Справа № 308/2812/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.,

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з третьою особою Органом опіки та піклування служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому про усунення перешкод в спілкуванні з неповнолітнім онуком,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з третьою особою Органом опіки та піклування служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому про усунення перешкод в спілкуванні з неповнолітнім онуком. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй 90 років , вона є інвалідом І групи і має бажання спілкуватись з онуком ОСОБА_5 Однак на її прохання щодо спілкування з онуком відповідачка ОСОБА_2, яка є матірю онука, та її батьки категорично заперечували. Відповідно своїми діями вони позбавляють позивачку права спілкуватись з онуком та брати участь у його вихованні. На підставі наведеного, позивачка просила зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкування ОСОБА_6 з її онуком ОСОБА_5, всіляко цьому сприяти та дозволити батькові ОСОБА_7 привезти до місця її проживання (вул. І. Франка, 58, с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області) ОСОБА_5 кожну суботу та неділю місяця та на протязі 15 днів у період літніх канікул. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково: зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 Савіввни з онуком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. ОСОБА_1 не погодилась з цим рішенням, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: суд безпідставно зробив висновок, що перевезення онука на вихідні та канікули на значну відстань є передчасними, оскільки можуть позбавляти його звичайного режиму проживання, встановленого режиму харчування; в матеріалах справи немає медичного висновку стосовно того, що тривалі переїзди можуть негативно вплинути на його фізичний та моральний стан. Однак, зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного. Судом першої інстанції встановлено, що у 2007 році ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб, у якому народився ОСОБА_5. Відповідно до свідоцтва серії 1-ФМ № 179871 від 06.01.2011 року батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_2. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано у 2011 році Ніжинським міськрайонним судом і на даний час відповідачка проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_5 та її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: м. Ужгород, вул. Механізаторів, 11. Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 проживає разом з ОСОБА_1, яка у відповідності до свідоцтва про народження Серії І-ЕД № 293254 є його матірю. Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7, який є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 також має незадовільний стан здоровя внаслідок перенесеної в 2006 році операції на головному мозку. Крім того він здійснює догляд за своєю матірю, ОСОБА_1 Разом з тим з доданої до матеріалів справи довідки ЛКК № 55/4 від 28.04.2015 року, виданої на запит начальника служби у справах дітей ОСОБА_9 вбачається. що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, часто і тривало хворіє на бронхо-легеневі захворювання, перебуває на обліку в ортопеда та імунолога. Відповідно зміна кліматичних умов йому не рекомендована. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, ділом, прабабою, прадідом та внуками. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бети забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав до вихованні внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 2 статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. З, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матірю. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи вік дитини хлопчику на даний час неповні сім років, виходячи з інтересів дитини, стану її здоровя, віддаленості місць проживання позивачки та дитини, судова колегія вважає, що перевезення дитини кожну суботу та неділю місяця та на протязі 15 днів у період літніх канікул, не відповідає інтересам дитини. Враховуючи вказані обставини та те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі з онуком, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Твердження апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення. Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

1 . Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року по даній справі залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: