Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/104/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.08.2016смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Вадовської А.В.,

за участю секретаря: Кравець Л.В.,

прокурора: Льовіна К.В.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників третіх осіб: Трофименко Л.П., Чернюка Є.М., Чернюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки і піклування Доманівської селищної ради Миколаївської області, Служба у справах дітей Доманівської районної державної адміністрації, Районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Доманівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів до своєї дочки ОСОБА_3

Позов мотивований тим, що позивач є бабусею малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Після народження онука до теперішнього часу вона займається його утриманням, вихованням, оскільки його мати ОСОБА_3 абсолютно байдужа до хлопчика. Відповідач дитиною, його станом здоров'я не цікавиться, ним не піклується. Хлопчик хворіє, проте мати цим не переймається, лікуванням займається позивач.

Відповідач ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, усі спроби та вмовляння про припинення такого способу життя виявилися марними. Відповідач тижнями не буває вдома, пиячить.

ОСОБА_3 двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, проте це ніяк не змінило її поведінку, як матері.

26 липня 2015 р. відповідач власноруч написала заяву про відмову від сина.

Зазначені факти, на думку позивача, свідчать про ухилення матір'ю від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

На підставі викладеного позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з неї аліменти на його утримання на користь позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу до повноліття дитини та призначити позивача опікуном над малолітнім ОСОБА_7

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили про повне задоволення позовних вимог.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є матір'ю відповідача та бабусею малолітнього ОСОБА_7 З самого народження хлопчика саме вона займається його вихованням. Мати дитиною не займається, пиячить, гуляє, проводить час у компаніях. Усі умовляння та прохання ОСОБА_1 змінити ставлення до дитини, відповідач ігнорує. ОСОБА_3 постійно йде з дому, при цьому не повідомляє: куди вона йде та на який час. Дитина тягнеться до матері, проте остання не звертає на неї уваги. Позивач зверталася з приводу поведінки відповідача до органів опіки та піклування, до відділу міліції та Центру соціальних служб. ОСОБА_7 часто хворіє, його лікуванням займається позивач, мати цим не цікавиться. На прийоми до лікаря та у дитячий садок дитину водить бабуся, а не мати. Позивач вважає, що така поведінка її дочки негативно впливає на малолітнього ОСОБА_7, а тому просила задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що вона також займається вихованням дитини, але не може повноцінно цього робити через наявні неприязні стосунки з позивачем та перешкоди з боку матері. Мати виганяє її з дому. Коли вона 20 березня 2016 р. прийшла додому, її мати ОСОБА_1 повідомила, що 22 березня 2016 р. призначений суд, додому не пустила: сказала їй, щоб вона далі йшла туди, звідки прийшла. Вона не водить дитину до дитсадка та лікарні тому, що її мати забирає хлопчика та сама везе до дитсадка та лікарні. Коли відповідач влаштувалася на роботу, через деякий час мати сказала їй, що вона не знаходиться вдома, тому вона покинула роботу. ОСОБА_3 проживає разом з батьками в одному будинку, самостійного заробітку та власного житла вона не має, як і не має можливості забрати дитину та піти від батьків. Позивач не перешкоджає їй виховувати дитину, а фактично взяла виховання її на себе: возить дитину на мопеді до дитсадка, до лікарні. Коли вона дзвонила до батька, щоб спитати чи можна їй прийти додому, вона чула як мати казала, щоб вона додому не приходила. Коли вона вдома, то проводить час з сином: доглядає за ним, грається.

Представник органу опіки та піклування Доманівської селищної ради Трофименко Л.П., представник Служби у справах дітей Доманівської РДА Чернюк Є.М., директор Районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Доманівської РДА Чернюк С.В. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Вважають, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Прокурор Льовін К.В. також вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На його думку, позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, сусіди родини ОСОБА_3, суду пояснили, що з самого народження хлопчика ним опікується позивач ОСОБА_1 Її дочка ОСОБА_10 веде асоціальний спосіб життя, пиячить у компаніях по сусідству, абсолютно не займається дитиною, пропадає на тривалий час з дому. Позивач ОСОБА_1 по суті займається вихованням і відповідача: періодично приганяє її додому.

Свідок ОСОБА_11, інспектор кримінальної міліції у справах дітей, суду пояснив, що до нього зверталася ОСОБА_1 з приводу невиконання її дочкою батьківських прав відносно сина. Ним було встановлено зі слів сусідів та працівників ДНЗ, що ОСОБА_3 дитиною не займається, до дитсадка та до лікарні дитину водить бабуся. На всі свята у дитсадку дитину готує також бабуся. З ОСОБА_3 проводилася профілактична робота та складалися адміністративні протоколи з приводу невиконання батьківських обов'язків.

Свідок ОСОБА_12, вихователь ДНЗ, суду пояснила, що вихованням дитини мати не займається, вона жодного разу до закладу не приходила, хлопчиком постійно опікується бабуся. Хлопчик доглянутий, гарно спілкується з дітьми.

Свідок ОСОБА_13, чоловік позивача та батько відповідача, суду пояснив, що, на його думку, ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав, так як вона дитиною не займається, тікає з дому. Онуком повністю займається його дружина ОСОБА_1 Одразу після народження дитини дружина почала нею займатися, оскільки хлопчик народився шестимісячним та потребував догляду. Дочка після пологів проходила лікування з приводу післяпологової депресії. ОСОБА_1 почала робити усю роботу по догляду за дитиною, так як дочка нічого не вміла. Пізніше дочка так і не почала займатися вихованням дитини. ОСОБА_3 йде з дому на тривалий час, перед поверненням додому вона дзвонить йому та питає дозволу повернутися, він вибачав її та дозволяв повертатися, але йому це набридло. Коли ОСОБА_3 вдома, дитина тягнеться до неї як до матері, вона з ним пограється трохи, після чого може накричати навіть у грубій формі. Дочка мала можливість самостійно доглядати за дитиною, коли почала співмешкати з чоловіком та пішла жити окремо. Тоді дитина з нею знаходилася один чи два дні, після чого вони онука забрали, так як вважали, що дитина не може знаходитися в умовах постійних гулянок та їсти магазинні пельмені. На теперішній час ОСОБА_3 вдома не проживає, з чуток йому відомо, що вона нібито вийшла заміж та погрожувала забрати дитину. Вона близько п'яти днів назад зателефонувала йому, але він обізнався та нагрубив їй, подумавши, що то дзвонить інша жінка. Коли з'ясував, що телефонувала ОСОБА_3, не передзвонював, так як не бажає з дочкою спілкуватися. Між дружиною та дочкою мають місце неприязні стосунки, які, на його думку, спричинені тим, що ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 є усиновленою дитиною, тобто позивач є мачухою відповідачеві. Рідна мати ОСОБА_3, а свідкова колишня дружина, померла.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В абзаці 2 п.16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина зареєстрована відповідно до ч.1 ст.135 СК України, як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України за №8 від 13.03.2013 р.

З копій свідоцтв про народження встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір'ю відповідача ОСОБА_3, а тому і бабою малолітнього ОСОБА_7

Відповідач зареєстрована та фактично проживає разом зі своїми батьками: ОСОБА_1, ОСОБА_13 та малолітнім сином ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, у будинку, належному ОСОБА_14.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст.212 ЦПК України).

У межах заявлених позовних вимог у ході судового розгляду позивач повинна була довести наявність умисного свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

На підтвердження позовних вимог позивачем надані та досліджені в судовому засіданні письмові докази, серед яких характеристики на позивача та відповідача, акт обстеження від 30.07.2015 р., та 21.08.2015 р., акт за результатами здійснення візиту у родину ОСОБА_1, акт оцінки потреб дитини та її сім'ї від 22.06.2015 р., висновки про стан здоров'я позивача та ОСОБА_7, довідка КЗ "Доманівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги", довідка Доманівського ДНЗ від 11.11.2015 р. за №51, копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, заява ОСОБА_3, висновок Доманівської РДА як органу опіки та піклування від 21.07.2015 р. за №241-1-3-03, копія рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04.11.2014 р., висновок органу опіки та піклування Доманівської селищної ради за №85 від 10.03.2016 р., постанови Доманівського районного суду від 03.08.2015 р. та 10.09.2015 р.

Заслухавши пояснення свідків, дослідивши вищезазначені письмові докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку, що позивач не довела обґрунтованість позовних вимог, оскільки не надала достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, її негативних характеристик, негативного впливу на дитину.

Так, позивач у позовній заяві та в ході судового розгляду стверджувала, що відповідач ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, що підтвердили свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13

Зазначене не може бути підставою для задоволення позову, оскільки, жоден із них не навів конкретні факти такого зловживання, жодного допустимого доказу перебування відповідача у стані сп'яніння, в тому числі медичного висновку, перебування відповідача на обліку з приводу алкогольної залежності суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 визнала поодинокі випадки приходу додому в стані сп'яніння, проте заперечували проти тверджень позивача щодо зловживання спиртним.

Суд не може взяти до уваги як доказ зловживання відповідачем спиртним характеристику, складену депутатом селищної ради ОСОБА_15 та підписану сусідкою ОСОБА_16, оскільки дана характеристика не містить обґрунтованих об'єктивних відомостей, на підтвердження викладеного у ній.

Зафіксовані відомості про зловживання ОСОБА_3 спиртним в акті обстеження від 21.08.2015 р., акті за результатами здійснення візиту у родину ОСОБА_1, акті оцінки потреб дитини та сім'ї від 22.06.2015 р. суд також не може взяти до уваги, оскільки вони зроблені лише зі слів позивача без з'ясування фактичних обставин.

Як встановлено у ході судового розгляду з пояснень начальника РЦСССДМ Доманівської РДА Чернюк С.В., центром безпосередньо з відповідачем ОСОБА_3 робота не проводилася та з нею працівники жодного разу не спілкувалися.

За такого суд приходить до висновку, що визнання відповідачем кількаразових фактів перебування у стані сп'яніння, пояснення свідків з цього приводу є недостатніми для задоволення позовних вимог.

Крім цього, у ході судового розгляду з пояснень позивача, відповідача, свідка ОСОБА_13 встановлено, що в родині між вказаними особами, зокрема між матір'ю та дочкою, мають місце давні неприязні стосунки, а тому суд не може погодитися з доводами позивача та свідка ОСОБА_13, що ОСОБА_3 зникає з дому на тривалий час лише з метою залишення дитини. Зазначені доводи позивача ґрунтуються тільки на її припущеннях, які не можуть бути відповідно до ст.60 ЦПК України доказом.

Також суд вважає, що позивач не довела доказами свої ствердження стсовно того, що відповідач не забезпечує медичний догляд та лікування дитни без поважних на те причин.

Такого висновку суд дійшов з пояснень позивача, відповідача, свідка ОСОБА_13, з яких встановлено, що з самого народження баба ОСОБА_1 взяла на себе функції по вихованню дитини, тим самим усунула ОСОБА_3 від виконання обов'язків, що не може бути визнане судом як умисне свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, яке було б достатнім для застосування крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав.

Крім цього, позивач не надала суду достатніх доказів того, що ОСОБА_7 часто хворіє та його лікуванням займається саме вона. Так, з медичного висновку та довідки КЗ "Доманівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" вбачається, що дитина перебуває на обліку в лікарні, проте коли саме дитина перебувала на лікуванні ці документи не містять.

Єдиним допустимим доказом того, що саме ОСОБА_1 доглядала за дитиною під час лікування є довідка Миколаївської обласної дитячої лікарні від 05.08.2016 р., проте вона не може бути взята судом як доказ ухилення ОСОБА_3 від участі у лікуванні, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду з пояснень позивача та свідка ОСОБА_13, на час проведення операції ОСОБА_3 вдома не проживала, доказів того, що вона знала про те, що дитині у цей період буде проводитися операція суду не надано. Більш того, судом встановлено з пояснень ОСОБА_13, що саме у цей період (близько п'яти днів тому) вона йому дзвонила, проте він їй нагрубив, після чого не передзвонював.

Надані суду позивачем постанови Доманівського районного суду Миколаївської області від 03.08.2015 р. та 10.09.2015 р. про притягнення відповідача ОСОБА_3 до відповідальності за ст.184 КУпАП також не є достатніми для позбавлення батьківських прав її, оскільки за ухилення від виконання батьківських обов'язків чинним законодавством визначені різні види відповідальності, в тому числі кримінальна, адміністративна та цивільна. ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності останній раз за півроку до подачі позову, що не може свідчити про систематичність ухилення її від виконання батьківських обов'язків після притягнення, а тому вказані постанови суду також не є достатніми для позбавлення батьківських прав відповідача.

Суд визнає неналежним та недопустимим доказом письмову заяву, надану позивачем, написану від імені ОСОБА_3, оскільки позивач не довела, що саме відповідачем, а не будь-якою іншою особою вона написана, як і доказів добровільності її написання.

Жодним належним доказом позивач ОСОБА_1 не довела суду завдання відповідачем дитині своєю присутністю психологічної травми. Більш того, її ствердження в цій частині спростовані в ході судового розгляду.

Так, ОСОБА_13 у суді пояснив, що, коли ОСОБА_3 є вдома, хлопчик тягнеться до неї та сумує, коли матері немає.

В акті оцінки потреб дитини та її сім'ї від 22.06.2015 р. у п.2.6 зафіксовано, що дитина любить свою матір, але більше часу проводить з дідусем та бабусею.

Свідок ОСОБА_12, вихователь дитини, пояснювала, що хлопчик нормально спілкується з дітьми, що також, на думку суду, свідчить про відсутність на дитину негативного психологічного впливу.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Вказані докази з урахуванням Декларації прав дитини свідчать про відсутність виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю, а тому позбавлення її батьківських прав явно не відповідатиме інтересам малолітнього ОСОБА_7, саме дотримання інтересів якого є пріоритетним при вирішенні даної справи.

Відповідно до частин 5-6 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується та вважає необґрунтованими висновки Доманівської райдержадміністрації як органу опіки та піклування від 21.07.2015 р. за №241/1-3-03 та органу опіки та піклування Доманівської селищної ради за №85 від 10.03.2016 р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вони зроблені без достатнього з'ясування всіх обставин, є необґрунтованими і немотивованими та згідно зі ст. 212 ЦПК України не мають наперед встановленого значення.

Визнаючи вказані висновки необґрунтованими, суд виходить з того, що вони зроблені однобічно, поверхово та ґрунтуються винятково на відомостях наданих зацікавленою особою - позивачем. Зазначені висновки не відображають дійсних підстав недодержання відповідачем оспорюваних прав і обов'язків, а тому не підтверджують її вину в ухиленні від виконання батьківських обов'язків, не відповідають інтересам дитини і носять формальний характер. Висновки зроблені без будь-якої перевірки вказаних у них фактів на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, яка має діяти при органі опіки та піклування.

Доказів того, що засідання таких комісій взагалі були проведені органами опіки та піклування Доманівської РДА та Доманівської селищної ради та що на ці засідання запрошувалася та була належним чином повідомлена про час та місце його проведення відповідач суду не надано.

На необґрунтованість вказаних висновків вказують пояснення представника органу опіки та піклування Доманівської селищної ради Трофименко Л.П., яка в ході судового розгляду пояснила, що висновок був даний на підставі наданих позивачем матеріалів.

Начальник РЦСССДМ Доманівської РДА Чернюк С.В. у судовому засіданні також пояснила, що центром безпосередньо з відповідачем ОСОБА_3 робота не проводилася та з нею працівники жодного разу не спілкувалися.

Враховуючи пояснення вказаних осіб та надані органами опіки та піклування письмові висновки, встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вбачає неналежне виконання органом опіки та піклування Доманівської РДА, органом опіки та піклування Доманівської селищної ради, РЦСССДМ Доманівської РДА, як державними органами, покладених на них функцій, пов'язаних із захистом прав дітей.

Таке неналежне виконання свідчить про те, що до відповідача не були застосовані в межах наданих органам опіки та піклування повноважень заходи впливу, а тому відсутні підстави для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Таким чином, проаналізувавши та оцінивши усі надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позивач довела наявність у діях та бездіяльності відповідача ОСОБА_3 фактів невиконання нею батьківських обов'язків, проте не довела доказами саме умисне свідоме її ухилення від їх виконання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача.

Зважаючи на відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, інші позовні вимоги, як похідні від вимоги про позбавлення батьківських прав, задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки і піклування Доманівської селищної ради Миколаївської області, Служба у справах дітей Доманівської районної державної адміністрації, Районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Доманівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Доманівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя : А. В. Вадовська