Провадження № 2/641/1045/2016 Справа № 641/1138/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Чайка І.В.,

за участю секретаря- Алієвої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - управління у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа- управління у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, в якому, з урахування уточнень, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень, та пояснили, що позивач та відповідач перебували в шлюбі з 19.06.2009 року. Від спільного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2015 року шлюб між подружжям було розірвано та відповідачу - ОСОБА_2 встановлений порядок спілкування з дитиною ОСОБА_3, який залишився мешкати с матір'ю - 2 доби щотижня у п*ятницю та суботу . Фактично спільне проживання між колишнім подружжям припинено з вересня 2012 року, коли відповідач, залишивши позивача з 6-ті місячною дитиною без засобів існування , уїхав на море. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 року з відповідача на користь позивача стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини доходів відповідача з 02.02.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. З моменту припинення шлюбних відносин та до цього часу відповідач не приймає матеріальної участі у вихованні та забезпеченні дитини, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Крім того, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов*язків - не займається розвитком дитини, не піклується про його здоров*я, фізичний та духовний розвиток. Навпаки, своєю протиправною поведінкою щодо позивача та її матері, відповідач завдав психологічної травми дитині, що призвело до погіршення стану його здоров*я. 20.08.2015 року відповідач наніс тілесні ушкодження матері позивача - ОСОБА_5 на очах у дитини - він побив її, нецензурно виражався на її адресу, погрожував вбивством. Відповідач вирвав дитину у матері позивача, посадив ОСОБА_3 в свою машину і зник . 24.08.2015 року відповідач увірвався до квартири, де зараз мешкає позивач з сином, став погрожувати їй фізичною розправою, а після цього на очах у дитини, почав душити та штовхати позивача. ОСОБА_3 дуже налякався, кричав, плакав. Через таку противоправну поведінку відповідача, позивач та її мати вимушені були звернутися до правоохоронних органів. На даний час триває досудове слідство. Крім того, позивач звернулася і до комітету у справах сім*ї , молоді та спорту по Дзержинському району Департаменту у справах сім*ї , молоді та спорту ХМР, де її поставили на облік сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Через понесені стресові ситуації та насилля у родині стан здоров*я ОСОБА_3 погіршився, він почав заїкатися, погано спати, скаржитися на нічні кошмари. Неврологом Центру дитячого здоров*я «Радуга» дитині поставлений діагноз -

« невроз дитячого віку» . Крім того, позивач зазначила, що відповідач вже був позбавлений батьківських прав відносно доньки від першого шлюбу. Тобто, таке відношення до дітей, на думку позивача, є нормою поведінки відповідача. З 04.03.2016 року позивач знаходиться в шлюбі з іншим чоловіком, який дуже гарно ставиться до її сина, піклується про моральний та духовний розвиток ОСОБА_3, матеріально забезпечує родину та має намір усиновити ОСОБА_3.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на наступне. Після припинення подружніх стосунків з позивачем, вона перешкоджала відповідачу у спілкуванні з сином, виїхала з квартири по пр. Науки в м. Харкові, де вони разом мешкали, та відповідачу не було відомо місце проживання дитини. Відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з позивачем, та в зв*язку з тим, що вона перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, просив суд встановити йому час для спілкування з дитиною. Позов було задоволено, але позивач не виконує рішення суду та перешкоджає йому бачитися з сином, переховує дитину. Відповідач вимушений був з приводу цього звертатися до Національної поліції. Відповідач та його представник вважають, що докази, яки позивач надала по справі вказують на неприємні взаємовідносини, що склалися між колишнім подружжям, та вони не стосуються відносин відповідача з дитиною, та ставлення відповідача до сина. Ініціатором погіршення відносин між колишнім подружжям є саме позивач. Наданий суду висновок служби у справах дітей ХМР спочатку був винесений за відсутності батька дитини. В ньому безпідставно зазначено, що батько не забирає дитину з садочка, не відвідує батьківські збори, що не відповідає дійсності, так як ОСОБА_3 не відвідує дитячий садок з грудня 2015 року. Крім того, в висновку зазначено, що 01.04.2016 року були обстежені умови проживання дитини , та встановлено, що ОСОБА_3 створені усі належні умови проживання та розвитку за адресою АДРЕСА_1. Але дитина за зазначеною адресою не проживає, квартира здається в оренду. Відповідач вважає не доведений і той факт, що його діями дитині спричинено психологічну травму - до адміністративної та кримінальної відповідальності с приводу цього він не притягувався. Відповідач вважає, що позбавлення батьківських прав - це крайня міра.

Представник третьої особи до суду не з*явився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, та надали висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України "Про охорону дитинства" від 21. 06. 2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов*язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов*язки.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров*я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз*яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов*язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об*єктивного з*ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов*язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов*язків з незалежних від неї причин.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є матір*ю, а ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т. 1 а.с. 4)

Стороні по справі знаходилися у шлюбі , який зареєстровано 19.06.2009 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та надано ОСОБА_2 2 доби - щотижня у п*ятницю та суботу - на батьківські побачення з дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати з ОСОБА_1 ( т. 1 а.с.3)

Позивач зареєстрована разом з сином за адресою: АДРЕСА_2 ( т.1 а.с. 5)

Позивач та її представник у судовому засіданні зазначили, що підставою позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 є ухилення батька від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною.

Стосовно жорстокого поводження з дитиною, позивач та її представник пояснили, що вважають , що протиправна поведінка, яка сталася по відношенню до позивача та її матері у серпні 2015 року в присутності дитини, вплинула на психічний стан дитини, в наслідок чого погіршилося його здоров*я.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів.

З наданих позивачкою в якості доказу по справі витягів з кримінального провадження за її заявою та заявою її матері ОСОБА_5 щодо нанесення їм тілесних ушкоджень від 20 та 24 серпня 2015 року, листа служби у справах дітей Дзержинського районну м. Харкова від 31.08.2015 року , вбачається що між позивачем та відповідачем склалися неприємні взаємовідносини .

В наданому позивачем листі служби у справах дітей Дзержинського районну м. Харкова від 31.08.2015 року зазначено, що з заяви від 20.08.2015 року ОСОБА_1 вбачається, що між батьком та матір'ю малолітнього ОСОБА_3 існують неприємні відносили, в яки втягнута малолітня дитина . ( т. 1 а.с. 51)

З листа Шевченківського відділення Холодногірського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області № 60/4028 від 14.06.2016 року вбачається, що в провадженні перебувають матеріали кримінального провадження за фактом нанесення позивачу та її матері - ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 На теперішній час ведеться слідство (т.1 а.с. 38).

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили , або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов*язкові для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, на час розгляду позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав вина відповідача у спричиненні цих тілесних ушкоджень позивачу та ОСОБА_5 не встановлена в порядку визначеним законом, тому посилання позивача на спричинення відповідачем таких ушкоджень є передчасною.

Крім того, не доведений причинний зв*язок між діями відповідача та наслідками погіршення стану здоров*я дитини, та взагалі, що дії, яки начебто вчинив відповідач, стосуються виховання дитини чи жорстокого поводження з нею.

Крім того, з наданих позивачем доказів - акту виконаних робіт від 29.03.2016 року ТОВ «Добра сила» ( т.1 а.с 47) вбачається, що за консультацією до дитячого лікаря невролога відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 вперше мати звернулася 04.07.2014 року , вдруге - 21.04.2015 року , та втрете - 26.02.2016 року. Таким чином, перші два звернення до лікаря сталися в липні 2014 та квітні 2015 року, тобто до настання подій 20 та 24 серпня 2015 року, яки, за посиланням позивача, сталися на очах у дитини, та в наслідок чого дитина отримала психологічну травму. Третій візит до лікаря стався через 6 місяців, після настання вищевказаних подій - 26.02.2016 року.

Виходячи з наведеного, суд не може прийняти до уваги посилання позивача та її представника стосовно погіршення стану здоров*я дитини в наслідок протиправних дій відповідача.

Стосовно ухилення відповідача від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини.

Однією з підстав позбавлення особи батьківських прав, передбачених статтею 164 СК України, є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 не спілкується з сином, не приймає участі у вихованні їх сина ОСОБА_3, у його духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не спростовані відповідачем

Але така санкція, як позбавлення батьківських прав, з огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, п. 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено,що відповідач, пред*явивши позов про розірвання шлюбу з позивачем, крім розірвання шлюбу просив суд встановити йому порядок спілкування з дитиною - 2 доби щотижня. Таким чином, позивач став ініціатором встановлення порядку спілкування з дитиною після розірвання шлюбу. ( т.1 а.с. 3)

Відповідач після розірвання шлюбу з позивачем, та встановлення йому днів для спілкування з дитиною, неодноразово , починаючи з грудня 2015 року, звертався до правоохоронних органів з заявами про неможливість спілкування з сином, у зв*язку з його відсутністю за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 33-35)

Позивачем не надано доказів, що відсутність тісного спілкування батька з сином негативно вплинуло на його фізичний розвиток, як складову частину виховання; позначилось на формуванні нормального самоусвідомлення; було перешкодою для культурних та інших духовних цінностей, та інше.

Доказів винної поведінки відповідача та свідомого ухилення його від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини матеріали справи також не містять.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що він надавав матеріальну допомогу сину - купив велосипед, та інші іграшки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 року з ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с. 42)

Відповідно до довідки Комінтернівського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 має борг по сплаті аліментів в сумі 4487,90 грн. Після винесення рішення судом про стягнення аліментів сплатив 200 грн.( т.2 а.с. 3)

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7- колишні сусіди сторін по справі - зазначили, що позивач з сином та відповідач з початку 2016 року не мешкають квартирі АДРЕСА_1. Коли подружжя мешкали разом, то батько проявляв увагу до сина, гуляв з ним, купив йому велосипед. Відносини дитини та батька були дуже гарними .

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що від позивача чула негативні відгуки щодо її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 Дитиною займається мати. Свідок зазначила, що декілька раз батько гуляв з сином на дитячому майданчику. Також вона бачила, як ОСОБА_2 20.08.2015 року примусово на вулиці забрав ОСОБА_3 у бабусі, та вдарив останню.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що дитиною займається мати. Батько інколи гуляє з сином. Коли дитині було 6 місяців ОСОБА_2 залишив позивачку з сином та поїхав на море, забравши всі кошти.

Мати позивача - ОСОБА_5 також підтвердила у судовому засіданні, що батько не піклується дитиною. Свідок також пояснила, що відповідач напав на неї, та спричинив тілесні ушкодження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач свідомо ухилявся від виконання обов*язків по вихованню сина.

Позивачем в суді не надано доказів, які можуть свідчити про вкрай негативну поведінку відповідача по відношенню до сина, не встановлено фактів злісного ухилення від виконання батьківських обов*язків та небажання приймати участь у вихованні дитини.

Судом також критично оцінено висновки Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 305 від 13.05.2016 року та № 323 від 25.05.2016 року ( т.1.а.с. 84-85, 211-212 ), якими визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3, оскільки зазначені висновки містять суперечливі факти.

Так, у висновках зазначено, що дитина проживає разом з матір'ю та вітчимом у АДРЕСА_1, де для дитини створені належні умови для проживання та розвітку ( акт обстеження від 01.04.2016 року ) , хоча самим позивачем долучено до матеріалів справи довідку Дільниці № 35 КП "Жилкомсервіс", з якої вбачається, що дитина з 2012 року час проживає у АДРЕСА_2 разом з бабусею та матір*ю.

Крім того, в висновках зазначено, що дитина відвідує з 05.06.2015 року дошкільний навчальний заклад № 354, до якого його приводить мати. ОСОБА_2 жодного разу до садку не приходив, дитиною не цікавиться , вихованням сина не займається. Проте, з довідки дошкільного навчального закладу № 354 від 07.06.2016 року № 13 вбачається, що ОСОБА_3 з 02.10.2015 року дитячий заклад не відвідує.( т. 1 а.с. 239 )

З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 58-60, 209 - 215 , 217 ЦПК України, , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - управління у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, яки не приймали участь у розгляді справи - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Мотивоване рішення виготовлено 05.08.2016 року.

Суддя: І. В. Чайка