Справа № 755/7453/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2016р. до Дніпровського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою, в якій просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.09.2015 року по третейській справі №939/15.

Заява обґрунтована тим, що 01.09.2015р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було постановлено рішення по справі №939/15, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості був задоволений. Заявник з рішенням третейського суду не погоджується, посилаючись на те, що на дату винесення рішення третейським судом Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, отже справа не була підвідомча третейському суду. Заявник копію оскаржуваного рішення отримано 22.04.2016р., що є підставою для поновлення строку, про що подане відповідне клопотання.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не заявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань суду не подав.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не заявилась, подала письмові заперечення на заяву, в яких просила у задоволенні заяви відмовити посилаючись на відсутність підстави для скасування рішення, оскільки строк на оскарження рішення третейського суду закінчився до 01.12.2015 р., а заява про скасування подана після закінчення процесуального строку на оскарження такого рішення. Крім того, зазначив, що позов про стягнення кредитної заборгованості не є спором щодо захисту прав споживачів, а поручитель в будь якому випадку не може вважатись споживачем послуг банку, оскільки між банком та поручителем відносини виникають не на підставі договору споживчого кредиту, а на підставі договору поруки.

ОСОБА_2 в судове засідання не заявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв чи клопотань суду не надала.

Крім того, письмові пояснення направив до суду Голова Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали третейської справи №939/15, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.09.2015 року по справі №939/15 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1307722,23грн. та 13477,22грн. третейського збору.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного 02.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №831/3/27/31/8-063, за умовами якого ОСОБА_1 надано грошові кошти окремими частинами (траншами), в межах максимального ліміту заборгованості до 70400,00 доларів США, на споживчі цілі, зі сплатою процентів та комісії, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.01.2023 року, на умовах визначених цим договором.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором кредиту №831/3/27/31/8-063 від 01.02.2008р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 01.02.2008р. укладено Договір поруки №831/4/27/31/8-045.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Відповідно до п. 6.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №831/3/27/31/8-063 від 02.02.2008р., у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляючись про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункту суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Аналогічна домовленість викладена в п.5.2 Договору поруки №831/4/27/31/8-045 від 01.02.2008р.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно регламенту даного третейського суду.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просить заявник, ухвалено 01.09.2015 року, тобто після внесення вищезазначених змін до Закону.

Як убачається з матеріалів третейської справи №939/15, копію оскаржуваного рішення третейського суду заявник ОСОБА_1 поштою не отримував (а.т.с.73-74).

Представник заявника отримав копію цього рішення 22.04.2016р., ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення третейського суду 29.04.2016р., тому строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду не пропущено.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, одержавши кредит на особисті, тобто споживчі потреби, укладений з ОСОБА_2 договір поруки є забезпечувальним, тобто похідним зобов'язанням від основного договору, спір виник щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі № 6-2074цс15, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Верховним Судом України також викладена правова позиція при прийнятті Постанови від 03.02.2016р. у справі №2630цс15, де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.09.2015 року по третейській справі №939/15 підлягає задоволенню, оскільки відносини, що виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по кредитному договору, кредит за яким надавався на споживчі потреби, правовідносини за основним договором та за договором поруки виникли зі споживчого кредиту, враховуючи той факт, що на час ухвалення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків оскаржуваного рішення - 01.09.2015 року, діяла редакція Закону України «Про третейські суди», якою передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), справа, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 5, 6, 51, 55, 57 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 210, 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, учасники третейського розгляду: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.09.2015 року по справі №939/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя