Справа № 362/3073/14-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К. В.
Провадження № 22-ц/780/1551/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 56 17.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Олійника В.І., Дмитрієвої Л.Д.,

та секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про припинення правовідносин іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, та, у подальшому змінивши предмет позову, обґрунтовував його тим, що 01 серпня 2007 року між ним та АБ «Київська Русь» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь») було укладено кредитний договір №31-03.2-1, у забезпечення виконання якого в іпотеку банку було передано відповідне нерухоме майно.

Зазначає, що раніше звертався до суду із позовом про визнання вказаних кредитного та іпотечного договорів недійсними, у задоволенні якого було відмовлено рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2013 року, однак в мотивувальній частині цього рішенні суду було зазначено, що спірні кредитний договір та іпотечний договір являються неукладеними, тому вони є такими, що не породжують жодних юридичних наслідків. Враховуючи це, вважає, що оскільки основний договір є неукладеним, то іпотечні правовідносини також необхідно визнати припиненими.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2015 року позов задоволено, припинено правовідносини іпотеки, які виникли між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі договору іпотеки від 01 серпня 2008 року та стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ «Банк «Київська Русь» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки мотивувальною частиною судового рішенням встановлено, що основний договір є неукладеним, то таке зобов'язання не може забезпечуватись договором іпотеки.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2007 року між АБ «Київська Русь» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №31-03.2-1 (а. с. 13-14), у забезпечення виконання якого між сторонами було також укладено договір іпотеки від 01 серпня 2007 року, за яким ОСОБА_2 передав банку в іпотеку відповідне майно (а. с. 27-30).

Разом з тим вбачається, що ОСОБА_2 звертався до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання кредитного договору недійним, у задоволенні якого було відмовлено рішенням цього ж суду від 23 грудня 2013 року, однак в мотивувальній частині цього судового рішення було зазначено, що ці договори є неукладеними.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки при цьому не взято до уваги ту обставину, що ні кредитний договір ні договір іпотеки в передбаченому законом порядку не визнавалися неукладеними або недійсними та що сторонами вже частково виконані умови цього кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: