Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2016 смт. Літин

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Сільченко О.В.

при секретарі: Плахотнюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Літина цивільну справу за позовом Національного юридичного університету імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання в аспірантурі;

В С Т А Н О В И В

15.01.2016р. цей позов заявлено до суду.

У позові порушується питання про стягнення із відповідача на користь позивача ( для перерахування до державного бюджету) вартість навчання з відривом від виробництва за державним замовленням у розмірі 92000,0 грн. у зв»зку із відрахуванням відповідача із аспірантури з неповажних причин, якою є відрахування за власним бажанням.

Представник позивача у судове засідання не з»явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що відповідно до п.22 Постанови КМ України № 309 від 01.03.1999 р. аспірант, який був зарахований до аспірантури за державним замовленням і був відрахований через грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п.19 «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» ( далі Положення) відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Однак, його відрахування сталося не з тих причин, що передбачено вказаним Положенням, оскільки, відповідно до протоколу № 7 засідання Вченої ради Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 27.03.15 року Вчена рада ухвалила відрахувати його з другого року навчання на кафедрі кримінології та кримінально-виконавчого права з відривом від виробництва за власним бажанням, що зазначено в наказі про відрахування з аспірантури від 31.03.15 р. № 103-К. Тобто, жодна із передбачених Положенням трьох неповажних причин не стала підставою щодо його відрахування. Відповідач пояснив, що позивач невірно тлумачить поняття «за власним бажанням» як неповажну причину.

Відповідач пояснив, що причина його відрахування є поважною, оскільки у заяві про відрахування зазначено, що такою причиною є продовження навчання у Франції і одночасна робота у Консультативній місії ЄС, що було узгоджено із проректором з наукової роботи університету ОСОБА_3, завідувачем кафедри кримінології та кримінально-виконавчого права ОСОБА_4, про що є їх резолюції на заяві про відрахування. Крім цього, у наказі ректора про його відрахування відсутня вказівка на порушення Угоди та причина, яка є неповажною.

З»ясувавши позицію відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Постановою КМ України № 309 від 01.03.1999 р. ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 960 від 14.06.2000 N 1124 від 27.08.2004 N 254 від 02.03.2010 N 642 від 28.07.2010 N 955 від 12.09.2011 N 538 від 07.08.2013 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно

від їх підпорядкованості та форми власності.

Відповідно до п. 22 вказаного Положення аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил

внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення ; рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи; на підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи ; аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

У судовому засідання беззаперечно доведено, що відповідача наказом № 285-К від 05.10.2012 р. було зараховано до аспірантури з відривом від виробництва терміном навчання з 04 жовтня 2012 р. до 03 жовтня 2015 р. за спеціальністю кримінальне право та кримінологія; кримінально-виконавче право, що підтверджується витягом з наказу ( а.с. 5).

У заяві відповідача від 14.03.15 р.( а.с.15) порушується питання про відрахування його з аспірантури у зв»язку з працевлаштуванням у Місії ЄС з реформуванням сектору громадської безпеки, на якій вчинена погоджувальна резолюція завідуючого кафедрою.

Відповідно до наказу № 103-К від 31.03.15 р. (а.с. 17) відповідача відраховано з аспірантури з відривом від виробництва за власним бажанням.

Відповідно до п.3.1 Угоди від 08.10.12 р. № 16 ( а.с. 6), відповідач при звільненні за особистим бажанням без поважних причин або при розірванні угоди за ініціативою ректора до закінчення строку її дії за винне невиконання трудових обов»язків, зобов»язаний відшкодувати університету вартість навчання в аспірантурі ( станом на 01.10.12 р. сума складає 92000 грн).

Отже, звільнення відповідача за власним бажання без поважних причин тягне за собою матеріальну відповідальність, передбачену п.3.1 вказаної Угоди щодо відшкодування вартості навчання, однак у цій Угоді не передбачено, які причини є неповажними.

Пункт 22 Положення вказує на те, що неповажними причинами є грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин.

Зміст наказу про звільнення відповідача жодної із передбачених цим Положенням причин не містить.

Суд, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх зв»язок у сукупності вважає, що тлумачення позивача щодо неповажності причини звільнення відповідача, як вказано у п.3.1 Угоди є безпідставним, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Національного юридичного університету імені Ярослва ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання з відривом від виробництва за державним замовленням у розмірі 92000,00 грн. у звязку з відрахуванням із аспірантури з неповажних причин відмовити.

Повний текст рішення сторони можуть отримати 09 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд протягом 10 днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя: Сільченко Олександр Васильович