АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/91/16 Головуючий 1 інст. Ященко С.О.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 та правонаступника ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування шкоди у звязку з залиттям квартири,

у с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися у суд із позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у звязку з залиттям квартири.

На обґрунтування позивачі вказали, що є власниками комунальної квартири АДРЕСА_1 в Харкові: 48/100 частин згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 березня 1995 року на підставі розпорядження Комісії по приватизації житлового фонду Державного підприємства «Завод ім. Малишева» за № 835, 23/100 - згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31 січня 2006 року на підставі розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за № 1100.

ОСОБА_9 та ОСОБА_3 проживають поверхом вище в квартирі № 4.

19 квітня 2013 року та 15 жовтня 2014 року їх квартира була залита у звязку з халатним відношенням відповідачів до сантехнічного обладнання в квартирі № 4 за вказаною адресою. Приписи начальника дільниці № 25 Комунального підприємства щодо усунення протікання внутрішньоквартирної розводки трубопроводів холодного водопостачання та водовідведення не усувають.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з відповідачів на їх користь 23 000 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

В уточнених вимогах просили стягнути на їх користь на відшкодування матеріальної шкоди у звязку з залиттям квартири суму в розмірі 24 944 грн. 00 коп. з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в солідарному порядку.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на відсутність їхньої вини в залитті квартири АДРЕСА_1 в Харкові:.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року позов задоволено частково.

З ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди солідарно стягнуто 16 788 грн. 00 коп., а 243 грн. 60 коп. судового збору в рівних частках з кожного.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 та правонаступник ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що рішення ухвалено за відсутності вини відповідачів в залитті квартири позивачів; розмір шкоди не підтверджено висновком будівельно-технічної експертизи.

Позивачі, інші відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав доведеним, що позивачам завдано шкоди винною неправомірною бездіяльністю відповідачів. Розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивачів, визначено з урахуванням Договору підряду № 12/26, укладеного 26 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Промзернокомплект» (далі ТОВ «НВЦ «Промзернокомплект») та ОСОБА_4 Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, як особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 1, 2).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками комунальної квартири АДРЕСА_1 в Харкові: 48/100 частин згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 березня 1995 року на підставі розпорядження Комісії по приватизації житлового фонду Державного підприємства «Завод ім. Малишева» за № 835, 23/100 - згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31 січня 2006 року на підставі розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за № 1100.

Співласниками квартири № 4 за цією ж адресою є ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 лютого 1999 року ЦПДЖФ за реєстровим № 3-99-168065.

19 квітня 2013 року та 15 жовтня 2014 року квартира позивачів була залита водою.

Із актів, складених дільницею № 25 КП «Жилкомсервіс», вбачається, що в даній квартирі було виявлено у кухонному приміщенні та санітарному вузлі на стелі та стінах вологі сліди залиття. Причиною залиття є халатне відношення жителів квартири № 4 за цією ж адресою до санітарно-технічного обладнання.

Згідно кошторису, складеного 26 грудня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Промзернокомплект», загальна вартість матеріалів і робіт складає 24 944 грн. 00 коп. (а. с. 5-6, 8-9, 54-59, 64 т. 1)).

З метою зясування обставин, що мають значення для справи, судом призначалася будівельно-технічна експертиза.

Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 423, складеного 29 березня 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_11, вірогідний розмір матеріальної шкоди у звязку із залиттям квартири АДРЕСА_2 на момент проведення експертизи становить 1 104 грн. 00 коп.; ймовірною причиною залиття цієї квартири, що сталося 19 квітня 2013 року та 15 жовтня 2014 року, є незабезпечення гідроізоляційних якостей покрівлі будинку над квартирою № 4; для усунення вірогідних наслідків від залиття квартири № 1 за цією адресою необхідно провести роботи з перетирання штукатурки та клейового фарбування стін на стелі приміщення кухні в обсязі 35,0 кв. м.; для проведення ремонту з усунення вірогідних пошкоджень квартири № 1 від залиття на час проведення експертизи вартість робіт і матеріалів становить 818 грн. 00 коп. (а. с. 114-128 т. 2).

Інші докази на підтвердження вини відповідачів у залитті квартири АДРЕСА_3, що сталося 19 квітня 2013 року та 15 жовтня 2014 року, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення матеріальної шкоди у звязку з залиттям з відповідачів в солідарному порядку на користь позивачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідачів не є доведеною, не ґрунтуються на законі.

В актах від 19 квітня 2013 року та від 15 жовтня 2014 року не зазначена конкретна причина залиття, а також те, що ушкодження залиттям водою оздоблюваних матеріалів в квартирі № 4 значно перевищує ушкодження в квартирі АДРЕСА_2.

Однак з моменту залиття, про яке зазначено в актах, минув значний проміжок часу і тому неможливо підтвердити чи спростувати причину залиття, яке сталося в ці дні.

Відсутність вини доводить відповідач.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися лише на відповіді, надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в серпні 2013 року та березні 2015 року Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», Адміністрацією Комінтернівського району Харківської міської ради, Департаментом житлового господарства, згідно яких потребує ремонту крівля над квартирою № 4 по вул. Войкова в м. Харкова (т. 1, а. с. 185-198).

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того, статтями 151, 177, 179 ЖК Української РСР та статтею 322 ЦК України передбачений обовязок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами) (далі Правила).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обовязок власника квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обовязок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобовязаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин відповідачами не надано, останні як власники квартири несуть відповідальність за неналежну експлуатацію сантехнічного обладнання, яке знаходиться в їх квартирі.

За правилами статті 57 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрутовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Розмір шкоди, заявлений позивачами, на підтвердження якого ними надано кошторис, складений 26 грудня 2014 року ТОВ «НВЦ «Промзернокомплект», судова колегія вважає недоведеним.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 не заперечувала той факт, що залиття її квартири мало місце і не з вини відповідачів.

Належних та допустимих доказів на підтвердження шкоди у звязку з неправомірними діями відповідачів у звязку з залиттям квартири, що сталося 19 квітня 2013 року та від 15 жовтня 2014 року в розмірі 24 944 грн. 00 коп., позивачі не надали. Кошторис таким доказом визнати не можна.

Враховуючи те, що будівельно-технічна експертиза проведена під час розгляду справи на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне визначити матеріальну шкоду, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів в розмірі 1 104 грн. 00 коп. згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 423, складеного 29 березня 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_11.

За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року до участі у справ залучено правонаступника ОСОБА_3, померлого 02 січня 2016 року, судові витрати розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частковому порядку по 48 грн. 72 коп. з кожного.

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 307 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року змінити в частині вирішення спору щодо стягнення матеріальної шкоди та судового збору.

Абзаци другий, третій резолютивної частини викласти в такій редакції:

Стягнути на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 1 104 грн. 00 коп. (одна тисяча сто чотири грн. 00 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди та 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору в частковому порядку по 48 грн. 72 коп. (сорок вісім грн. 72 коп.) з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_12