У Х В А Л А

26 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд», ОСОБА_4, ОСОБА_5, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року позов задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 24/12 від 24 грудня 2012 року укладений між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_4; визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 24/12-1 від 24 грудня 2012 року укладений між ТОВ «Оргтехбуд» та ОСОБА_5; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 9 серпня 2013 року № НОМЕР_2, видане Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 9 серпня 2013 року № НОМЕР_1, видане Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області; визнано право власності за ОСОБА_6 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1; визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1; визнано ОСОБА_5таким, що втратив право власності на 1/2 частку спірної квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушують питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2015 року та на постанову Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, погодився з його висновками про те, що майнові права на спірну квартиру на підставі договору про дольову участь у будівництві від 12 січня 2006 року № 12.01/17-1 належать ОСОБА_6, а не ТОВ «Оргтехбуд», яке не мало права відчужувати вказані права за спірними договорами купівлі-продажу від 24 грудня 2012 року та дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав відповідно до вимог статей 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 215 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>, застосувавши наслідки їх недійсності.

Разом з тим в наданій як приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2015 року, скасовуючи рішення районного суду, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що права позивача не підлягають захисту в порядку статті 392 ЦК України, так як умовами укладеного між сторонами договору визначено порядок набуття права власності на нерухоме майно, який позивачем не дотримано.

У постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року, наданій як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зроблено висновок про те, що враховуючи, що ТОВ «Ріелті Плюс» відповідно до умов договору інвестування передало за актом позивачу нежитлові приміщення та звернулось до виконавчого комітету із заявою від 10 листопада 2008 року № 236 про оформлення права власності за інвесторами, а виконавчий комітет Бутанської міської ради Київської області ухвалив 18 листопада 2008 року рішення № 544 «Про оформлення права власності за інвесторами торговельного центру» висновок суду про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання за нею права власності на новостворене майно на підставі статті 392 ЦК України не можна визнати обґрунтованим.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд», ОСОБА_4, ОСОБА_5, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко