Справа № 536/2254/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.

при секретарі - Курбановій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацька стріла» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацька стріла» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, та стягнення моральної шкоди.

В своїй позовній заяві позивач вказував, що він з 09.08.2013 року згідно наказу №72-К від 09.08.2013 року, працює на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ « Козацька стріла» по охороні ВАТ « Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» з місцем дислокування у місті Комсомольськ Полтавської області.
Останній робочий день, за вищевказаним робочім місцем він відпрацював 07.08.2014 року.
09.08.2014 року, позивач призваний по частковій мобілізації Кременчуцьким об`єднаним міським військовим комісаріатом Полтавської області в Збройні Сили України та демобілізований у запас на підставі наказу командира військової частини від 07.09.2015 року №216. Військову службу проходив у зоні АТО.
Після демобілізації 09.08.2015 року повернувшись додому в поштовій скриньці знайшов конверт з трудовою книжкою, та з запису в ній дізнався, що в останній день його праці, а саме 07.08.2014 року він був звільнений з роботи за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ №50 -К, від 04.08.2014 року.
З наказом про звільнення позивача ніхто не ознайомлював.
Позивач при прийнятті на роботу, на виконання вимоги адміністрації ТОВ «Козацька Стріла» написав заяву про звільнення «за згодою сторін» одночасно з написанням заяви про прийом на роботу. В заяві про звільнення дата проставлена не позивачем.
Таким чином, звільнення ОСОБА_1 , так само і наказ № 50-К від 04.08.2014 року про його звільнення є незаконними.
Останнім повністю відпрацьованим позивачем днем є 07 серпня 2014 року. Відповідно до довідки про доходи з серпня 2013 року по серпень 2014 року його середня заробітна плата без відрахувань складає 2074,82 грн. (повні місяці з вересня 2013 р. по липень 2014 p.: на 11 місяців). Таким чином, за час вимушеного прогулу, а саме за період з 08 серпня 2014 року по 08 жовтня 2015 року, тобто за 14 місяців відповідач повинен позивачу відшкодувати 29047 грн. 48 коп. = ( 14 х 2074.82 грн.). Та необхідно розмежувати незаконне його звільнення з роботи, виплату законної гарантії (компенсації) за час його служби з 09.08.2014 року по 07.08.2015 року, та дійсно вимушений прогул з 09 серпняпо 08 жовтня 2015 року .
У зв`язку з незаконними діями відповідача, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення його прав та глибину душевних страждань, ОСОБА_1 вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20000 грн.
На підставі викладеного просив суд ухвалити рішення, яким:
1. ОСОБА_1 поновити на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА».
2.Стягнути з ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 08.08.2014 року по 08.08.2015 рік у сумі 24897 грн. 84 коп., середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 09.08.2015 року по 09.10.2015 рік в сумі 4149 грн. 64 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн., а всього 49047 грн. 48 коп.
3.Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.
4. Всі судові витрати покласти на відповідача
Також, 19 листопада 2015 року, позивач в судовому засіданні надав уточнену позовну заяву, в якій просив суд ухвалити рішення, яким:
Визнати незаконним та скасувати в повному обсязі наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Козацька стріла» № 50-К від 04 серпня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів».
Поновити ОСОБА_1 , на посаді, рівнозначній попередній посаді - водія автотранспортних засобів ТОВ «Козацька стріла».
Прийняти рішення про виплату йому законної гарантії (компенсації) за час його служби з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року в сумі 24 897 грн. 84 коп., вимушений прогул з 09.08.2015 року по 19.11.2015 року в сумі 6 916 грн.21 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 грн.
Крім цього, 11 липня 2016 року, на адресу суду від позивача надійшло доповнення та уточнення до позовної заяви, в якій просив суд ухвалити рішення, яким:

1.Поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА».
2.Стягнути з ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 08.08.2014 року по 08.08.2015 рік у сумі 24897 грн. 84 коп., середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з09.08.2015 року по 09.10.2015 рік в сумі 4149 грн. 64 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн., а всього 49047 грн. 48 коп.
3. Стягнути з ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» на його користь за вимушений прогул за період з 10 жовтня 2015 року по 10 липня 2016 року в сумі 18673 грн. 82 коп.
4.Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.
5.Всі судові витрати віднести за рахунок відповідача.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача ТОВ «Козацька стріла» - Костенко О.Ю. та ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Просили суд відмовити позивачу в повному обсязі.

19 листопада 2015 року, на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, в якій просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи своє заперечення тим, що 07.08.2014 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади водія автотранспортних засобів. Дані обставини підтверджуються записом в трудовій книжці, наказом про звільнення №50-к від 04.08.14 року та заявою про звільнення від 04.08.14 року.
Листом з оголошеною цінністю, 11.08.2014 року ОСОБА_1 була надіслана його трудова книжка. Даний лист був направлений з післяплатою на суму 15,30 грн. про що наявний запис в фіскальному чеку № 6275 від 11.08.2014 року, який одержано та оплачено позивачем особисто 29.08.2014 року.
Відповідно пункту 104 Постанови № 270 від 05.03.2009 року «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» поштові перекази, посилки, листи чи бандеролі з оголошеною цінністю, а також прямі контейнери, згруповані поштові відправлення з позначкою "Консигнація", відправлення "EMS", міжнародні поштові відправлення з оголошеною цінністю, дрібні пакети, мішки "М" видаються адресату за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.
Згідно пункту 109 Постанови № 270 від 05.03.2009 року «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» поштове відправлення з позначкою "Післяплата" видається одержувачу після внесення визначеної відправником суми післяплати та здійснення оплати за її пересилання поштовим переказом.
У відповідності до статті 233 КзПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відтак, позивач після одержання трудової книжки та після демобілізації та постановки на облік в Кременчуцький ОМВК 09.09.2015 року не скористався своїм правом в місячний строк звернутися до суду з даною позовною заявою, датованою 13.10.2015 pоку, a відтак позивачем були пропущені строки для такого звернення, а також в нього відсутні поважні причини на підставі яких можливо було б їх поновити.
Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.08.2013 року згідно наказу №72-К від 09.08.2013 року, працював на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Козацька стріла» по охороні ВАТ « Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» з місцем дислокування у місті Комсомольськ Полтавської області.
Останній робочий день, за вищевказаним робочім місцем він відпрацював 07.08.2014 року.
09.08.2014 року, позивач був призваний по частковій мобілізації Кременчуцьким об`єднаним міським військовим комісаріатом Полтавської області в Збройні Сили України, що підтверджується повідомленням Кременчуцьким ОМВК Полтавської області від 15.08.2014 року, та згідно довідки Кременчуцького ОМВК №66/1603 від 15.09.2015 року демобілізований у запас на підставі наказу командира військової частини від 07.09.2015 року №216. Військову службу проходив у зоні АТО.
З наказом про звільнення позивача ніхто не ознайомлював.
Після демобілізації 09.08.2015 року повернувшись додому в поштовій скриньці знайшов конверт з трудовою книжкою, та з запису в ній дізнався, що в останній день його праці, а саме 07.08.2014 року він був звільнений з роботи за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ №50 -К, від 04.08.2014 року.
Позивач при прийнятті на роботу, на виконання вимоги адміністрації ТОВ «Козацька Стріла» написав заяву про звільнення «за згодою сторін» одночасно з написанням заяви про прийом на роботу.
Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року призначено в справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експертів було поставлено питання:

- ОСОБА_1 чи іншою особою написані цифрові записи в заяві на адресу адміністрації ТОВ «Козацька стріла» про звільнення від імені ОСОБА_1 , а саме дата в графі «звільнити з 07.08.2014 року, дата 04.08.2014 року, та цифровий запис після надрукованого тексту: «Трудову книжку прошу вислати мені за адресою…», та стоїть дата виконана цифрами: «04.08.2014»?

24 червня 2016 року на адресу суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до якої було надано відповідь на вищезазначене запитання, поставлене перед експертами, а саме висновком експерта встановлено, що досліджувані цифрові записи в графах: «Прошу звільнити мене з ТОВ «Козацька стріла» по соглашению сторон з 07.08.2014 року та 04.08.2014 (підпис) ОСОБА_1 », заяви від 04.08.2014 року на ім`я директора ТОВ «Козацька стріла» ОСОБА_3 від ОСОБА_1 про звільнення з роботи, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 , так само і наказ № 50-К від 04.08.2014 року про його звільнення є незаконними.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів .
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку згідно гарантій передбачених ст. 119 КЗпП України « На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу»... надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів». Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Останнім повністю відпрацьованим позивачем днем є 07 серпня 2014 року. Відповідно до довідки про доходи з серпня 2013 року по серпень 2014 року його середня заробітна плата без відрахувань складає 2074.82 гри. (повні місяці з вересня 2013 р. по липень 2014 p.: на 11 місяців). Таким чином, за час вимушеного прогулу, а саме за період з 08 серпня 2014 року по 08 жовтня 2015 року, тобто за 14 місяців відповідач винен позивачу відшкодувати 29047 грн. 48 коп. = ( 14 х 2074.82 грн.). Та необхідно розмежувати незаконне його звільнення з роботи, виплату законної гарантії (компенсації) за час його служби з 09.08.2014 року по 07.08.2015 року, та дійсно вимушений прогул з 09 серпня по 08 жовтня 2015 року.

На цей час вимушений прогул збільшився на дев 'ять місяців і компенсація збільшилась на 18673 (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 38 коп. (2074,82 гри. - середньомісячна заробітна плата, 9 місяців з 10 жовтня 2015 року по 10 липня 2016 року - вимушений прогул).

08 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII (далі - Закон №1275), опублікований в газеті «Голос України» від 07.06.2014 № 109.

Зазначеним Законом № 1275 внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі Кодексу законів про працю України, ... «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» тощо. Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1275 поширено дію частини другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,... та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України.
Статтею 119 КЗпП України зі змінами, внесеними Законом №1275, передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігається місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно вимог ст. 235 КЗпП України - у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. п. 5, 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд враховує, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, а має самостійне юридичне значення.

В судовому засіданні встановлено порушення прав позивача при його звільненні. Таке порушення звичайно призвело до душевних страждань, особа втратила роботу, що змусило її прикладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав, тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер порушення його прав, ступінь та істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, тому з врахування принципу розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом на рівні 20000 грн.

Суд критично оцінює позицію представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, з підстав того, що ОСОБА_1 знав про його звільнення з 29.08.2014 року, оскільки позивач ОСОБА_1 09.08.2014 року був призваний по частковій мобілізації Кременчуцьким об`єднаним міським військовим комісаріатом Полтавської області в Збройні Сили України та демобілізований у запас на підставі наказу командира військової частини від 07.09.2015 року №216. Оскільки позивач в день отримання трудової книжки зазначений відповідачем перебував в зоні АТО, тому доводи відповідача є неспроможними.
Таким чином, оскільки є законні підстави для поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, та стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог; якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що спір між сторонами є спором з трудових правовідносин, а відповідно позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, та стягення моральної шкоди, та беручи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1228,41 грн. (з урахуванням задоволених вимог немайнового та двох вимог немайнового характеру).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57,66, 88, 209, 212-215 ЦПК України, 38, 115, 119, 235, 237-1 КЗпП, Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4,суд,-

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Козацька стріла» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, та стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА».
Стягнути з ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 08.08.2014 року по 08.08.2015 рік у сумі 24897 грн. 84 коп., середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 09.08.2015 року по 09.10.2015 рік в сумі 4149 грн. 64 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн., а всього 49047 грн. 48 коп.
Стягнути з ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» на користьОСОБА_1 заборгованість по зарплаті за вимушений прогул за період з 10 жовтня 2015 року по 10 липня 2016 року в сумі 18673 грн. 82 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.
Стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Козацька стріла» на користь держави судовий збір в розмірі 1228 гривні 41 копійки.

Стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Козацька стріла» на користь позивача ОСОБА_1 2500 гривень 40 копійок за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. О. Колотієвський