РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16923/15-ц

пр. № 2/759/987/16

14 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності на транспортний засіб та звільнення його з-під арешту

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту.

05.02.2016 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просить суд ухвалити рішення, яким визнати його добросовісним набувачем транспортного засобу - легкового автомобіля «AUDI», модель 100, 1986 року випуску, колір бежевий, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, визнати за ним право власності на спірний автомобіль, а також просить зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зняти арешт з вказаного автомобіля.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що в квітні 2014 року у нього виникла необхідність у придбанні легкового автомобіля для потреб сім'ї.

Через мережу Інтернет він домовився з відповідачем ОСОБА_2 про купівлю у нього легкового автомобіля за узгодженою ціною - 26 000 грн. 00 коп. або 3 200 доларів США.

За попередньою домовленістю з відповідачем, 08 квітня 2014 року він, у присутності свідка ОСОБА_3, передав довіреній особі ОСОБА_2 - ОСОБА_4, грошові кошти у сумі 3 200 доларів США, про що ОСОБА_4 видав відповідну розписку, а він, позивач, в свою чергу отримав легковий автомобіль - «AUDI», модель 100, 1986 року випуску, колір бежевий, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3 та реєстраційне посвідчення на вказаний автомобіль.

В подальшому, ОСОБА_2 в телефонній розмові підтвердив отримання грошових коштів, які були передані через ОСОБА_4

Через деякий час, йому було передано ОСОБА_2 довіреність від 17 квітня 2014 року, посвідчену державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровану в Реєстрі за №989, згідно якої йому надавались усі права володіння та розпорядження стосовно автомобіля, в тому числі і право продажу чи дарування іншій особі.

Таким чином, з 08 квітня 2014 року він документально став фактичним власником вищевказаного автомобіля.

В жовтні 2015 року він вирішив оформити своє право власності на вказаний автомобіль, на іншу особу, однак 19 жовтня 2015 року йому стало відомо про те, що це неможливо, оскільки постановою ВП №46872041 від 18 березня 2015 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на все рухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт, в тому числі і на спірний автомобіль. Вважає, що він набув право власності на спірний автомобіль, який з 08 квітня 2014 рогку фактично знаходиться у його володінні і по теперішній час.

Накладений арешт перешкоджає йому користуватись спірним автомобілем, що порушує його права як власника даного автомобіля.

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні, яке було проведено в режимі відеоконференції, позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява останнього, в якій він повідомляє, що ознайомлений з текстом позовної заяви та просить завершити розгляд справи без його присутності, так як визнає позовні вимоги в повному обсязі та погоджується з усіма обставинами та обгрунтуваннями, викладеними в позовній заяві та уточненій позовній заяві, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності, оскільки ОСОБА_2 виклав чітко та письмово свою позицію відносно вимог позивача, а тому процесуальні права останнього як відповідача у справі жодним чином не порушуються.

Представник відповідача - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, жодних письмових пояснень (заперечень) та копію постанови про накладення арешту на спірний автомобіль на адресу суду не надіслав, а тому враховуючи, що процесуальні права останнього як відповідача у справі жодним чином не порушені, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представника Відділу ДВС.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_2, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази в сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 в квітні 2014 року через мережу Інтернет домовився з відповідачем у справі - ОСОБА_2 про купівлю у останнього легкового автомобіля за узгодженою ціною - 26 000 грн. 00 коп. або 3 200 доларів США.

Позивач, за попередньою домовленістю з відповідачем, 08 квітня 2014 року, у присутності свідка ОСОБА_3, передав довіреній особі ОСОБА_2 - ОСОБА_4, грошові кошти у сумі 3 200 доларів США, про що ОСОБА_4 видав відповідну розписку, а позивач в свою чергу отримав легковий автомобіль - «AUDI», модель 100, 1986 року випуску, колір бежевий, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3 та реєстраційне посвідчення на вказаний автомобіль. В подальшому відповідачем було підтверджено отримання вказаних грошових коштів.

Після цього, ОСОБА_2 видав довіреність від 17 квітня 2014 року, посвідчену державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровану в Реєстрі за №989, згідно якої позивачу були надані усі права володіння та розпорядження стосовно спірного автомобіля, в тому числі і право продажу чи дарування іншій особі.

Як пояснив позивач та його представник в судовому засіданні, в жовтні 2015 року позивач вирішив оформити своє право власності на вказаний автомобіль на іншу особу, однак 19 жовтня 2015 року йому стало відомо про те, що постановою ВП №46872041 від 18 березня 2015 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на все рухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт, в тому числі і на спірний автомобіль.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього, що визначено в статті 330 ЦК України.

Згідно вимог частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи зі змісту ч.1,2 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною другою вказаної статті визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, виходячи з системного аналізу норм діючого законодавстваа України, встановивши в ході судового розгляду, що обставини, на які посилається позивач та його представник як на підставу позовних вимог, є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження належними доказами, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 202, 328, 330, 334, 388 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 292-294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності на транспортний засіб та звільнення його з-під арешту - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Любомирка Навоукраїнського району Кіровоградської області, паспорт Серії НОМЕР_4, виданий Знам'янським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 26 жовтня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1, добросовісним набувачем транспортного засобу - легкового автомобіля «AUDI», модель 100, 1986 року випуску, колір бежевий, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем села Любомирка Навоукраїнського району Кіровоградської області, паспорт Серії НОМЕР_4, виданий Знам'янським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 26 жовтня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль «AUDI», модель 100, 1986 року випуску, колір бежевий, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, який з 08.04.2014 року знаходиться у його володінні.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, зняти арешт з транспортного засобу - легкового автомобіля «AUDI», модель 100, 1986 року випуску, колір бежевий, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3, який був накладений в рамках виконавчого провадження ВП №46872041 з 18.03.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.