Справа 206/25/16-ц
Провадження 2/206/231/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 07 квітня 2015 року близько 7 год. 30 хв. у м. Дніпропетровську, на вул. Романовського в районі будинку № 79, водій ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, без посвідчення водія, яке не отримував, своєчасно не вжив заходів, щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1. Після чого ОСОБА_7 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та не повідомив про скоєне у міліцію. Внаслідок вищезазначеного ДТП позивач отримала тілесні ушкодження. ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 22-4.124,126 Кодексу України. Свою вину у скоєному адміністративному правопорушенні ОСОБА_7 визнав у повному обсязі. ОСОБА_7 покинув місце ДТП та зірвав номерні знаки, ти самим порушив чинне законодавство України. Під час розгляду адміністративної справи відповідачі відмовилися в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду, також було встановлено, що в період лікування і після одужання до позивача не надходило пропозицій від відповідачів щодо відшкодування витрат на лікування та одяг з іншими речами, які було пошкоджено під час ДТП.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 20000 ,00 грн. Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 ,00 грн. Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 ,00 грн. (а.с.2-6).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Позивач пояснила, що ДТП сталася в районі АТБ на Ігрені в м. Дніпропетровську. Вона перебувала на зупинці, де раптово на неї був скоєний наїзд автомобіля. Свідомість втратила миттєво та не зрозуміла, що її збив автомобіль. В лікарні провела 2 тижні. Через травму позивач втратила роботу. Позивач перенесла стрес, страх, який привів до нервового розладу, постійної головної болі, які позначили негативні зміни у її житті.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.47-48).

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях. (а.с. 41).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлені. 30.04.2015 року відповідача ОСОБА_3 викликано через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 26(1725) в судове засідання до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду даної цивільної справи (а.с. 87-90).

Представник третьої особи Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" в судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлений.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2015р. по справі №206/2444/15-п, провадження №3/206/497/15 ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушеннь, передбачених ст. 122-4, 124, 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді сорока годин громадських робіт. (а.с.8).

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №012743 від 20.05.2015р. ОСОБА_6 порушив вимоги п. 29 г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 550,00 грн. (а.с.42).

Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів ДТП, зареєстрованих до СО ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за №2392 від 07.04.2015р. встановлено, що 07 квітня 2015 року близько 7 год. 30 хв. у м. Дніпропетровську, на вул. Романовського в районі будинку № 79, водій ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, без посвідчення водія, яке не отримував, своєчасно не вжив заходів, щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1. Після чого ОСОБА_7 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та не повідомив про скоєне у міліцію. Внаслідок вищезазначеного ДТП позивач отримала тілесні ушкодження. (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 659599 транспортний засіб «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 на праві власності. (а.с. 14).

Згідно виписки епікризу з історії хвороби №2424 КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова», позивачу був поставлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м'яких тканин голови. Закрита травма грудної клітини. Множинні пошкодження обличчя. (а.с.19).

Позивач надала до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» заяву про виплату страхового відшкодування (шкода, заподіяна здоровю потерпілого) та виплати страхового відшкодування у звязку з втратою заробітку (доходу). До заяви було залучено фіскальні чеки за придбання лікарських препаратів, квитанції на обстеження, що підтверджувало стан Позивача. ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» у зазначені строки виплатила страхове відшкодування Позивачу в обсязі 6 935,06 грн. (а.с.23).

Згідно рахунку № 8-04/02 від 08.04.2016 року позивачем за публікацію оголошення в газеті про виклик до Самарського районного суду м. Дніпропетровська відповідача, сплачено постачальнику - ТОВ «Видавництво Вісті» суму в розмірі 300 грн. (а.с. 91).

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто зазначеною постановою суду була прямо встановлена винність ОСОБА_7 у скоєнні адміністративних правопорушеннь, передбачених ст. 122-4, 124, 126 КУпАП, причинний звязок між порушенням правил дорожнього руху і як наслідок цього, наїзд на пішохода.

Керуючись ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, право кожного на життя охороняється законом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та чи близьких родичів. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язана вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного відновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, тому суд вважає, що є підстави для відновлення порушеного права, а також для відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Керуючись ч.1 статті 1179 ЦК України - неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Згідно ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а ч.2 цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки власником автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_5, але в момент ДТП, що відбулася 07.04.2015 року автомобіль марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився у володінні та користуванні ОСОБА_6 на підставі посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а керував ним ОСОБА_7, то у відповідності до ч.1 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4- «Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.»

Відповідно до ч. 2 п.6постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 «Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).»

Тому, в силу ст. 1187 Цивільного кодексу України та з урахуванням позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, ОСОБА_5 не є належним відповідачем, тобто особою, яка має відповідати за предявленим позовом, та згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 26 червня 2009 року №2 позовні вимоги стосовно неї як неналежного відповідача не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, принципи розумності і справедливості є обґрунтованим та таким, що підлягає відшкодуванню (компенсації) відповідачами у повному обсязі. Таким чином, сума моральної шкоди завданої позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що сталася 07.04.2015 року, підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 в розмірі 20000,00грн. та з відповідача ОСОБА_6 в розмірі 20000,00грн.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати на публікацію оголошення про виклик до суду у друкованому засобі масової інформації у розмірі 300,00грн. слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_3

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 100,00грн. з кожного та ОСОБА_6 в розмірі 200,00грн.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1179, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,на користь ОСОБА_1 20000,00грн. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_6на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 100,00 грн.

Стягнутиіз ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 100,00 грн. та витрати на публікацію оголошення про виклик до суду у друкованому засобі масової інформації у розмірі 300,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_6на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 200,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков