АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/9252/15-ц Головуючий суддя І інстанції Колодяжна І.М.
Провадження № 22-ц/790/5692/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «договірні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року по справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ПАТ «Дельта Банк») звернулась до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що 06 червня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» (ТОВ «ТД «Фортіс Плюс») було укладено кредитний договір з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» отримало кредит в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 16 984, 17 доларів США та зобов'язалось сплачувати проценти за користування кредитом, а також повернути вказану суму в строк до 14 липня 2016 року. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 27007/І з наступними змінами, за умовами якого останній передав банку в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 -: -11,14 в будівлі літ.«Г-2», загальною площею 317,2 кв.м., що знаходяться в будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконало, з урахуванням уточнених у травні 2016 року позовних вимог, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ПАТ «Дельта Банк» просила в рахунок погашення заборгованості у розмірі 368 427 грн. 93 коп., яка станом на 26 серпня 2015 року складається з: 284 969 грн. 23 коп. заборгованості за кредитом, 15 292 грн. 98 коп. заборгованості за відсотками, 18 214 грн. 37 коп. нарахованої пені за порушення зобов'язання за договором, 16 коп. нарахованої пені по комісії, 49 951 грн. 19 коп. штрафів, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-11, 14 в будівлі літ. «Г-2», загальною площею 317,2 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1, шляхом його продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Шевляков С.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» за укладеним 06 червня 2011 року з ПАТ «Астра Банк» кредитним договором в сумі 122 008 грн. 96 коп. є неспівмірним з визначеною на підставі наданого позивачем висновку суб'єкта оціночної діяльності вартістю предмета іпотеки, а тому відсутні передбачені законом підстави для звернення стягнення на іпотечне майно.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 06 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» було укладено кредитний договір з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого останнє отримало кредит у розмір 19 000 дол. США та зобов'язалось сплачувати проценти за користування кредитом, а також повернути вказану суму в строк до 14 липня 2016 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 27007/І з наступними змінами, за умовами якого останній передав банку в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 -: -11,14 в будівлі літ.«Г-2», загальною площею 317,2 кв.м., що знаходяться в будинку АДРЕСА_1.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Частиною третьою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року стягнуто з ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2011 року в сумі 368 427 грн. 93 коп., яка станом на 26 серпня 2015 року складається з: 284 969 грн. 23 коп. заборгованості за кредитом, 15 292 грн. 98 коп. заборгованості за відсотками, 18 214 грн. 37 коп. нарахованої пені за порушення зобов'язання за договором, 16 коп. нарахованої пені по комісії, 49 951 грн. 19 коп. штрафів.

Встановлено та не заперечується представником позивача, що вказана заборгованість сплачено ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» у повному обсязі.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Звернувшись до суду з позовом у вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» за кредитним договором від 06 червня 2011 року у розмірі 368 427 грн. 93 коп., який визначено станом на 26 серпня 2015 року, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

Процесуальні права та обов'язки сторін у цивільному судочинстві визначено ст.ст. 27, 31 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 31 ЦПК України надано позивачеві право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Зазначене процесуальне право маже бути реалізоване позивачем шляхом подання до суду позовної заяви, яка має відповідати вимогам, викладеним у ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

У травні 2016 року позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до змісту якої в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах. При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив той самий, що й у первісному позові, розмір заборгованості - 368 427 грн. 93 коп. та період, на який вона нарахована - 26 серпня 2015 року.

Отже, позивачем було змінено предмет позову, а його підстави, зокрема, розмір заборгованості боржника за кредитним договором та період часу, за який вона нарахована, залишилися незмінними.

Сам по собі факт надання позивачем у додатках розрахунку заборгованості за кредитним договором за інший, більш тривалий період, не свідчить про збільшення позовних вимог, оскільки позовної заяви, яка відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, та містить виклад обставин та вимоги про стягнення іншого, збільшеного розміру заборгованості за кредитом, позивачем подано до суду не було й матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки зобов'язання ТОВ «ТД «Фортіс Плюс» щодо сплати заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 26 серпня 2015 року становив 368 427 грн. 93 коп., та про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення якої було заявлено позов, були припинені їх належним виконанням під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

З огляду на викладене, апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді