н/п 2/490/1176/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м.Миколаїв Центральний районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Мамаєвій О.В., із секретарем Баришниковою І.М., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія",

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2016 року представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В подальшому представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги, та відповідно до останніх уточнень представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_3 та з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" матеріальну шкоду у розмірі 44684,64 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. з кожного на користь позивача.

В обґрунтування позову представник позивача вказав, що відповідач, керуючи автомобілем "Mitsubishi Galant", державний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем позивача "Toyota RAV4", державний номер НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно висновку оцінки вартості збитків матеріальна шкода, яка була завдана позивачу внаслідок ДТП складає 55189,00 грн. Цивільно - правову відповідальність відповідача було застраховано в страховій компанії ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", в зв'язку з чим позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Страховою компанією на рахунок позивача з посиланням на калькуляцію було перераховано 10504,36 грн. У зв'язку з тим, що матеріальна шкода була відшкодована страховою компанією не в повному обсязі, позивач звернувся до останньої із заявою про виплату залишку коштів, проте на даний час ця сума позивачу не виплачена. Ухвалою суду від 25 липня 2016 року позов в частині вимог, заявлених до ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" залишено без розгляду за заявою представника позивача, та ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" залучено до участі у справі в якості третьої особи. що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, заявлені до відповідача ОСОБА_3, та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі., оскільки відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди має здійснювати страхова компанія. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши письмові докази по справі, оглянувши матеріали адміністративної справи № 473/4727/14-п, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2014 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mitsubishi Galant» державний номер НОМЕР_1, в м. Миколаєві по вул. Московській, при переїзді неврегульованого перехрестя не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 додатку ПДР №1, не надав перевагу в русі автомобілю "Toyota RAV4", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі по вул. В.Морська, внаслідок чого відбулося зіткнення і автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Вознесеньського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2014 року ОСОБА_3 визнанно виним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно до звіту № 134/10/2014 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 13.10.2014 року, матеріальна шкода спричинена пошкодженням транспортного засобу "Toyota RAV4", державний номер НОМЕР_2, складає 55189,00 грн. /а.с.12-24/. Згідно листа № 1473-у від 10.08.2015 року, наданого ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", страхова компанія оцінила розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіціенту фізичного зносу та за вирахуванням франшизи, обов'язкової за полісом № АІ/2661002 становить 10504,25 грн. Страховою компанією було перераховано вказану суму страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_2 /а.с.40-41/. Відповідно до розписки, позивач отримав від ОСОБА_3 кошти у розмірі 10000,00 грн. в рахунок погашення матеріальної шкоди /а.с.91/. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст.1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга ст.14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016р. №6-2808цс15, та в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Таким чином, судом встановлено, що позивачу дійсно була спричинена матеріальна шкода в результаті дорожньо-транспортної події, що мала місце 26.09.2014р. Шкода заподіяна в результаті винних протиправних дій відповідача. Між діями відповідача і завданою позивач шкодою є прямий причинний зв'язок. Та заподіяна позивачу матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 34684,64 грн. з урахуванням сплаченої відповідачем суми у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування понесення моральних страждань, представник позивача вказав, що позивач отримав душевні страждання, які він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, що призвело до неможливості тривалий час користуватися свою власністю за її прямим призначенням. Також, позивач отримав психічні переживання, які він отримав під час дорожньо-транспортної пригоди, порушення звичного стану життя, незручності, які він переносить у зв'язку з вирішенням спору у судовому порядку. Заподіяну моральну шкоду він оцінив у 5000,00 грн. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, відшкодування такої шкоди передбачено ст.1167 ЦК України. Однак, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку із пошкодженням його майна, суд приходить до висновку, що захист його прав судовим рішенням, яким встановлено порушення відповідачами його прав, є еквівалентною, достатньою та справедливою компенсацію моральної шкоди. За такого, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід відмовити. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача частково обґрунтованими, в зв'язку з чим вказана сума у розмірі 34684,64 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи представника ваідповідача ОСОБА_3 про необхідність стягнення вказаної суми із страхової компанії є необгрунтованими та суперечать вищенаведеним нормам Цивільного кодексу України.

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 551,20 грн.) - підлягають стягненню з відповідача

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 5000 грн. - витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів понесення вказаних витрат.

В задоволенні решти частини позову слід відмовити. Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.16, 1166, 1167, 1187, 1194, ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 34684,64 грн.

В задоволенні решти частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, мають право подати апеляційну скаргу в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В. Мамаєва