У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Собіни І.М.,

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про відібрання малолітньої дитини,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 січня 2016 року до його повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5, який вказав, що чув про його з дружиною стосунки і неможливість бачитись із сином, особисто їздив з ним після смерті дружини в м. Рівне до його сина, однак ніхто двері не відчинив.

Також, судом не взято до уваги і його покази про намагання бачитись із сином після розлучення з дружиною та його побачення із сином в м. Чернівці, вручення подарунків, відвідування розважальних центрів.

Вказує, що після розлучення його колишня дружина ОСОБА_6 часто змінювала місце проживання та різними шляхами намагалась створити обставини, щоб він не зустрічався із сином, а після її смерті син ОСОБА_4 залишився тимчасово проживати з її батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які на його неодноразові прохання повернути йому дитину відмовлялись це зробити.

Судом проігноровано і той факт, що він на протязі тривалого часу сплачує аліменти на утримання дитини, що підтверджує його покази щодо надання матеріальної допомоги сину.

Крім того, суд у його відсутності та відсутності його представника допитав свідків позивача за первісним позовом, не взявши до уваги клопотання його представника про відкладання розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з його участю в іншій справі в м. Чернівці.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити позовну заяву ОСОБА_2 без задоволення, а його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, хоча будь-які перешкоди у цьому відсутні, при цьому позбавлення батьківських прав, не звільняє його від обов'язку утримання дитини.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що батьки неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2004 року по 4 листопада 2008року.

Мати дитини ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в зв'язку з чим, на підставі наказу № 130-осн від 15 жовтня 2015 року про тимчасове влаштування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сім'ю ОСОБА_2, малолітній ОСОБА_4 тимчасово влаштований в сім'ю ОСОБА_2, батька покійної.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно довідки-характеристики №56 від 22.12.2015 року, виданої завідувачем ДПЗ №43 м. Чернівці ОСОБА_4 відвідував ДНЗ №43 м. Чернівці з квітня 2009 року по червень 2011 року. За час перебування у дитячому садочку ні вихователі, ні няні жодного разу не бачили у дитячому садку батька дитини, ОСОБА_1, який ніколи не цікавився життям та досягненнями сина, не брав будь-якої участі у його вихованні, ніколи не переймався щоденним життям хлопчика.

Відповідно до характеристики, наданої 24.12.2015 року директором Чернівецької спеціалізованої школи І ступеня №15, ОСОБА_4 навчався у вказаній школі з 1.09.2011 року по 30.05.2013 року. За весь період навчання у школі, батько дитини ОСОБА_1 жодного разу не прийшов до школи, не спілкувався з педагогами, не брав участь у шкільному житті сина.

Крім того, з психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, учня 5-Б класу Рівненській гуманітарній гімназії вбачається, що ОСОБА_4 навчається в Рівненській гуманітарній гімназії з 1.09.2015 року. Дитиною опікуються дідусь та бабуся, завжди цікавляться успіхами та емоційним станом хлопчика. Усе матеріально-побутове забезпечення здійснюють також дідусь та бабуся. За час навчання ОСОБА_4 в гімназії батько не цікавився його життям.

Згідно висновку органу опіки та піклування №08-800 від 12 квітня 2016, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради та враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та недоцільне відібрання ОСОБА_4 від баби ОСОБА_3 та діда ОСОБА_2 та повернення його батькові ОСОБА_1

Судом першої інстанції взято до уваги, що ОСОБА_1 тривалий час не вживав конкретних дій для спілкування зі своїм малолітнім сином для його виховання та утримання, що свідчить про його небажання приймати участь у вихованні сина, утримувати його матеріально, з ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті ОСОБА_6 аліменти продовжував сплачувати на її рахунок у банку, до якого ОСОБА_2 доступу не має.

Як пояснив ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду він за час перебування спору у суді із сином жодного разу не спілкувався.

Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вірно застосував положення ст. 164 СК України, оцінив надані сторонами докази в порядку ст. 212 ЦПК України та прийшов до правильного висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, оскільки умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого сина ОСОБА_4, не виявляє до нього батьківської турботи та уваги, не турбується про його фізичний і духовний розвиток.

Рішення місцевого суду ухвалено виключно в інтересах малолітньої дитини.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про відібрання дитини у ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки малолітній ОСОБА_4 перебуває в останніх на законних підставах.

За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Конвенція ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», ратифікована Україною постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам згідно з її віком і зрілістю, з цією метою дитині, надається, зокрема, можливість бути заслуханою ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Дитина має право вільно висловлювати свої думки.

Судом враховано думку неповнолітнього ОСОБА_4, який у судовому засіданні висловив бажання проживати разом з дідусем та бабусею.

При цьому правильним є висновок про те, що визначення місця проживання хлопчика разом з бабою та дідом буде відповідати найкращим інтересам дитини виходячи з наступного.

З дня смерті матері дитина проживає разом з дідом та бабою, у їх трьохкімнатній квартирі. Умови проживання задовільні. У ОСОБА_4 є своя власна кімната, в якій для дитини створені всі умови для розвитку з урахуванням її вікових особливостей. Він забезпечений всім необхідним одягом, взуттям, іграшками, є комп'ютер, інтернет, велика бібліотека тощо.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дитина навчається у Рівненській гуманітарній гімназії. Вихованням та навчанням хлопчика займаються дід та баба. Батько, до школи не приходить, навчанням сина не цікавиться.

ОСОБА_4 відвідує багато гуртків (займається плаванням, карате та танцями), вивчає іноземні мови(польську та англійську).

Батько, ОСОБА_1, проживає з дружиною та батьками у трьохкімнатній квартирі останніх.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про неврахування судом показів свідка ОСОБА_5, оскільки вказаний свідок обізнаний про обставини здебільшого зі слів самого відповідача за первісним позовом, а його покази про спільну з ОСОБА_1 поїздку в м. Рівне до його сина не свідчать про належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків.

Твердження ОСОБА_1 про чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною спочатку його колишньою дружиною ОСОБА_6, а після того як вона померла її батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є безпідставними так як будь-яких доказів вчинення йому перешкод у спілкуванні із сином ним не надано, як не надано і доказів вживання ним заходів для усунення таких перешкод.

Покликання відповідача за первісним позовом на те, що він на протязі тривалого часу сплачує аліменти на утримання дитини, також не спростовує висновок суду про його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки аліменти з нього стягуються на підставі рішення суду, а будь-які дані про надання ним матеріальної допомоги сину в добровільному порядку в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд за відсутності ОСОБА_1 та його представника допитав свідків, не врахувавши клопотання його представника про відкладання розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з його участю в іншій справі в м. Чернівці не можуть бути підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення суду, оскільки судове засідання у даній справі та у справі в м. Чернівці, в якій приймав участь представник, були призначені на різний час, а тому ОСОБА_1 та його представник не були позбавлені можливості заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Окрім цього, відповідно до положень ч.4 ст.191 ЦПК України, навіть у разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, що з'явилися. Тільки у виняткових випадках, за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову.

Враховуючи викладене, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Собіна І.М.