Справа № 303/7663/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.

за участі секретаря Маринець Д.М.,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті», на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ТОВ «Порше мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому, посилаючись на невиконання відповідачкою умов кредитного договору № 50011337 від 17 січня 2014 року та договору страхування, укладеного на виконання умов кредитного договору, просило:

1) достроково стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість станом на 12 листопада 2014 року у розмірі 492 498,46 грн., в т.ч.

основну суму заборгованості за кредитним договором - 421 398,90 грн. (71 816,60 грн. прострочена заборгованість, 348 910,65 грн. поточна заборгованість, проценти за користування кредитними коштами за період з 06.11.2014 р. по 12.11.2014 р.- 671,65 грн.),

неустойку 47 264,53 грн. (штраф, розрахований на підставі п.8.3 договору - 5594,46 грн. та пункту 3.3 договору 41 670,07 грн.),

пеню 2 797,53 грн. (відповідно до п.8.1 договору),

3 % річних 1 082,51 грн.,

інфляційні втрати 6 904,69 грн.,

збитки у розмірі 13 041,30 грн., які були понесені ТОВ «Порше Мобіліті» у звязку із супроводженням процесу стягнення заборгованості (ч.1 ст.22 ЦКУ, п.8.6 договору),

судові витрати та витрати на послуги юристів,

2) звернути стягнення на автомобіль марки VW, модель Golf VІІ, кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2014 шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше мобіліті» та подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 50011337 від 30 січня 2014 року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року (т.1, а.с. 122-123) накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_4 та знаходяться у неї або інших осіб у межах суми 492 498,46 грн.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайоннного суду від 12 лютого 2015 року (т.1, а.с. 139-143) у задоволенні позову про стягнення заборгованості та збитків відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше мобіліті» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1, а.с. 145-154).

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив повно та всебічно обставини справи та врахував лише ті положення кредитного договору, які захищають інтереси відповідача. Чинне законодавство не містить заборони на вираження в договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, а розмір платежів, що підлягають сплаті, визначені п.1.3.1. Договору. Посилання суду на те, що позивачем у жодному з рахунків не зазначено обмінного курсу банку на момент предявлення рахунку, у звязку з чим неможливо перевірити правильність нарахування позивачем сум до оплати відповідно до курсу валют, який діяв на момент розрахунку, та вирахування в цілому суми заборгованості, є безпідставним.

Вказує, що умовами договору встановлено порядок сплати чергових платежів та наслідки несплати таких у виді штрафних санкцій та дострокового повернення кредиту, тому навіть у разі неотримання відповідачем рахунку, остання зобовязана була здійснити щомісячний платіж.

Нарахування всіх сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача здійснені відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, і відповідний розрахунок був наданий при зверненні з позовом.

Відповідно до умов договору нарахування штрафів здійснюється саме в українських гривнях, при цьому встановлення відповідного еквіваленту в доларах США законом не заборонено.

Також зазначає, що витрати позивача на оплату послуг ТОВ «Юридична фірма «Вернер» є збитками, завданими у звязку з неналежним виконанням відповідачем договору, а не витратами на правову допомогу.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року (т.1, а.с. 182-183) справу було знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 червня 2015 року (т.1, а.с. 188-193) відмовлено у задоволенні позову представника позивача ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення 47 264,35 грн. - неустойки, 2 797,53 грн. - пені, 1 082,51 грн. 3 % річних, 6 904,69 грн. інфляційних витрат.

Відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача 3 654,00 грн. судового збору та 10 867,75 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду (т.1, а.с. 200-205) представник позивача просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості та збитків та звернення стягнення на предмет застави.

Зазначає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення неустойки, пені, 3 % річних та стягнення інфляційних витрат є безпідставним та необґрунтованим, оскільки всі нарахування здійснені відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду від 6 листопада 2015 року справу повторно було знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення (т.1, а.с.249-250).

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на автомобіль відмовлено (т.1, а.с.253-255).

Вказане додаткове рішення суду першої інстанції також було оскаржено представником ТОВ «Порше Мобіліті» в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі представник позивача просить це додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем рахунків для сплати чергового платежу, вимоги (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, рахунків-фактур про сплату відсотків та пені, оскільки не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що повідомлення надсилалися відповідачу у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням, як це передбачено п.9.4 умов кредитування.

Крім того у рахунках-фактурах не зазначено обмінного курсу на момент їх предявлення, у звязку з чим неможливо перевірити правильність нарахування позивачем основної суми заборгованості, неустойки (штрафу), пені, 3 % річних, інфляційних втрат. Можливість нарахування та стягнення з боржника неустойки в іноземній валюті, навіть з наступним переведенням суми неустойки у гривневий еквівалент, законом не передбачено. Позивачем не надано розрахунку збитків, понесених у звязку з неналежним виконанням умов договору, у розмірі 13 041,30 грн. При цьому, зрахувавши до цієї суми 10 867,75 грн., сплачених ТОВ «Юридична фірма Вернер» за надання правової допомоги, позивач не надав доказів на підтвердження витрат на правову допомогу у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Ухвалюючи додаткові рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення неустойки не підлягає до задоволення, оскільки, розраховуючи розмір штрафу, позивач виходив із суми 306 485,96 грн. невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, однак розрахунку щодо вказаної суми в матеріалах справи немає. Позивачем не доведено нарахування пені у розмірі 2797,53 грн., та 3 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а вимога про стягнення 6 904,69 грн. інфляційних витрат за невиконання грошових зобовязань відповідно до договору, предметом якого була іноземна валюта не підлягає до задоволення, оскільки норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначено у гривні.

Відмовляючи у зверненні стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив з того, що одночасне предявлення вимог про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором може привести до подвійного стягнення з боржника суми боргу.

Проте до таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17 січня 2014 року між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 50011337, невідємними частинами якого є Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 208 350,34 грн., еквівалент суми кредиту в дол. США 24 979,06 дол. США, на придбання автомобіля марки VW, модель Golf VІІ, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2014, та додатковий кредит у розмірі 80 363,45 грн., еквівалент суми додаткового кредиту в дол. США - 9634,75 дол. США, на оплату страхових платежів згідно з договором страхування, зі сплатою 9,90 % річних на строк 60 місяців (т.1, а.с.14, 16-27).

Кредит надано шляхом перерахування на рахунок № 0413 у банку, МФО 312248, одержувач: Форвард автоцентр, ТОВ, , що підтверджується платіжним дорученням № 50005633 від 31 січня 2014 р.

Відповідно до п.1.3.1. Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який також є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник зобовязався сплачувати платежі відповідно до виставлених ТОВ «Порше мобіліті» рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі (ПАТ «Креді ОСОБА_5»), до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, за обмінним курсом, чинним станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Таким чином у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а також порядок визначення суми платежів, що підлягають сплаті позичальником за кредитним договором, у гривнях, що не суперечить вимогам ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України.

Згідно з п.2.4 Загальних умов кредитування нарахування процентів здійснюється щомісячно 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою відповідно до графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються в період з дати отримання кредиту до першого календарного дня наступного місяця.

30 січня 2014 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу № 5001137, предметом якого є автомобіль марки VW, модель Golf VІІ, державний номер НОМЕР_2, на придбання якого ОСОБА_4 і отримала кредит (а.с. 27-32).

Пунктами 2.1.1., 5.1., 5.2., 5.4.1. договору застави визначено, що заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу з публічних торгів за початковою ціною, зазначеною у п.1.1. цього договору або за вимогою заставодержателя визначається субєктом оціночної діяльності.

Відповідно до п.3.2.1. договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушила умови кредитного договору, не здійснювала погашення кредиту та відсотків за його користування.

Одним із мотивів, з яких суд першої інстанції вважав, що позов не підлягає до задоволення, є те, що п.9.4 Загальних умов кредитування встановлено, що будь-які повідомлення та вимоги, передбачені цими умовами, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану в кредитному договорі, і відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим стороною на третій робочий день з дня відправлення, однак позивачем не надано належних доказів на підтвердження виконання ним вказаного пункту умов та надіслання відповідачу ОСОБА_6 «Рахунків для сплати чергового платежу», «Вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором», «рахунків-фактур про сплату штрафу та пені».

Проте суд не звернув увагу на те, що п.1.4.3. Загальних умов кредитування встановлено, що у разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, він не пізніше ніж за 3 (три) робочих дні до настання строку платежу повинен звернутися до ТОВ «Порше мобіліті» за відповідним рахунком. Крім того ТОВ має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобовязується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Таким чином, відсутність доказів щодо надіслання відповідачу рахунків для сплати чергових платежів рекомендованим поштовим відправленням не звільняє відповідача від обовязку щодо виконання умов кредитного договору і не може бути підставою для відмови у позові.

Крім того, не надіслання відповідачу вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором або відсутність доказів про таке надіслання не виключає права ТОВ «Порше мобіліті» як кредитодавця та заставодержателя на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки таке право прямо передбачене ст.572 та ч.2 ст.1050 ЦК України.

Водночас, п. 8.3. Загальних умов кредитування передбачено, що за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. позичальник сплачує ТОВ «Порше мобіліті» штраф в гривні у розмірі еквіваленту 15 євро або 20 дол. США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення ТОВ першого листа щодо сплати. Якщо позичальник після направлення листа продовжує порушувати вказані статті, ТОВ направляє другий лист. У такому випадку штраф за порушення позичальником умов статей складатиме еквівалент 20 євро або 25 дол. США в гривнях за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі, на момент направлення такого листа. Якщо позичальник продовжує порушувати вказані статті, ТОВ має право направити третій лист. У такому випадку штраф складатиме еквівалент 25 євро або 30 дол. США в гривнях за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі, на момент направлення такого листа.

Пунктом 8.2. Загальних умов кредитування також передбачено, що у випадку порушення терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3. цих умов, а саме 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу, позичальник сплачує ТОВ штраф у розмірі 20 % від суми кредиту

Зі змісту вказаних положень умов вбачається, що сплата позичальником за порушення умов договору штрафу та його розмір напряму повязується з надісланням йому ТОВ «Порше мобіліті» відповідних листів та вимоги. Тому відсутність належних доказів про те, що такі листи, вимога були надіслані на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням відповідно до вимог п.9.4. Загальних умов кредитування дійсно є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів.

Обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач стверджував, що надіслав відповідачу 10 листів щодо сплати заборгованості у звязку з порушенням ним зобовязань, передбачених п.п. 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. Загальних умов кредитування, та вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 03.10.2014 р., а тому відповідно до п.8.3. умов відповідач зобовязаний сплатити штрафні санкції у розмірі 5594,46 грн., а відповідно до п.8.2. умов 41 670,07 грн., а всього 47 264,53 грн., однак не надав суду належних доказів про те, що такі листи та вимога були надіслані на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням, а тому позовні вимоги про стягнення штрафів у сумі 47 264,53 грн. задоволенню не підлягають.

Також суд в рішенні вказав, що в жодному з рахунків не зазначено обмінного курсу банку, на підставі якого розраховано гривневий еквівалент платежу, а тому неможливо перевірити правильність нарахувань позивачем сум до сплати у відповідності до курсу валют, який діяв на момент розрахунку, та вирахувати в цілому суму заборгованості, що, як зазначено судом, також є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо встановлення загального розміру вимог кредитора та правильності визначення розміру заборгованості, суд першої інстанції в порушення вищенаведених норм закону не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи та не розяснив позивачу його право у звязку з незгодою відповідача з нарахованою сумою заборгованості надати розрахунок із зазначенням обмінного курсу банку, на підставі якого розраховано гривневий еквівалент платежу, а відповідачу у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості заявити клопотання про призначення експертизи з цього приводу

Після розяснення сторонам апеляційним судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, позивачем було надано суду розрахунок щомісячних платежів із зазначенням обмінного курсу ПАТ «Креді ОСОБА_5» за безготівковими операціями, чинного на робочий день, що передував дню виставлення рахунку (т.2, а.с.40-65).

Відповідно до вказаного розрахунку та позовної заяви загальна сума основного боргу відповідача за кредитним договором станом на 12 листопада 2014 року становить 421 398, 90 грн., в т.ч. прострочена заборгованість - 71 816,60 грн., поточна заборгованість - 348 910,65 грн. (еквівалент 21 970,32 дол. США відповідно до обмінного курсу валют ПАТ «Креді ОСОБА_5» станом на вказану дату 15.881 грн./дол. США), проценти за користування коштами за період з 06.11.2014р. по 12.11.2014 р. 671,65 грн. (348910,65*9,9%*7/360= 671,65).

Згідно з п.8.1. Загальних умов кредитування у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Загальний розмір пені, що підлягає сплаті у звязку з порушенням відповідачем термінів оплати складає 2297,53 грн.

У звязку з вимогою ТОВ «Порше мобіліті» відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України відповідач, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Загальна сума 3% річних, що підлягає сплаті відповідачем у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання становить 1082,51 грн.

Що стосується втрат від інфляції в сумі 6904,69 грн., про стягнення яких були заявлені вимоги на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, то у стягненні цієї суми слід відмовити, оскільки сторонами був визначений грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобовязання, яке виражене у грошовій одиниці України гривні.

Не підлягає до задоволення і вимога про стягнення з відповідача 10 867,75 грн., які були сплачені позивачем ТОВ «Юридична фірма Вернер та Партнери» на підставі договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15 жовтня 2010 р., укладеного між позивачем та вказаною фірмою, та додаткової угоди до цього договору № 59 від 06 листопада 2014 року, оскільки відповідно до умов цих договорів ТОВ «Юридична фірма Вернер» зобовязалася надавати позивачу юридичні послуги, які полягають у юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях стосовно справи про стягнення заборгованості, збитків та звернення стягнення на предмет застави ОСОБА_4 за договором кредиту № 50011337 (т.1, а.с. 63-71, 130-133).

Згідно ж з ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суду відповідно до вимог вказаного закону не надано розрахунок витрат на правову допомогу (розрахунок погодинної участі особи, яка надавала правову допомогу, у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням тощо), а тому колегія суддів дійшла висновку, що у стягненні вказаної суми слід відмовити.

З урахуванням наведеного, загальний розмір вимог позивача, що підлягає задоволенню, становить 427 461, 49 грн.

Враховуючи, що позичальником за кредитним договором і заставодавцем за договором застави транспортного засобу є одна і та ж особа відповідач ОСОБА_4, при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет застави одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором, колегія суддів визнала, що відповідно до розяснення, даного Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.42 постанови № 5 від 30 березня 2012 року, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет застави з посиланням на суму заборгованості, оскільки при одночасному стягненні суми боргу та зверненні стягнення на предмет застави у рахунок погашення зазначеного боргу відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції та додаткові рішення цього ж суду відповідно до пп.1, 3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі станом на 12 листопада 2014 року 427 461, 49 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ТОВ «Порше мобіліті» підлягають і понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 5481 грн. (1827,00 + 3654,00 = 5481 грн., т.1, а.с.1, 161).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст.524, 533, 549, 572, 1050 ЦК України, колегія суддів

р і ш и л а:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року та додаткові рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 червня 2015 року та від 26 листопада 2015 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, неустойки, пені, інфляційних втрат, збитків та звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 50011337 від 17 січня 2014 року, укладеним між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_4, в розмірі станом на 12 листопада 2014 року 427461 (чотириста двадцять сім тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 49 коп. на предмет застави автомобіль марки VW, модель Golf VІІ, кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2014, шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше мобіліті» та продажу з публічних торгів за початковою ціною, визначеною у пунктах 1.1., 5.4.1. договору застави транспортного засобу № 50011337 від 30 січня 2014 року в сумі 297 643 (двісті девяносто сім тисяч шістсот сорок три) грн. 25 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, 89600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті», 02152, м. Київ, Проспект Павла Тичини, буд. 1 В, ідентифікаційний код 36422974, судові витрати в розмірі 5481 (пять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9