Провадження № 2/522/94/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду 01.10.2014 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Мотивує вимоги тим, що 26 червня 2013 року та 25 червня 2014 року відповідач позичив в нього грошові кошти в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) євро та 800 000 (вісімсот тисяч) гривень. Отримання позики підтверджується розписками, відповідно умов яких останній прийняв не себе зобовязання щодо повернення грошових коштів до 26 липня 2013 року та 20 липня 2014 року. Проте, до теперішнього часу та в порушення умов договору відповідач не повернув грошові кошти, в звязку з чим просить стягнути суму боргу.

Заочним рішенням суду від 25 лютого 2015 року позов задоволено. Ухвалою суду від 23 липня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, рішення скасовано та справу призначено до розгляду.

Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник повторно в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали розписок, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2013 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) був укладений договір позики в простій письмовій формі. За умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 50 000 (пятдесят тисяч) євро та прийняв на себе зобовязання повернути кошти в строк до 26 липня 2013 року (а.с. 5).

25 червня 2014 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) був укладений договір позики в простій письмовій формі. За умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень та прийняв на себе зобовязання повернути кошти в строк до 20 липня 2014 року (а.с. 6).

До теперішнього часу сума боргу в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) євро та 800 000 (вісімсот тисяч) гривень не були повернені Позикодавцю.

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надані суду розписки від 26.06.2013 року та від 25.06.2014 року є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договорів позики.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень про неотримання ним грошових коштів.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не повернув Позикодавцю суму боргу в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) євро та 800 000 (вісімсот тисяч) гривень, які підтверджується розписками від 26 червня 2013 року та від 25 червня 2014 року, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень та 820 000 (вісімсот двадцять тисяч) гривень, що еквівалентно за курсом НБУ від 25 червня 2014 року 16,40 гривень 50 000 (пятдесят тисяч) євро, а всього 1 620 000 (один мільйон шістсот двадцять) гривень.

Крім того, відповідно статті 88 ЦПК України, ОСОБА_1 на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 гривень.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 210 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 26 червня 2013 року грошову суму в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень та на підставі договору позики від 25 червня 2014 року грошову суму в розмірі 820 000 (вісімсот двадцять тисяч) гривень, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 25 червня 2014 року 50 000 (пятдесят тисяч) євро та судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні, а всього 1 623 654 (один мільйон шістсот двадцять три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л. М. Чернявська

17.08.2016