Справа №461/2456/16-ц>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2016 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Радченка В.Є.

при секретарі - Домашовець М.Ф.

з участю:

представниці позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представниці відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 В уточненій позовній заяві від 16.05.2016 року ОСОБА_6 свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Власниками квартири № 1 в цьому будинку є відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4

Відповідачі поставили замок та не надають доступу до комор в підвалі будинку площею 30,8 та 24.3 кв.м. Як стало відомо позивачеві, дані приміщення включені до технічного паспорту квартири та до свідоцтва про право власності відповідачів на дані приміщення. Позивач також зазначає, що вона свої згоди на приватизацію підвальних приміщень не давала, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 382, ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, такі приватизовані протиправно.

Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності № 5789595 видане 05.07.2013 року в частині права власності ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на нежитлові приміщення, а саме комори в підвалі площею 30,8 кв.м., 24,3 кв.м. в буд. АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на нежитлові приміщення, а саме комори в підвалі площею 30,8 кв.м., 24,3 кв.м. в буд. АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні цивільний позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 відповідно ОСОБА_3, ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечували. Зазначили, що реєстрація права власності співвласників на нежитлові приміщення в АДРЕСА_1 відбулася що моменту набуття позивачкою права власності на квартиру № 1а в даному будинку. Відтак, права ОСОБА_6 не могли бути порушені при приватизації підвалів.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5789616 від 05.07.2013 року квартира АДРЕСА_1, до складу якої входять комори в підвалі - 6,6 кв.м., 12,0 кв.м., 30,8 кв.м. та 24,3 кв.м., перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_4

У відповідності з приписами ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Такі ж приписи містить ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», які підлягають застосуванню, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Правова позиція щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення висловлена у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004, згідно якого допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

За загальним правилом та згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 придбала у ОСОБА_9 24.10.2013 року. Право власності позивачкою зареєстроване 24.10.2013 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11482254.

Дії позивачів щодо приватизації, оформлення права власності (набуття, включаючи державну реєстрацію права власності) на спірні нежитлові приміщення підвалу багатоквартирного будинку мали місце у липні 2013 року. В цей час позивач не була власником квартири в будинку № АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки державна реєстрація права власності відповідачів на квартиру, з урахуванням спірних приміщень, отримання свідоцтва про право власності відбулося до моменту набуття позивачем права власності на квартиру в цьому ж багатоквартирному будинку, то будь-яких прав позивача не порушено. Тому, відсутні підстави для захисту судом прав позивача та задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову, сума сплаченого позивачем судового збору розподілу не підлягає та покладається на ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 208-209 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Є. Радченко