Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Груп», відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції, Державної казначейської служби України, Головного управління юстиції у Миколаївській області, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2013 року вона придбала з прилюдних торгів будинок АДРЕСА_1 за ціною 99 617 грн. Вказане майно належало ОСОБА_5 та було реалізовано з прилюдних торгів, ініційованих відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у Миколаївській області (далі - ВДВС), у порядку примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 2-1-256/10 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 214 грн 59 коп. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації зазначеного вище будинку. При придбанні будинку позивач понесла витрати, а саме: 4 980 грн 85 коп. - гарантійний внесок за участь у прилюдних торгах та 9 862 грн 08 коп. - додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна, сплачені на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Груп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»); 49 грн 31 коп., 432 грн 72 коп. та 5 грн - комісія при прийомі платежів, сплачені на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - банк); 84 744 грн 07 коп. - ціна лоту; 30 грн - сплата за лот, сплачені на користь ВДВС. Посилаючись на наведене та на те, що звернення до ВДВС щодо повернення сплачених нею коштів залишилися без задоволення, просила суд, посилаючись на ч.1 ст. 216 ЦК України, стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти, відповідно до порядку, в якому вони були отримані та розподілені.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 500 грн та 7 668 грн 94 коп. шляхом їх списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків відділу державної виконавчої служби Микoлaївcькoгo районного управління юстиції, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягнуто з ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь позивача 14 842 грн 93 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Застосовано наслідки недійсності правочину - прилюдних торгів з реалізації житлового будинку № АДРЕСА_2, які відбулися 02 серпня 2013 року та затверджені 06 серпня 2013 року актом відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області.

Повернуто сторони недійсного правочину у попередній стан:

Стягнуто з ТОВ «Укрспецторг Групи» на користь ОСОБА_3 99 617 грн, сплачених на виконання правочину, а останню зобов'язано повернути ТОВ «Укрспецторг Групп» житловий будинок АДРЕСА_2

Анульовано свідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку № АДРЕСА_2, видане ОСОБА_3 14 серпня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік T.M., на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 06 серпня 2013 року, скасувавши державну реєстрацію її права власності на вказане нерухоме майно.

Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області вирішити питання про скасування постанови від 18 грудня 2013 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1-256/2010, виданого 22 квітня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 133 641 грн 59 коп. заборгованості.

Стягнуто з відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області та ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь ОСОБА_3 по 293 грн збитків з кожного.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає часткову задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ВДВС є стороною правочину, визнаного судовим рішенням недійсним, при цьому також стягнув з ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь позивача грошові кошти у розмірі 14 842 грн 93 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не вірно встановив особу-продавця, зазначивши, що реституція може бути застосована лише до сторін визнаного недійсним правочину, тоді як ВДВС не є стороною такого правочину.

Проте повністю погодитися з висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 27 травня 2013 року між ВДВС та спеціалізованою організацією ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір № 15-0304/13 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - договір), на підставі якого було проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна.

02 серпня 2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації житлового будинку АДРЕСА_1, який належав на праві власності ОСОБА_5

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2014 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації вказаного будинку.

Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1990 року № 68/5, (далі - Тимчасове положення) яким визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2. 2 Тимчасового положення), та передані певні правила проведення цих торгів.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може бути визнана недійсною у судовому порядку та, відповідно, можуть бути застосовані наслідки недійсності такого правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.

При цьому, із матеріалів справи убачається, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, зокрема, судом було встановлено, що звіт про оцінку майна був підписаний суб'єктом оціночної діяльності 29 січня 2013 року, тоді як прилюдні торги відбулися 02 серпня 2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня його підписання, що свідчить про втрату чинності такого звіту. Повторна оцінка майна в установленому порядку не проводилась.

Разом з тим, у разі визнання публічних торгів недійсними, у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець.

Слід зазначити, що після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, на виконання якого такі торги були проведені.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, апеляційному суду необхідно було встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів, який визнано недійсним.

Відповідно до п. 3.1 Тимчасового положення, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Якщо спеціалізована організація виступає від власного імені на підставі договору комісії, укладеного з виконавчою службою, то стороною договору купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є спеціалізована організація.

Якщо ж на підставі укладеного спеціалізованою організацією з виконавчою службою договору ця організація під час укладення на торгах договору купівлі-продажу виступає не комісіонером, а представником виконавчої служби, то стороною такого договору є остання.

Оскільки відносини між виконавчою службою та спеціалізованою організацією регулюються укладеним між ними договором, то в кожному конкретному випадку, виходячи з його умов, слід встановлювати, хто саме є продавцем за укладеним на торгах договором і до кого може звернутися покупець з вимогою про повернення коштів у разі недійсності такого договору купівлі-продажу із застосуванням правового механізму, передбаченого ст. 216 ЦК України.

Згідно з умовами п. 1.1. договору про надання послуг по організації і проведенню торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (іпотеки), укладеного 27 травня 2013 року між відділом ДВС та ТОВ «Укрспецторг Групп» (далі - Договір), предметом такого є здійснення сторонами дій, пов'язаних з виконанням умов генерального договору про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 06 січня 2012 року № 3 з надання послуг з реалізації арештованого нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Пунктом 1.2 цього Договору визначено, що відділ ДВС передає спеціалізованій організації нерухоме майно, арештоване державним виконавцем, а спеціалізована організація надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (а.с. 112-114, 161-168).

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-215, 316 ЦПК України не встановив правовідносини між сторонами; не перевірив умови укладеного між ВДВС та спеціалізованою організацією договору; не врахував наявні в матеріалах справи докази на підтвердження того, що кошти після проведення прилюдних торгів було перераховано на рахунок ВДВС, а не на рахунок ТОВ «Укрспецторг Групп» та дійшов передчасного висновку про те, що ВДВС не є продавцем, а грошові кошти у розмірі 99 617 грн підлягають стягненню на користь позивача з ТОВ «Укрспецторг Групп».

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК Україниє підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін