Справа № 265/7670/15-ц
Провадження № 2/265/305/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 березня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Міхєєвої І.М.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 277500 гривен, що еквівалентно 11100 доларам США та судовий збір в сумі 2775 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 15 жовтня 2014 року на прохання відповідача передав останньому 14700 доларів США, що станом на 15.10.2014 року становить 367500,00 грн., який обіцяв повернути гроші до 15 жовтня 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, у повному обсязі не повернув. В рахунок боргу відповідач повернув йому 90 000 грн., що еквівалентно 3600 доларам США, тобто виконав взяті на себе зобовязання частково. Просив стягнути із відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 277500 грн. та судовий збір в сумі 2775 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, в письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, будучі повідомлений про час і місце розгляду справи, двічі не зявився в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В письмовій заяві позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязки сторін.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Така сама позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року.

Дослідивши боргову розписку ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що 15 жовтня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 у якості займу 14700 доларів США, а останній зобовязався повернути зазначену суму до 15.10.2015 року.

Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем ОСОБА_3 суми 14 700 доларів США позичальнику ОСОБА_2, а тому у відповідача виникло боргового зобовязання перед позивачем.

Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується розпискою від 15 жовтня 2014 рок.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до позовних вимог, відповідач повернув позивачу 90 000 грн., що еквівалентно 3600 доларам США, тобто виконав взяті на себе зобовязання частково.

Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом.

За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобовязання, суму боргу в розмірі 277500 гривен, що згідно офіційного курсу Національного Банку України еквівалентно 11100 доларам США на момент звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору в сумі 2775 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму боргу 277500 (двісті сімдесят сім тисяч пятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір в сумі 2775 (дві тисячі сімсот сімдесят пять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Міхєєва