Номер провадження: 22-ц/785/2187/16
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника позивача КС «АР МОУ» - Грінішиної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України», на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року за позовом Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» до ОСОБА_4 про визнання права власності на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

04 вересня 2015 року Кредитна спілка «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 квітня 2008 року між Кредитною спілкою «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» (далі - КС «АР МОУ») та членом кредитної спілки, відповідачем ОСОБА_4, був укладений кредитний договір №158/08, за яким позичальнику було передано грошові кошти в розмірі 75000 грн. на строк до 21 квітня 2013 року із сплатою 26,40 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку. Одночасно в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «АР МОУ» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлач Т.Г., зареєстрований в реєстрі за №281, за яким відповідач передав в іпотеку КС «АР МОУ» нерухоме майно, а саме земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 12 га, в тому числі ріллі-0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, надана для будівництва та обслуговуванні будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_2), виданого відділом земельних ресурсів у Біляївському районі 28 березня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Галайко О.Д., 24 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі №7099 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.08.516.00053. Відповідач ОСОБА_4 порушив зобов'язання за кредитним договором, 09 червня 2009 року КС «АР МОУ» звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 103707 грн., 12 червня 2009 року Київський районний суд м. Одеси видав судовий наказ №2н-563/09р. про стягнення з відповідача на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором в розмірі 103707 грн. та судові витрати, а всього на загальну суму 104269,29 грн. Згідно із Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного ПП «УКРЛЕНД» від 08 вересня 2014 року, вартість земельної ділянки становить 88225,00 грн. Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитом договором іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права на предмет іпотеки.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 33 Закону України «Про іпотеку», КС «АР МОУ» просила суд в рахунок часткового виконання щодо оплати заборгованості у розмірі 88255 грн. визнати право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 12 га, в тому числі ріллі - 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, надана для будівництва та обслуговуванні будинку, господарських будівель і споруд за КС «АР МОУ», стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір в сумі 882 грн. та витрати на проведення експертної оцінки (а.с.1-2).

Справа розглянута за відсутністю відповідача ОСОБА_4

Заочним рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 27-28).

В апеляційній скарзі позивач КС «АР МОУ» просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 95-100).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача КС «АР МОУ», пояснення на апеляцію представника позивача КС «АР МОУ» - Грінішиної І.О., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотеко держателем, іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку).

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2008 року між КС «АР МОУ» та членом кредитної спілки, відповідачем ОСОБА_4, був укладений кредитний договір №158/08, за яким позичальнику було передано грошові кошти в розмірі 75000 грн. на строк до 21 квітня 2013 року із сплатою 26,40 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку (а.с. 4-5, 6).

Одночасно в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «АР МОУ» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлач Т.Г., зареєстрований в реєстрі за №281, за яким відповідач передав в іпотеку кредитній спілці нерухоме майно, а саме земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 12 га, в тому числі ріллі - 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, надана для будівництва та обслуговуванні будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка належить іпотекодателю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_2), виданого відділом земельних ресурсів у Біляївському районі 28 березня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Галайко О.Д., 24 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі №7099 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.08.516.00053 (а. с. 7-10, 12).

Відповідач ОСОБА_4 порушив зобов'язання за кредитним договором, 09 червня 2009 року КС «АР МОУ» звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 103707 грн., 12 червня 2009 року Київський районний суд м. Одеси видав судовий наказ №2н-563/09р. про стягнення з відповідача на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором в розмірі 103707 грн. та судові витрати, а всього на загальну суму 104269,29 грн. (а.с. 3)

Згідно із Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного ПП «УКРЛЕНД» від 08 вересня 2014 року, вартість земельної ділянки становить 88225,00 грн. (а.с. 11).

Згідно із підп. 3.1.5 пункту 3.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором та/або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підп. 3.1.4. пункту 3.1 цього договору. Порядок такого способу задоволення визначається пунктом 4 цього договору.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушення зобов'язання у не більш ніж тридцяти денний строк про породження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1. цього договору).

У п. 4.4. цього договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.5 цього договору).

Способи задоволення вимог іпотекодержателя: у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом (п. 4.5. цього договору).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за договором іпотеки від 21 квітня 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності можливо лише в позасудовому порядку на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Тому позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права.

Доводи позивача, КС «АР МОУ», в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кредитна спілка не мала права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за рішенням суду, не приймаються до уваги за таких підстав.

Як вже зазначалось, у п. 4.4. цього договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.5 цього договору).

Способи задоволення вимог іпотекодержателя: у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом (п. 4.5. цього договору).

У п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації за рішенням суду.

Разом із тим згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

Захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою необхідно з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Таким чином, порушені права кредитної спілки не підлягають захисту шляхом задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки із використання правого механізму, визначеному ч. 1 ст. 37 Закону України, оскільки пп. 4.4., 4.5. договору іпотеки передбачають можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Такий захист можливий лише шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України, якщо є законні підстави.

Отже суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що входять до предмету доказування та мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, підстав скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» відхилити, заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький