Справа № 686/7440/15-ц
Провадження №2/686/3303/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_5 з вказаними позовом в якому зазначив, що 12 березня 2011 року між ним та ОСОБА_7 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір на квартиру, та всі пов'язані з цим документи залишилися у нього. Користувачем-абонентом всіх комунальних послуг по цій квартирі також до цього часу залишався він. Обдарований ОСОБА_7 у вказану квартиру не вселився, за вказаною адресою не реєструвався, нею не користувався та комунальні послуги не оплачував. Весь цей час ОСОБА_7 був зареєстрований і проживав у квартирі АДРЕСА_2, ? частини квартири якої приватизував 18.11.1993 року, а 18.11.2011 року подарував свою частку брату - ОСОБА_8 Зазначив, що спірний договір був ним укладений з метою недопущення отримання прав на вказану квартиру його донькою - ОСОБА_9, з якою на той час у нього склалися вкрай неприязні стосунки. За таких обставин, аби ця квартира не дісталася його доньці в порядку спадкування, він і оформив вказаний договір на ОСОБА_7 - сина ОСОБА_4, з якою підтримував фактичні шлюбні стосунки. При цьому зазначив, що фактично, укладаючи вказаний договір дарування, він насправді мав на увазі інший правочин - заповіт, та зберігаючи при собі документи на квартиру, користуючись нею, оплачуючи комунальні послуги, вважав себе її власником і рахував, що право власності на спірну квартиру перейде до ОСОБА_7 лише після його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, та виявилося, що до її складу входить також і спірна квартира. Зазначив, що при укладенні спірного договору він помилявся щодо його правової природи на відповідних правових наслідків: при його укладенні він не мав намір безоплатно передати у власність своє єдине житло іншій особі. За таких обставин, посилаючись на положення ст.203, 717 ЦК України, просив суд визнати укладений ним договір дарування квартири недійсним.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що більше 20 років проживає з ОСОБА_4 У нього є рідна донька - ОСОБА_9, з якою на час 2011 року у нього склалися дуже погані стосунки (остання відмовилася доглядати його коли він потрапив до лікарні, не запросила на своє весілля). У зв'язку з цим, з метою аби вона не мала прав на належну йому квартиру, 12.03.2011 року він оформив вказаний спірний договір дарування, за яким подарував ОСОБА_7 належну йому квартиру АДРЕСА_1 При цьому, при укладенні вказаного договору, він вважав, що ОСОБА_7 буде його доглядати, і що право власності на це житло перейде до останнього лише після його смерті. Після укладення цього договору, він продовжив користуватися цією квартирою, оплачувати комунальні послуги, робив в ній ремонт та вважав себе повноправним її власником. Натомість ОСОБА_7 у вказану квартиру не вселився, комунальні послуги за нею не оплачував, інколи брав у нього ключі та ночував у ній. Просив суд врахувати, що при укладенні спірного договору він не мав намір безоплатно передати у власність своє єдине житло іншій особі. У січні 2015 року ОСОБА_7 помер та виявилося, що до складу його спадщини входить спірна квартира, та фактично він позбавляється свого єдиного житла.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити. надав пояснення, аналогічні поясненням позивача. Просив суд врахувати, що після укладення спірного договору дарування обдарований ОСОБА_7 до подарованої йому квартири не вселився, в ній не зареєструвався, комунальні послуги не сплачував, договори з надання таких послуг на себе не переоформив. Цією квартирою продовжував користуватися ОСОБА_5, який вважав себе її власником, оплачував комунальні послуги. При цьому, при укладенні спірного договору дарування, ОСОБА_5 фактично не бажав безоплатно передати у власність свою квартиру, яка є його єдиним житлом, а його дії направлені були лише на позбавлення права спадкування своєї доньки, з якою у нього були погані стосунки. Укладаючи спірний договір, ОСОБА_5 вважав, що право власності на належну йому квартиру, перейде до ОСОБА_7 лише після його смерті, а до того він залишитися її власником.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Пояснила суду, що дійсно тривалий час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_5 Її син ОСОБА_7 був одружений на ОСОБА_3 У 2003 році ОСОБА_5 пустив проживати її сина разом з дружиною проживати у квартирі АДРЕСА_1. Після того як син з невісткою посварилися та остання забрала свої речі та дитину і стала проживати сама, син у 2009 році фактично переселився до неї у с. Волиця. Потім син став просити ОСОБА_10 аби той подарував йому квартиру та вона стала схиляти позивача до цього. Наприкінці 2010 року ОСОБА_5 потрапив в аварію, та його донька - ОСОБА_9 відмовилася його доглядати та навідувати. Через це між ОСОБА_5 та його донькою значно погіршилися стосунки, та вона умовила останнього укласти цей договір. Після укладення договору ОСОБА_7 до спірної квартири не вселявся, та час-від-часу брав ключі у ОСОБА_5 аби там переночувати, оскільки неофіційно підробляв вантажником на залізничному вокзалі. Речей сина у квартирі не було. Ремонт у цій квартирі робив ОСОБА_5 за власні кошти, та участі у ньому ОСОБА_7 не приймав. Щодо оформлення права власності спірної квартири на сина вона пояснила, що технічний паспорт на квартиру зберігав у себе ОСОБА_5, та вона без дозволу останнього забрала ці документи та сама подала заяву до БТІ, аби переоформити квартиру на сина.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_11, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з 2004 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_7 у 2006 році за пропозицією ОСОБА_5, який перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_4, матір'ю ОСОБА_7, вони переселилися до належної йому квартири АДРЕСА_1 та стали там проживати. У 2007 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_11 З часу заселення в цю квартиру вони в ній зробили ремонт: вставили пластикові вікна, замінили двері, відремонтували балкон. У 2010 році, через сварки, вона переїхала від ОСОБА_7 та стала проживати окремо: ОСОБА_7 залишився проживати у цій квартирі, а вона стала винаймати інше житло. Разом з цим, вони продовжили бачитися з ОСОБА_7, вона періодично навідувалася до нього у цю квартиру, де залишалася на декілька днів. У 2011 році ОСОБА_7 зробив ремонт у ванній кімнаті. Приблизно весною 2012 року він повідомив їй, що ОСОБА_5 подарував йому цю квартиру. 25 січня 2015 року вона дізналася, що ОСОБА_12 помер. Вона приймала участі у його похованні, займалася оформлення певних документів, організовувала обід. Після смерті чоловіка вона від свого імені та від імені сина подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_7 Також зазначила, що ОСОБА_7 з 2006 року постійно проживав у спірній квартирі, а ОСОБА_5 проживав у с. Волиці разом з ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що при укладенні спірного договору дарування ОСОБА_5 нотаріусом були роз'яснені його положення та правові наслідки; нотаріусом повірені дійсні наміри останнього при його укладенні, а тому підстав вважати що у позивача на момент його укладенні був «дефект волі» і що останній насправді мав на меті інший правочин не існує. Помилка позивача щодо тлумачення вказаного договору, як на то він посилаються у позові, не може бути підставою до визнання цього договору недійсним. Зазначила, що такими діями позивач намагається позбавити її та неповнолітнього сина права на спадкування. Крім того просила врахувати, що позивачем пропущені строки позовної давності для оспорювання вказаного договору.

Відповідач ОСОБА_13, яка була залучена до участі у розгляді даної справи як представник неповнолітньої ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Представник органу опіки та піклування Хмельницької міської ради в судове засідання не з'явився. Причини своєї неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

21 березня 2011 року між ОСОБА_5, як дарувальником, та ОСОБА_7, як обдарованим, був укладений договір дарування, за яким дарувальник передав безоплатно у власність, а обдарований прийняв в дарунок квартиру НОМЕР_1 що знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-326.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, яке видане повторно 09.04.2015 року відділом ДРАЦС по місту Хмельницькому реєстраційної служби ХМРУЮ у Хмельницькій області. Після його смерті відкрилася спадщина яку прийняли: ОСОБА_4, як мати померлого; ОСОБА_3, як дружина померлого, ОСОБА_11, як неповнолітній син померлого та неповнолітня ОСОБА_6, донька померлого. Вказане підтверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами спадкової справи, записом акту про народження ОСОБА_6

Частиною 1 статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже, відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 19 березня 2014 року (справа № 6-9цс14) і 18 червня 2014 року (справа № 6-69цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 суду показав, що ОСОБА_7 знав, оскільки працював разом з ним. Останній був одружений на ОСОБА_3 та вони мають спільну дитину сина ОСОБА_15. Приблизно останніх п'ять років до дня смерті ОСОБА_7, він з дружиною не проживали разом. Також зазначив, що у спірній квартирі ОСОБА_7 разом з дружиною проживали приблизно півтора роки після народження дитини. Потім коли ОСОБА_3 пішла від ОСОБА_7 (приблизно у 2009 році), останній переїхав та став проживати у своєї матері у с. Волиці. Також зазначив, що зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що вказана квартира належить його вітчиму - ОСОБА_5, який через конфлікт з донькою оформив на нього договір дарування. При цьому сам ОСОБА_7 не вважав себе власником квартири, інколи з дозволу ОСОБА_5, міг в ній переночувати. Проживав ОСОБА_7 фактично у с. Волиця, звідки його на роботу часто привозив та відвозив назад ОСОБА_5

Аналогічні пояснення надав допитаний в якості свідка ОСОБА_16

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є донькою ОСОБА_5 Стосунки з батьком завжди були напружені, оскільки він покинув сім'ю. У 2010 році вона виходила заміж та зателефонувала батькові аби він допоміг матеріально. Він відмовив, пославшись на відсутність коштів, та у зв'язку з цим вони посварилися і вона не запросила його на весілля. Внаслідок цього їх стосунки значно погіршилися, та батько у розмові повідомив, що переписав належну йому квартиру на іншу особу. Також пояснила, що наскільки їй відомо, батько продовжував утримувати цю квартиру, оплачувати комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона проживає у селі Волиці Хмельницького району по сусідству з ОСОБА_4, яка проживає по АДРЕСА_3. Разом з нею, приблизно з 2009 року проживав її син - ОСОБА_7 З його слів їй відомо, що ОСОБА_5, співмешканець ОСОБА_4, подарував йому квартиру, що розташована у м. Хмельницькому в районі «Озерна» та це дарування було пов'язано з тим, що між ОСОБА_5 та його донькою виник конфлікт і той не хотів аби належна йому квартира дісталася доньці. Також зазначила, що з 2009 року ОСОБА_7 постійно проживав у с. Волиця.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він працював разом з ОСОБА_7 на залізничному вокзалі, та проживали поруч в одному мікрорайоні на «Озерній» м. Хмельницького. Неодноразово був у останнього в гостях в квартирі по вул. Залізняка. Зі слів ОСОБА_7 вказана квартира належала йому, оскільки була подарована ОСОБА_5 Також зазначив, що приблизно у 2010 -2011 році ОСОБА_7 робив в цій квартирі ремонт (замінював санвузли, сантехніку, облицьовував стіни плиткою). Також зазначив, що окрім ОСОБА_7 в цій квартирі ніхто не жив та останній планував подарувати її своєму сину від шлюбу з ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона проживає у будинку АДРЕСА_1. У цій квартирі проживали ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_3 та дитиною. Після того як ОСОБА_3 виїхала, в ній залишився проживати ОСОБА_7 Зі слів батьків, яким розповідав ОСОБА_21 вказану квартиру йому подарував ОСОБА_5; також ОСОБА_7 робив в ній ремонт. У вказаній квартирі завжди проживав ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_22 та ОСОБА_23 суду пояснили, що вони знали ОСОБА_7, певний період працювали з ним на залізничному вокзалі. Останній проживав у АДРЕСА_1. Останній вказував, що він є власником цієї квартири, зазначав, що робив в ній ремонт, сплачував комунальні платежі.

Згідно довідки ЖЕК №6 від 26.03.2015 року встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають п'ять осіб, в тому числі з 15.03.1990 року ОСОБА_7, який виписаний 25.03.2015 року у зв'язку зі смертю.

Відповідно до представленої довідки ТОВ ЖЕО ЖЕД №3 від 09.04.2015 року №449 встановлено, що у АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5 з 26.05.1994 року. Інших осіб зареєстрованих у вказаній квартирі не має.

Також згідно довідки, виданої Малашовецькою сільською радою №789 від 22.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 проживав з лютого 2009 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року у АДРЕСА_3

З представлених позивачем довідок МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 2988 від 06.04.2015 року, МКП «Хмельницькводоканал» №37 від 06.04.2015 року, ПАТ «Хмельницькгаз» № 36 від 06.04.2015 року та ТОВ ЖЕО ЖЕД-3 від 07.04.2015 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 відкриті особові рахунки та станом на 01.04.2015 рік відсутня заборгованість по сплаті за спожиті комунальні послуги.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що після укладення договору дарування, ОСОБА_5 продовжував користуватися спірною квартирою, яка є його єдиним житлом, самостійно сплачує за комунальні послуги. При цьому факт укладення договору дарування та перехід до ОСОБА_7 права власності на квартиру, не обумовило зміну сторони у договорах про надання житлово-комунальних послуг. Вказане підтверджено долученими позивачем довідками про відсутність заборгованості за спожиті комунальні послуги за особовими рахунками відкритими на ім'я позивача за спірною адресою, і вказані обставини не спростовані відповідачами.

Досліджені судом докази у їх сукупності, на переконання суду, свідчать про те, що укладаючи договір дарування своєї квартири, ОСОБА_5 помилявся стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи вказаного правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки вважав, що право власності на вказану квартиру він втратить лише після своєї смерті.

Посилання відповідача ОСОБА_3 та її представника на те, що ОСОБА_7 як власник користувався спірною квартирою, робив в ній ремонт суд не приймає до уваги оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені.

Також, суд не приймає до уваги й посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для пред'явлення даного позову. Так, дійсно оспорюваний правочин був укладений 12.03.2011 року. Разом з тим, як вбачається з обґрунтування позовних вимог та наданих пояснень позивачем, про фактичне порушення його прав він дізнався лише з січня 2015 року, коли помер ОСОБА_7 та виявилося, що його квартира входить до складу спадщини після смерті останнього та він її може втратити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, який був укладений від 12 березня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Приступою С.М. (реєстраційний № 3-326), недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: