Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2016 Справа №607/3095/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гудима Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільхлібпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Тернопільхлібпром» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 24520 гривень 55 копійок суми основного боргу, 18 183 гривень 61 копійок - інфляційних нарахувань, 33 303 гривень 46 копійок - 48 % річних, 1 812 гривень 05 копійок в рахунок компенсації сплаченого в судового збору (при розгляді справи в порядку господарського судочинства), а також 1378 гривень в рахунок компенсації сплаченого в судового збору (при розгляді справи в порядку цивільного судочинства).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.09.2015р. Господарським судом Тернопільської області у справі № 921/798/15-г/11 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з приватного підприємства "Хлібодар" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільхлібпром" 24 520 грн. 55 коп. - суму основного боргу, 18183грн. 61 коп. - інфляційні нарахування, 33303 грн. 46 коп. - 48 % річних та 1 812 грн. 05 коп. в повернення сплаченого судового збору. На момент подання цієї позовної заяви вищевказане рішення суду набуло законної сили. 13.10.2015 р. ТОВ «Тернопільхлібпром» отримав наказ про примусове виконання рішення у справі № 921/798/15-г/11. Відтак 23.10.2015р. товариство звернулося із відповідними заявами до відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження боржника - приватного підприємства "Хлібодар"; про накладення арешту на все майно боржника - приватного підприємства "Хлібодар", а також на все майно засновника (учасника) приватного підприємства "Хлібодар" - ОСОБА_1, у розмірі суми стягнення за виконавчим документом та про оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст.ст.17, 19, 20, 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження" ВДВС Тернопільського РУЮ 28.10.2015 р. винесло постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49133685, а 10.11.2015 р. винесло постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Однак, у задоволенні вимоги про накладення арешту на все майно засновника (учасника) приватного підприємства "Хлібодар" - ОСОБА_1, у розмірі суми стягнення за виконавчим документом, ТОВ "Тернопільхлібпром" було відмовлено. 23.11.2015 р. ТОВ Тернопільхлібпром" звернувся до ВДВС Тернопільського РУЮ із повторною заявою про накладення арешту на все майно засновника (учасника) приватного підприємства "Хлібодар" - ОСОБА_1, у розмірі суми стягнення за виконавчим документом та про оголошення заборони на його відчуження, однак йому було знову відмовлено у задоволенні його вимоги та про що товариству була надана

відповідна письмова відповідь-роз'яснення, де була викладена правова позиція ВДВС Тернопільського РУЮ, якою він керувався у цьому випадку. Суть правової позиції ВДВС Тернопільського РУЮ полягає в тому, що відповідно до ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом (в даному випадку приватне підприємство "Хлібодар", а не фізична особа

ОСОБА_1); відповідно до п.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

29.09.2015р. Господарським судом Тернопільської області у справі № 921/798/15-г/11 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з приватного підприємства "Хлібодар" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільхлібпром" 24 520 грн. 55 коп. - суму основного боргу, 18183грн. 61 коп. - інфляційні нарахування, 33303 грн. 46 коп. - 48 % річних та 1 812 грн. 05 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання рішення господарського суду Тернопільської області 29.09.2015р. видано наказ №921/798/15-г/11, на підставі якого 28.10.2015р. відділом державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з приватного підприємства "Хлібодар" на користь ТзОВ «Тернопільхлібпром» 24 520 грн. 55 коп. - суму основного боргу, 18183грн. 61 коп. - інфляційні нарахування, 33303 грн. 46 коп. - 48 % річних та 1 812 грн. 05 коп. судового збору.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст.96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 29.09.2015р. вже стягнуто з юридичної особи приватного підприємства "Хлібодар" заборгованість, яка пред»явлена до стягнення відповідачу, відповідач як учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 43, 10, 60, 88, 213, 215, 224-228, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.96 Цивільного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільхлібпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку лише у разі залишення судом, який його ухвалив, без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуючий П.Я.Стельмащук