даній справі, суд 1 інстанції вказав, що позивач не довів та не подав суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач безпідставно заволодів грошовими коштами у розмірі 22 510,00 грн. та зробив висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними і до них не можливо застосувати ст.1212 ЦК України

Вказані висновки зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім того ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: - набуття або збереження майна; - набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); - відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що відповідач заволодів грошовими коштами позивача безпідставно, тобто усупереч вимогам чинного законодавства, а тому підстав для застосування ст. 1212 ЦК України немає.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та, дав їм належну правову оцінку, і постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін, у рішенні суду є посилання на Постанову Верховного Суду України по справі № 6-122цс14, згідно із якою майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.01.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28.05.2015р., - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки у даних рішеннях встановлено недійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами 25.05.2010р., а не відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки, в основному, зводяться до особистого тлумачення норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують. Посилання на незгоду із висновками суду по оцінці доказів - не мають правового значення для вирішення спору і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому її слід відхилити, а рішення суду відповідає вимогам закону і підтверджується матеріалами справи, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Фенікс-2009» - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: