АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/926/16 Справа № 201/7735/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії Договору №SAMDN3909 («Вклад Копилка») від 15 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у відділенні, що розташоване у м. Севастополь, був укладений зазначений договір, відповідно до якого сума вкладу склала 151, 40 доларів США на строк 12 місяців зі сплатою 12,5% річних. (а.с. 24)

Сума регулярного надходження на вклад 67 доларів США. В матеріалах справи міститься копія квитанції про внесення 151, 40 доларів США. на рахунок № НОМЕР_1. Згідно позовної заяви позивач стверджує, що 12 разів банком перераховувалося по 67 доларів США з її рахунку на зазначений рахунок. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази перерахування грошових коштів по 67 доларів США відповідно до умов договору.

Окрім того 15 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у відділенні, що розташоване у м.Севастополь, укладено Договір №SAMDN4046 «Вклад Копилка» строком на 12 місяців, сума вкладу 8, 50 євро зі сплатою 12,5% річних. Сума регулярного надходження на вклад 8,50 євро. Квитанції про внесення 8,50 євро на рахунок № НОМЕР_2 в матеріалах справи відсутня та позивачем в судовому засіданні не надавалася. Згідно позовної заяви банком 12 разів перераховувалася сума 19 євро з її рахунку на рахунок зазначений в договорі, однак в матеріалах справи відсутні докази перерахування зазначених грошових коштів.

05 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Севастополь з заявою № SAMDN5577 на оформлення вкладу Стандарт з щомісячною виплатою відсотків строком на 3 місяці, сума вкладу 18 200 доларів США зі сплатою 7% річних. Згідно копії квитанції від 05 вересня 2011 року позивачем було внесено 18 200 доларів США відповідно до умов зазначеного договору.

07 червня 2013 року позивач звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастополь з заявою №SAMDN9011 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.», сума вкладу 18 817, 05 доларів США зі сплатою 9,75 % річних. Згідно платіжного доручення від 07 червня 2013 року ОСОБА_2 було внесено 18 817, 05 доларів США на рахунок відповідно до умов зазначеного договору.

26 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Севастополь з заявою №SAMDN8499 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» сума вкладу 4 548 євро зі сплатою 7,5 % річних.Згідно копії квитанції від 26 липня 2013 року позивачем внесено грошові кошти в сумі 4 548 євро.

18 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення в м. Севастополь) з заявою №SAMDNWF700 Вклад «Депозит плюс» строком на 3 місяці, сума вкладу 40 000 грн. зі сплатою 17% річних. Згідно копії квитанції від 18 грудня 2013 року позивачем внесено 40 000 грн. відповідно до умов зазначеного договору.

18 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення в м. Севастополь) з заявою №SAMDNWF000 Вклад «Приват-Вклад» строком на 366 днів, сума вкладу 7 487 грн. зі сплатою 8,5% річних. Квитанції про внесення 7 487 грн. в матеріалах справи відсутні.

Позивачем надані ксерокопії документів, а саме копії вищевказаних договорів та квитанцій про первинний внесок , які належним чином не завірені.

Оскільки ксерокопії зазначених документів належним чином не завірені, колегією суддів відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України вживалися заходи щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами їхніх прав, зокрема, надання оригіналів договору, квитанції та інших доказів на підтвердження наявності на час звернення до суду грошових сум на рахунку.

З оглянутих у судовому засіданні наданих позивачкою квитанції та Договорів, убачається, що квитанції не містить необхідних реквізитів, передбачених вищезазначеними Положенням та Інструкціями, зокрема, відбитку печатки (штампа) банку, а Договір, сторонами якого зазначені ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови Правління ОСОБА_3, не містить оригінального підпису відповідальної особи Банку та «мокрого» відбитку печатки Банку, а тому вважати надані документи належними доказами, колегія суддів не може.

Крім того, доказів, що підтверджують наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунку позивачки, відкритого на підставі спірного договору, сторонами ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Окрім того, умовами зазначених договорів встановлено, що у разі закінчення строку дії вкладу клієнт не заявив банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично подовжується ще на один строк. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки до банку. Окрім того передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договорів визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору. Сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обов'язок банку видати кошти за вкладом.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до банку з заявами про повернення банківських вкладів, окрім того в судовому засіданні позивачем підтверджено, що з заявами про розірвання договорів та повернення вкладів вона не зверталася.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог,суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитних вкладів на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що в терміналі «Приватбанку» вона не змогла роздрукувати квитанції щодо балансу на деяких картках, оскільки квитанції оплатні, а їй відмовлено у зв'язку з відсутністю достатніх коштів на рахунку.

Отже,приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича