АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/7144/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/585/К/16 суддя Лиходєдов А.В.
Категорія № 53 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівнГЗК») про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції, ОСОБА_5 просила визнати незаконним та скасувати наказ № 1229 від 09.10.2014 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЦВО-2, в частині оголошення їй догани.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що вона працює дозувальником цеху по виробництву обкотишів № 2 ПАТ «ПівнГЗК». Спірним наказом їй було оголошено догану за порушення вимог п.п. 1.8.5., 1.8.6. «Інструкції з охорони праці для дозувальника цеху», у зв'язку із тим, що вона працюючи в зміну з 20.00 год. 22.09.2014 р. до 08.00 год. 23.09.2014 р., без попередження керівництва зміни, залишила своє робоче місце дозувальника, та знаходилася в кімнаті короткочасного відпочинку машиністів конвеєрів. Позивачка вважає даний наказ незаконним оскільки робоче місце не залишала, кімната відпочинку є частиною її робочого місця, звідти можна спостерігати за роботою конвеєра, крім того, в кімнаті відпочинку знаходилася декілька хвилин, щоб зігрітися в холодний, нічний час зміни. Для цих цілей вказана кімната і обладнана, оскільки працівник не може всю зміну знаходитись «на ногах» та без обігріву, обслуговуючи декілька конвеєрів по великій площі цеху. Крачова, Н.П. вважає, що від її хвилинного перебування в кімнаті відпочинку, відповідач не зазнав жодних втрат, та вона не порушила трудову дисципліну, що послугувало підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 січня 2016 рокупозов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 1229 від 09 жовтня 2014 року Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЦВО-2, в частині оголошення догани ОСОБА_5.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ПівнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що по суті неправомірна поведінка позивача полягала не в її залишенні робочого місця з метою обігріву та короткочасного відпочинку, а саме в тому,що вона вчинила такі дії без дозволу керівника та взагалі не довела до відома останнього. При цьому заявник апеляційної скарги стверджує, що позивач перебувала в частині цеху, яка на той момент протягом тривалого часу перебувала в стані технологічного простою та жодним чином не відноситься до її робочого місця. Крім того, представник відповідача наполягав на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ПАТ «ПівнГЗК» є промисловим об'єктом з підвищеним рівнем безпеки , отже позивач покинувши своє робоче місце без попередження керівника створила своїми діями потенційний ризик для власної небезпеки. Вважає, що оскаржуване судове рішення руйнує створену на підприємстві відповідача систему забезпечення охорони праці, дисциплінарні стягнення за порушення правил охорони праці оскільки, накладаються на працівників комбінату з метою виховання у них свідомого та відповідального ставлення до власної безпеки та безумовного виконання ними вимог нормативних актів з охорони праці. Поміж тим, представник відповідача, вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не застосував до спірних правовідносин наступні вимоги закону: ст.ст. 139,140,159 КЗпП України якими в тому числі врегульовано обов'язок працівників дотримуватись трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, вжиття заходів дисциплінарного стягнення у разі порушення трудової дисципліни. При цьому вказані вимоги КЗпП України дубльовано Інструкцією з охорони праці №07.03-14 для дозувальника цеху з виробництва обкотішів № 2.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 працює дозувальником цеху по виробництву обкотишів № 2 ПАТ «ПівнГЗК», що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.5-7).

Наказом від 09.10.2014 р. №1229 позивачу ОСОБА_5 оголошено догану за порушення вимог п.п. 1.8.5., 1.8.6. «Інструкції з охорони праці для дозувальника цеху», а саме у зв'язку з тим, що «працюючи в зміну з 20.00 год. 22.09.2014 р. до 08.00 год. 23.09.2014 р. старшим майстром виробничої дільниці ОСОБА_6 при перевірці стану охорони праці, було встановлено, що дозувальники ОСОБА_5 та ОСОБА_7, без попередження керівництва зміни залишили свої робочі місця дозувальників та знаходилися в кімнаті короткочасного відпочинку машиністів конвеєрів». (а.с.8)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про дисциплінарне стягнення не відповідає суті порушення, розслідування проступку проведено власником поверхнево та не встановлено, чи був вчинений дисциплінарний проступок взагалі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.ст. 148, 149 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Зі змісту ст. 147 КЗпП України вбачається, що єдиною підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, є порушення ним трудової дисципліни, тобто виконання або неналежне виконання з його вини покладених на нього трудових обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, у своїй роботі позивач користується Інструкцією з охорони праці № 07.03-14 для дозувальника цеху по виробництву обкотишів № 2» (надалі - Інструкція) від 2014 року (а.с.9-16).

Видаючи спірний наказ, відповідач посилався на порушення ОСОБА_5 вказаної Інструкції, а саме: пп. 1.8.5, 1.8.6, якими передбачено, що дозувальнику забороняється покидати робоче місце без дозволу відповідального керівника робіт; знаходитись в місцях (відвідувати їх), не пов'язаних з виконанням своїх обов'язків дорученої роботи (в інших цехах, об'єктах, дільницях тощо).

В основній частині спірного наказу зазначено, що в зміну з 20.00 годин 22.09.2014 року до 08.00 годин 23.09.2014 року старшим майстром виробничої дільниці ОСОБА_6 при перевірці стану охорони праці на дільницях цеху було встановлено, що на робочих місцях відсутні дозувальники ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які без попередження керівництва зміни залишили свої робочі місця та знаходились в кімнаті короткочасного відпочинку машиністів конвеєрів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний наказ не є конкретним, не містить часу вчинення дисциплінарного проступку, не враховано суть та тяжкість проступку та не встановлено, чи був проступок як такий, розслідування проступку проведено поверхнево.

Так, в наказі зазначено, що ОСОБА_5 без попередження керівництва залишила своє робоче місце та знаходилась в кімнаті короткочасного відпочинку машиністів конвеєрів.

Разом з тим, згідно розпорядження № 30 від 30.01.2013 р. ПАТ «ПівнГЗК» (а.с. 77), власник зобов'язаний в зв'язку з зрушенням покрівлі ЦВО № 2 для запобігання захворювань робітників, кожні 30 хвилин направляти працівників для короткочасного відпочинку та обігріву, не допускати постійного знаходження робітників в зоні попадання опадів.

Проте в спірному наказі, не зазначено часу вчинення дисциплінарного проступку, зазначено лише період робочої зміни відповідача, не вказано скільки саме часу тривав проступок - відсутність позивача на робочому місці дозувальника, що слід враховувати власнику при встановленні тяжкості проступку, та обставин при яких він був вчинений. Отже на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наказ є неконкретним, оскільки в ньому відсутнє належне мотивування, при цьому його видано без урахування суті та тяжкості проступку. У зв'язку з відсутністю в наказі зазначення конкретного часу вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, неможливо встановити, чи був взагалі вчинений даний проступок. До того ж з тексту наказу вбачається, що він не ґрунтується ні на актах, ні на доповідних щодо наявності дисциплінарного проступку ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що сутність дисциплінарного проступку позивача полягає не в тому, що вона залишила своє робоче місце з метою короткочасного відпочинку та обігріву, а в тому, що вона зробила це без попередження керівника робіт, чим створила потенційно небезпечну ситуацію для себе самої, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у зв'язку у відсутність в наказі зазначення конкретного часу вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, неможливо встановити, чи був взагалі вчинений даний проступок.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів є незгодою з висновками суду по їх оцінці. При цьому, згідно ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Також слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

Л.В. Митрофанова