Провадження № 2/641/604/2016 Справа № 641/8128/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Мельник І.М.

при секретарі Єлфімовій Ю.О.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

за участю представників позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Пята державна нотаріальна контора м. Харкова, Приватний нотаріус ХМНОО ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на житлове приміщення в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить визнати недійсним договір дарування від 19.03.2014 року реєстр № 802, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, поновити позивачу строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, яка померла 16.07.2014 року, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житлове приміщення квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, яка померла 16.07.2014 року..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25 травня 2013 року ОСОБА_6 було складено заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, було заповідано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

У звязку з тим, що ОСОБА_6 не могла власноручно підписати заповіт через похилий вік 90 років та тремір рук, згідно ст. 1253 ЦК України, на її бажання заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори м. Харкова у присутності запрошених нею свідків, а саме: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

16 липня 2014 року ОСОБА_6 померла, про що було складено відповідний актовий запис № 10570 та видано свідоцтво про смерть (повторно) серія І-ВЛ № 495743 від 15.05.2015 року.

Про факт її смерті позивач достеменно дізнався 15 травня 2015 року, саме під час отримання повторного свідоцтва про смерть.

Після отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_6 позивач звернувся до П`ятої харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після спадкодавця.

На підставі зазначеної заяви було заведено спадкову справу № 323/201, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40485565 від 26 травня 2015 року.

03 червня 2015 року нотаріусом Пятої харківської державної нотаріальної контори було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо субєкта: фізичної особи ОСОБА_6, згідно якої відмітка про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 19 березня 2014 року за № 5030303.

Також 03 червня 2015 року нотаріусом було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо обєкта - квартири АДРЕСА_2, згідно якої: 19 березня 2014 року на підставі договору дарування реєстр.№ 802, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, було зареєстровано перехід права власності на зазначену квартиру до ОСОБА_4.

Позивач вважає, що цей договір дарування має бути визнано недійсним з наступних підстав: 24 жовтня 2003 року на підставі висновку Комінтернівської медико-соціальної (експертної) комісії було встановлено, що ОСОБА_6 є інвалідом І групи на підставі загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду та має спостерігатися у лікаря-невролога, про що було надано Довідку серія МСЕ № 000128 від 24 жовтня 2003 року.

На дату укладання договору дарування, а саме: 19 березня 2014 року, ОСОБА_6 було повних 91 рік. Стан її здоров`я в останній рік життя дуже погіршився, вона дуже часто не пом`ятала подій попередніх днів, її постійно турбували якісь вигадані підозри, безпідставні спалахи гніву. Фактично вона перебувала більшість часу в безпорадному стані. Окрім цього, вона вже декілька років через тремір рук взагалі не могла особисто підписувати будь-яких документів.

ОСОБА_4, є працівником Комінтернівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Харкова, Відділення соціальної допомоги вдома яке створене для соціального обслуговування (надання соціальних послуг) громадян, які не здатні до самообслуговування у звязку з частковою втратою рухової активності і потребують допомоги в домашніх умовах згідно з медичним висновком.

Зазначене відділення соціальної допомоги вдома здійснює виявлення одиноких непрацездатних громадян та обстеження їх матеріально-побутових умов проживання за сигналами: самих громадян, управлінь праці, медичних закладів, громадських організацій тощо з метою зарахування до відділення.

Соціальні робітники відділення надають соціальні послуги за такими наступними напрямами: закупівля і доставка продуктів, промтоварів на ринках та магазинах; закупівля та доставка медикаментів; вологе прибирання житла; допомога у приготуванні їжі; оформлення субсидій; консультації з різних життєвих питань; психологічна допомога;

оформлення пільг, оплата соціальні робітники відділення надають соціальні послуги за такими наступними напрямами:комунальних послуг; читання художньої та іншої літератури; написання листів; відвідування медичних закладів (оформлення пільгових рецептів, доставка аналізів, відвідування у лікарні на стаціонарному відділенні) тощо.

Відповідач, познайомилася зі ОСОБА_6 при виконанні своїх службових обовязків, оскільки остання, як вже зазначалося, була інвалідом І-ої групи та формально «одинокою особою похилого віку»; встановила з нею «довірливі» стосунки, та скориставшись відсутністю осіб, які могли б завадити, та безпорадним станом ОСОБА_6, схилила її до укладання правочину щодо відчуження права власності на нерухоме майно. І, таким чином, неправомірно заволоділа житловим приміщенням квартирою № 18 в будинку № 2 по вулиці Державінській в м. Харкові.

Також у позивача є сумніви, щодо можливості ОСОБА_6 самостійно підписувати будь які документи у березні 2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та зазначили, що підставами висловлюваного сумніву в добровільному підписанні договору дарування ОСОБА_6 є те, що у ОСОБА_6 був похилий вік, стан здоровя погіршився, також мала захворювання яке ій перешкоджало усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В звязку із зазначеними підставами представник позивач заявив клопотання про призначення судово почеркознавчої експертизи. Однак за висновками почеркознавчої експертизи підпис у двох примірниках договору дарування від 19.03.2014 року, у заяві ОСОБА_6 про належність квартири ОСОБА_6 від 19.03.2014 року, у заяві ОСОБА_6 про відсутність порушення прав малолітніх дітей, у заяві ОСОБА_6 від 19.03.2014 року відсутність реконстркуції , є підпис самої ОСОБА_6 .

Судом було розяснено позивачу та представнику порзивача право на заявлення клопотання про призначення судово психіатричної експертизи, однак представник позивача та сам позивач відмовились від звернення до суду з відповідним клопотанням, вказавши про відсутність матеріалів для проведення даної експертизи, а саме доказів щодо перебування на обліку в ПНД ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_3 пояснив в судовому засіданні, що він разом з дружиною проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 і на прохання своєї матері ОСОБА_9 допомагав по сантехніці ОСОБА_6 за адресою: квартира АДРЕСА_3.

Мати позивача познайомилася зі ОСОБА_6 тоді, коли працювала соціальним працівником. ОСОБА_6 працювала з батьком позивача в одному депо.

У 2013 році ОСОБА_6 запропонувала зробити заповіт на ОСОБА_3, для чого плзивач поїхав до нотаріуса, пояснивши, що даний заповіт треба скласти за місцем проживання ОСОБА_6.

Нотаріус запропонував, викликати свідків. Позивач запросив нотаріуса та ОСОБА_7, свідка ОСОБА_8, з якою його мати працювала в дитячому садку, запросила його мати. Коли нотаріус приїхала до квартири для оформлення спадщини, ОСОБА_6 зіпсувала один бланк, тоді нотаріус повідомив, що необхідна третя людина, ОСОБА_3 вийшов на вулицю і побачив випадково у дворі ОСОБА_10

У ОСОБА_6 був сильний треміт рук так, що вона не могла підписати заповіт.

25.05.2013 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_3. Григоровичу, ІНФОРМАЦІЯ_1...Від імені спадкодавця ОСОБА_6 даний заповіт було підписано ОСОБА_10 У заповіті, у якості свідків є підписи ОСОБА_7, та ОСОБА_8

У 2013 році влітку позивач поїхав до Російської Федерації на 2-3 місяці і не міг доглядати за ОСОБА_6 У листопаді 2013 року з ОСОБА_6 був інцидент з хрестиком. Після цього, коли мати позивача ходила до неї, двері ніхто не відчиняв. Вони перестали з нею спілкуватися.

Мати позивача ОСОБА_9 надала в судовому засіданні свідчення, якими підтвердила, що «Дійсно вона працювала в територіальному центрі соціального обслуговування Комінтернівського району м Харкова. Для підписання заповіту вона запрошувала жінку, яка не прийшла. Тому запросили ОСОБА_10 випадково. Вона просила територіальний центр соціальний допомоги, щоб до ОСОБА_6 ніхто не ходив. З її слів ОСОБА_6 сама читала газети. За декілько місяців до смерті ОСОБА_6 вона перестала із нею спілкуватися в звязку із інцидентом зникнення хрестика ОСОБА_6, в чому вона звинуватила ОСОБА_9. Тому вона перестала її навідувати та спілкуватися, та з ким спілкувалась останній час ОСОБА_6 їй не відомо.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що у вересні 2011 року її дочка ОСОБА_12 поступила до Українського державного університету залізничного транспорту, після чого відповідач разом з донькою приїхала до м.Харкова та оселилася у квартирі літньої жінки ОСОБА_13, куди щодня приходила ОСОБА_6, з якоми внеї склались добрі та теплі стосункияка, після чого ОСОБА_6 запропонувала подарувати свою квартиру. Договір дарування було укладено 19 березня 2014 року та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5, підписано особисто ОСОБА_6, нотаріус все детально розяснював ОСОБА_6 стосовно дарування її квартири.

Зі ОСОБА_6 склалися теплі родинні стосунку, вона надавала їй підтримку, як моральну так і психологічну, після її смерті поховала поряд із своїми батьками.

Будь яких інших намірів крім дарування їй своєї квартири покійна ОСОБА_6 не висловлювала .

Представник відповідача вказав про відсутність доказів для визнання договору дарування недійсним.

Суд також заслухав свідків, які в судовому засіданні вказали наступне:

Свідок ОСОБА_11,яка є державним нотаріусом в судовому засіданні пояснила, що 25.05.2013 року нею було посвідчено заповіт, яким ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно на день смерті ОСОБА_3. Як пояснив нотаріус вона завжди вимагає, щоб було прізвище та підпис, однак у ОСОБА_6 був набір якихось знаків. ОСОБА_11 не влаштовувало те, що у ОСОБА_6 треміт рук. Вона не пам'ятає приміщення та ОСОБА_6. Бабуся могла підписати, але це були каракулі. Як, коли це було, і хто там був, ОСОБА_11 точно не пам'ятає.

ОСОБА_13, надалпа пояснення в судовому засіданні, що ОСОБА_6 була самотня, потребувала стороннього догляду, а також потребувала теплого людського відношення. З ініціативою ОСОБА_6 19.03.2014 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування. Для посвідчення договору в квартиру був запрошений приватний нотаріус ОСОБА_14, яка з'ясовувала твердість її намірів. Після чого, ОСОБА_6 підписала цей договір самостійно, без сторонньої допомоги, разом з іншими документами. Як і до, так і після укладення договору дарування, відповідач щодня навідувала ОСОБА_6

Відповідно до договору дарування від 19 березня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_6 подарувала квартиру № 18 яка розташована в будинку № 2 по вулиці Державінській в м. Харкові Ляшенко ОСОБА_15.

Також в якості свідка в судовому засідання надала пояснення приватний нотаріус ОСОБА_5, яка повідомила, що 18.03.2014 року до неї звернулася ОСОБА_4 з пропозицією нотаріально завірити договір дарування квартири.

19.03.2014 року привтний нотаріус ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поїхали до ОСОБА_6 Коли вони прийшли, там ще була сусідка. Вона їх провела до ОСОБА_6, яка сиділа на дивані. ОСОБА_6 діяла абсолютно адекватно. Приватний нотаріус ОСОБА_5 пояснювала, що означає договір дарування, заповіт та договір довічного утримання. У ОСОБА_5 не виникло сумнівів в реальності намірів ОСОБА_6 Вона підписала договір дарування в її присутності. у неї була слабкість рук. Але ОСОБА_6 могла зосередити свою увагу. В квартирі ОСОБА_6 вони були близько 50 хвилин. Крім договору дарування ОСОБА_6 підписала ще три документа. ОСОБА_5 перевіряла, заборони в реєстрі не було. До оформлення договору дарування ОСОБА_5 побачила інші договори, які були розірвані. За тими документами, які ОСОБА_5 отримувала, у неї не виникло сумнівів, що ОСОБА_6 повністю розуміє, про що йдеться мова. ОСОБА_6 не мала намірів укладати будь які інші договори окрім договору дарування.

Судом досліджувався спірний договір дарування від 19 березня 2014 року, в якому пунктом 13 сторони визнали момент прийняття дарунку підписання даного договору. Право власності у ОСОБА_4 виникає з моменту отримання примірника договору дарування та відповідної державної реєстрації цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру не є договором дарування.

Частиною 2 ст. 719 ЦК України зазначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Строку реєстрації договору дарування не зазначено.

Відповідно до ст. 722 ч. 4 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок, виникає з моменту його прийняття.

Аналізуючи ст. 722 ЦК України суд приходить до висновку, що право власності на квартиру за договором дарування виникло у ОСОБА_4 з моменту укладання даного договору та його посвідчення нотаріусом.

Судом досліджено договір довічного утримання зі своєю племінніцєю ОСОБА_16 посвідчений 17 листопада 2000 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою по реєстру № 3-3181 який зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 24 листопада 2000 рокуза реєстровим № П-3-11954, згідно якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_16 на умовах довічного утримання квартиру АДРЕСА_4.

Однак відповідно до угоди про розірвання договору довічного утримання від 20 березня 2001 року договір утримання посвідчений 17 листопада 2000 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою по реєстру № 3-3181 який зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 24 листопада 2000 рокуза реєстровим № П-3-11954, згідно якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_16 на умовах довічного утримання квартиру АДРЕСА_4 було розірвано.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та свідків, давши добутому правової оцінки приходить до наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд оцінює докази, які були добуті у ході розгляду справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі та пояснень свідків та сторін.

Докази, які були надані суду позивачем не підтверджують підстави, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 223 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Як зазначено в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести ті обставини відповідно до яких правочин було вчинено не на таких умовах.

Однак аналізуючи матеріали цивільної справи та надані пояснення свідків суд не вбачає такі обставини, тому вважає вимоги позивача недоведеними та необґрунтованими

Підстави на які посилається позивач та його представник не доведені.

Згідно ч.2 ст.57 ЦПК України, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, встановлюються фактичні дані, які дозволяють суду винести законне і обґрунтоване рішення.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись ст. ст. 44, 45 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 203, 215, 229, 230, 1224, 1248, 1253 ЦК України, ст. ст.208, 215, 218 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Пята державна нотаріальна контора м. Харкова, Приватний нотаріус ХМНОО ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на житлове приміщення в порядку спадкування за заповітом відмовити .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_17