Справа № 489/2333/16-ц
Номер провадження 2/489/1557/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

08 серпня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири. У квартирі також зареєстрований відповідач, але оскільки останній припинив своє право власності на вказану квартиру шляхом її відчуження, повинен бути позбавлений права користування нею.

З цих підстав позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №25 по вул. Космонавтів ,73-а в м. Миколаєві.

Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в судовому засіданні 19.07.2016 позов підтримала, просила його задовольнити, проти заочного розгляду не заперечувала.

Відповідач та його опікун в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суду не відомо.

Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 12.11.2014 ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 передали у власність позивачу квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2014 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить позивачу.

Відповідно до довідки від 26.04.2016 за вказаною адресою зареєстрований відповідач з 13.07.1976.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.

У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підставами припинення права власності, зокрема, є відчуження власником свого майна. (ст. 346 ЦК України)

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що відповідач залишив місце своєї реєстрації, фактично за наведеною адресою не мешкає, однак незважаючи на звернення позивача, не знявся з реєстрації за зазначеною адресою.

За таких обставин, у зв'язку з відчуженням квартири, право користування відповідача, як колишнього власника вказаної квартири, припинено, до складу сім'ї власника квартири відповідач не входить, фактично за наведеною адресою не мешкає. Доказів про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним суду не надано.

Таким чином, відповідач є особою, що втратила право користування квартирою №25 за адресою: вул. Космонавтів, 73-а в м. Миколаєві.

Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 20.01.1955 р. н. таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 25 за адресою: вул. Космонавтів, 73-А в м. Миколаєві.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв