У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Черненко В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та виготовлення закордонного паспорту без згоди батька за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі до 20 липня 2004 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. З 09 серпня 2007 року до 7 липня 2015 року донька на законних підставах разом із нею перебувала в Італії. Причиною їхнього виїзду до м. Анкони в Італії стала хронічна хвороба дитини, а саме: захворювання нирок. ОСОБА_5 там закінчила загальноосвітню середню школу і на даний час зарахована до середньої школи 2 ступеню «Карло Ріналді». Донька перебуває на амбулаторному лікуванні в одній із клінік Італії за місцем проживання, оскільки клімат цієї країни відповідає стану її здоров'я. На даний момент дитина разом із нею (позивачкою) перебуває в Україні, оскільки строк дії дозволу на виїзд за кордон закінчився. У зв'язку із необхідністю подальшого лікування доньки та початком нового навчального року їм необхідно виїхати до Італії, проте відповідач дозволу на це не надає.

Враховуючи викладені обставини, із урахуванням уточнень, ОСОБА_3 просила надати дозвіл на виїзд за кордон до Італії строком на 1 рік неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на виготовлення закордонного паспорта без згоди батька.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Надано дозвіл на виїзд із України до Італії строком на 1 рік, а саме: з 10 жовтня 2015 року до 10 жовтня 2016 року, неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для навчання та оздоровлення без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що виїзд дитини за кордон буде сприяти її навчанню, оздоровленню, розвитку та вихованню.

Апеляційний суд погодився із наведеними висновками суду першої інстанції, вважаючи, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи, а підстави для скасування відсутні.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року до 20 липня 2004 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Неповнолітня дитина навчається в Італії, на даний час зарахована до середньої школи 2 ступеню «Карло Ріналді» в м. Анконі.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 просила надати дозвіл на виїзд за кордон до Італії строком на 1 рік неповнолітній ОСОБА_5, посилаючись на необхідність подальшого лікування доньки та у зв'язку з початком нового навчального року, оскільки дитина навчається в Італії й на даний час зарахована до середньої школи 2 ступеню «Карло Ріналді» в м. Анконі.

Суд першої інстанції, надаючи дозвіл на виїзд із України до Італії строком на 1 рік неповнолітньої ОСОБА_5 для навчання та оздоровлення без згоди та супроводу батька, не звернув уваги на те, що місце навчання дитини тісно пов'язане із місцем її проживання та не з'ясував, чи не є це визначенням фактичного місця проживання дитини із підміною предмета позову.

На порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315, 316 ЦПК України апеляційний суд також у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, а також не визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька.

Таким чином, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко