Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про видачу приватизаційних документів на земельну ділянку, що знаходяться у його користуванні з 1972 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: згідно вимог частини 1 статті 118 ЗК України, своїм Рішенням зобов'язати Київську міську державну адміністрацію щоб згідно Рішення № 650 від 18 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих міста Києва та Рішення № 639 від 07 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих міста Києва й вимог статті 14 Конституції України, пункту в) частини 1 статті 81, п. а) ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 119 та п. д) ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України, видали йому приватизаційні документи на земельну ділянку, що з 1972 року знаходиться в його безстроковому безперервному користуванні.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його, ОСОБА_1 в 1965 році привезли в безнадійному стані з радянської окупаційної Армії інвалідом 2 групи, а в 1971 року він на виробництві отримав травму і став ще й інвалідом 2 групи трудового каліцтва, в переламаний хребет та пошкоджений спинний мозок та багато інших невиліковних хвороб. Для створення хоч якихось умов мого пересування, за його кошти, совбез допоміг йому спец автотранспортом, а Дарницька районна рада депутатів трудящих м. Києва своїм Рішенням № 650 від 18 вересня 1972 року виділила йому, в безстрокове користування, земельну ділянку для забудови автомобільного гаража, у дворі будинку АДРЕСА_1, біля сміття збірника побудованого на засипаному природному водоймищі. Після того, як архітектурне управління, на Рішенні №650 Дарницької районної ради депутатів трудящих м. Києва, указало місце забудови його автомобільного гаража, згідно Рішення № 639 від 7 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих м. Києва, Київський завод експериментальних конструкцій, в порядку надання шефської допомоги, за мої кошти, у дворі будинку АДРЕСА_1, на указаному місці архітектурним управлінням біля сміття збірника, 17 листопада 1972 року збудували йому автомобільного гаража і з того ж 17 листопада 1972 року він безперервно користуюся вищевказаним автомобільним гаражем і прилеглою до нього земельною ділянкою. Отже, Рішення на забудову автомобільного гаража в нього є, навіть це Рішення має архітектурне виділення земельної ділянки для забудови його автомобільного гаража та якби він й не мав документів на забудову автомобільного гаража, то він ще з 1972 року безперервно користується земельною ділянкою, а це є 40 років безперервного користування однією земельною ділянкою і цей факт згідно ст. № 119 Земельного Кодексу України надає йому додаткове право для приватизації земельної ділянки що згідно Рішення Дарницької районної ради з 1972 року знаходиться в його безперервному користуванні.

Дізнавшись про його право на привласнення земельної ділянки, на підставі рішення № 650 від 18 вересня 1972 року та рішення № 639 від 7 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих м. Києва, згідно вимог пункту в) частини 1 статті 81, п. а) ч. З ст. 116, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 119 та п. д) ч.1 ст.121, ч. 1 ст. 158 Земельного Кодексу України, він не один раз звертався до Київської міської державної адміністрації щоб приватизувати земельну ділянку, і коли він, Українець, на Україні пограбований окупантами України так, що в нього, як хабар для хабарників, залишилася лише смерть з віднятим окупаційною армією у нього здоров'ям, дізнався що Київська міська державна адміністрація без хабара, навіть, так званий майданівський революціонер на словах безпощадний борець з корупцією чи за корупцію, голова Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 аж ніяк не бажає виконати вимоги Земельного кодексу України. Факт відмови, Київської міської державної адміністрації, видати йому приватизаційні документи на земельну ділянку яка згідно Рішення №650 від 18 вересня 1972 року та Рішення № 639 від 07 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих м. Києва знаходиться в його безстроковому безперервному користуванні під його автомобільним гаражем з 1972 року, підтверджує його звернення від 07-07-2015 року до Голови Київської міської державної адміністрації ОСОБА_2 та відповідь на це його звернення від 31-07-2015р № 057024-ОП/П-7880/1-10556 Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та інші документи. В жодній Статті Земельного Кодексу України ані в жодному іншому Законі України не вказано, що для приватизації земельної ділянки, яка згідно Рішення районної ради депутатів трудящих, знаходиться в користуванні під автомобільним гаражем інваліда - громадянина України, громадянина міста Києва, необхідно виконати вимоги що містяться в листі від 31-07-21015 року № 057024-ОП/П-7880/1-10556 Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконкому Дарницької райради депутатів трудящих м. Києва № 639 від 07 вересня 1972 року «Про надання шефської допомоги інваліду праці від трудового каліцтва 2 гр. ОСОБА_1» було вирішено просити керівництво заводу експериментальних конструкцій надати шефську допомогу в будівництві гаража для автомашини «Запорожень» інваліду праці 2 групи - ОСОБА_1 (а.с.45).

В подальшому, позивачу на підставі рішення Виконкому Дарницької районної ради народних депутатів трудящих № 650 від 18 вересня 1972 року «Про дозвіл на розміщення стандартного металевого збірно-розбірного авто гаража-стоянки г-ну ОСОБА_1» було дозволено розміщення стандартного металевого автогаража-стоянки без права на розкриття ями під льох у дворі будинку АДРЕСА_1, біля сміттєзбірника (а.с.44).

Статтею 16 ЗК УРСР 1970 р. передбачено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Статтею 20 ЗК УРСР 1970 р. передбачено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 21 ЗК УРСР 1970 р., видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Таким чином, на час прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розміщення автогаражу, законодавцем було передбачено, що відведення земельних ділянок здійснювалося на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської ради народних депутатів. В той же час, будь-яких постанов про відведення позивачу земельної ділянки на території розташування автогаражу прийнято не було, а виконкомом Дарницької районної ради депутатів трудящих було прийнято лише рішення про надання дозволу позивачу на розміщення у дворі будинку АДРЕСА_1 лише автогаражу-стоянки.

За вказаних обставин вимоги позивача про зобов`язання відповідача, Київську міську державну адміністрацію, видати йому приватизаційні документи на земельну ділянку на підставі Рішення № 650 від 18 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих міста Києва та Рішення № 639 від 07 вересня 1972 року Дарницької районної ради депутатів трудящих міста Києва, є необґрунтованими, оскільки вказаними Рішенням позивачу не виділялась в користування будь-яка земельна ділянка.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином, з викладеного вбачається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність. В той же час, позивач до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із клопотанням про передачу у власність відповідної земельної ділянки не звертався, документів передбачених статею 118 Земельного кодексу України не надавав, у зв'язку з чим вимога про видачу приватизаційних документів на земельну ділянку на підставі рішення виконкому, за яким позивачу лише надано дозвіл на розміщення автогаражу-стоянки, а не передано у власність чи користування земельну ділянку, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, позивачу у листі Департаменту земельних ресурсів від 31 липня 2015 року було повідомлено про порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві та роз'яснено необхідність подання клопотання із долученням відповідних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про видачу приватизаційних документів на земельні ділянки, що знаходяться у його користуванні з 1972 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 16, 20, 21 Земельного кодексу УРСР 1970, ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позві ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про видачу приватизаційних документів на земельну ділянку, що знаходяться у його користуванні з 1972 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: