Справа №464/9300/15-ц
пр.№ 2/464/1605/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1, за участю заінтересованих осіб: публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Львівської обласної дирекції акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_4, на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до суду з скаргою, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 щодо призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, для участі у виконавчому провадженні, неправомірними; визнати недійсним звіт від 13 липня 2015 року про оцінку майна боржника; визнати недійсною рецензію на звіт про оцінку майна №77 від 2 листопада 2015 року. Скаргу мотивує тим, що державним виконавцем відкрито зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості у сумі 7 865 557 грн. 56 коп. 2 липня 2015 року постановою державного виконавця призначено експерта, субєкта господарської діяльності, ОСОБА_7 20 липня 2015 року отримала звіт про здійснення оцінки майна 1/6 частини квартири №76 в будинку №7 на вул. Коломийська в м. Львові, власником якої вона є, згідно з яким експертна оцінка такої становить 139 706 грн. Відповідно до рецензії оцінювача ФОП ОСОБА_8 від 2 листопада 2015 року такий звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки. Вважає такий висновок та звіт необєктивними і недостовірними, та такими, що не відповідають нормативно-правовим актам України з оцінки майна, а тому є неякісними. Зазначила, що державним виконавцем порушено ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки призначено оцінювача ОСОБА_7, а не субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання. Крім цього, державним виконавцем порушено вимоги п. 2 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна», оскільки договір на оцінку майна укладено із субєктом оціночної діяльності без визначення його на конкурсних засадах. Разом з тим, ОСОБА_7 помітно завищено вартість вказаного майна, останній на місце огляду обєкта оцінки не виходив, не врахував фізичного стану будівлі та внутрішньої обстановки квартири, у звязку з чим висновок виконано без дотримання положень національних стандартів щодо оцінки майна.

У судове засідання заявник не зявилася, подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги, причин неявки суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк» у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях, відповідно до яких скаргу вважає безпідставною, оскільки скаржником не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що оцінка є завищеною, а мотивація, викладена у скарзі є лише припущенням скаржника.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання представник заінтересованої особи ЛОД АТ «ОСОБА_2 Аваль» та заінтересована особа ОСОБА_4 не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду скарги, причин неявки суду не повідомили. Суд вирішив розглядати скаргу за їх відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд, оглянувши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, дійшов висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг, на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язаного з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно ч. 2 вказаної статті, у разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» субєктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало зведене виконавче провадження №6/В6/2015 (ВП №43227853 та ВП №43155993) про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб (а.с. 18, 19-20).

З метою визначення ринкової вартості майна боржника, а саме, 1/6 частини квартири №76 в будинку №7 на вул. Коломийська в м. Львові, 2 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності ПП «Оціночна компанія «Лемберг», що має відповідний сертифікат субєкта оціночної діяльності №14569/13 від 13 квітня 2013 року, виданий Фондом держмайна України, строк дії якого до 13 квітня 2016 року.

Згідно з висновком про оцінку вартості майна, проведену оцінювачем ОСОБА_7, який мав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ 8631 від 22 грудня 2012 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 18 січня 2013 року №9609, що надало йому право на проведення оцінки об'єктів нерухомого майна, ринкова вартість обєкта оцінки склала 838 238 грн., виділена ринкова вартість 1/6 частини квартири №76 в будинку №7 на вул. Коломийська в м. Львові, що належить ОСОБА_1, становить 139 706 грн. (а.с. 6-7).

Рецензією на звіт про оцінку майна № 77 від 2 листопада 2015 року, проведеною ФОП ОСОБА_9, звіт про оцінку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Коломийська, 7/76, від 13 липня 2015 року, визнано таким, що в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с. 8).

Разом з тим, наведені у скарзі доводи про порушення державним виконавцем при винесенні постанови від 2 липня 2016 року вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових права та професійну оціночну діяльність в Україні» є безпідставними та ґрунтуються на невірному тлумаченні сфери дії положень цієї статті, оскільки вказана норма визначає порядок проведення оцінки майна органами державної влади, зокрема, Фондом державного майна України, та органами місцевого самоврядування, які є субєктами оціночної діяльності.

Виходячи з положень Закону України «Про державну виконавчу службу», статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», завданням державної виконавчої служби, що входить до системи органів Міністерства юстиції України, є примусове виконання рішень судів та інших органів, а також посадових осіб, а державний виконавець є представником влади, який здійснює примусове виконання судових рішень та рішень інших органів, і субєктом оціночної діяльності він не являється.

Таким чином, визначення вартості майна було здійснено належним суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, а тому дії державного виконавця щодо винесення постанови про призначення суб'єкта оціночної діяльності є правомірними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч. 1, 4 ст. 9 вказаного вище Закону).

Покликання заявника на виконання висновку без дотримання положень національних стандартів щодо оцінки майна, а саме, п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно з висновком про вартість майна, у такому вказано про якість використаних вихідних даних, враховано фізичний стан будинку, у якому розташований обєкт оцінки та зазначено про неможливість проведення візуального огляду інтерєру квартири, що свідчить про вихід експерта на місцезнаходження такого обєкта.

Разом з тим, доказів того, що оцінка вартості нерухомого майна є явно завищеною та станом на 13 липня 2015 року не відповідає реальній вартості частини її квартири, матеріали скарги не містять. Нестабільність ситуації на ринку нерухомості та значні коливання іноземної валюти, на що посилається заявник, не є підставою вважати звіт про оцінку майна таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, всупереч вказаних вимог заявник не навела обставин та не надала доказів, які б свідчили про неправомірність дій державного виконавця та давали суду підстави сумніватися в достовірності даних, викладених у звіті про оцінку майна та рецензії на такий.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись статтями 57, 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 3, 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та статтями 57, 60, 61, 95, 383, 387 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1, за участю заінтересованих осіб: публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Львівської обласної дирекції акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_4, на дії державного виконавця, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Дулебко Н.І.