Справа № 212/4929/2012 Провадження № 22-ц/772/3509/2016Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 27Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Луценка В.В., Матківської М.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року та №ML-B02/080/2008 від 08.09.2008 року,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року,

встановила:

У березні 2012 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Посилається на те. що 5 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником всіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), було укладено кредитний договір №HCL-001/006/05, згідно з умовами якого АКБ «Райффайзенбанк Україна» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 25000,00 доларів США зі строком повернення до 5 вересня 2018 року (ліміт кредитування становив 25000,00доларів США).

05 вересня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №СR-001/006/05, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Станом на 29 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року становила 32136,84 доларів США, що еквівалентно станом на 29 грудня 2012 року 256869,76 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846,05 доларів США, що еквівалентно 174615,47 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п. 1.4. ч. 2 кредитного договору 10290,79 доларів США, що еквівалентно 82254,28 грн.; а також пеня за порушення строків погашення кредиту 904271,75 грн.

08 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), було укладено кредитний договір №МL-В02/080/2008, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 30000,00 доларів США зі строком повернення до 8 вересня 2023 року (ліміт кредитування 50000 доларів США).

08 вересня 2008 року, з метою забезпечення своєчасності виконання зобов'язань за кредитним договором №МL-В02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-B02/080/2008, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Станом на 29 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року становила 45232,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 грудня 2012 року становило 361546,01 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 29910,11 доларів США, що еквівалентно 239071,50 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п 1.4. ч. 2 кредитного договору 15322,72 долари США, що еквівалентно 122474,50 грн. та пеня за порушення строків погашення кредиту 1271871,34 грн.

Заявою №356 від 12.05.2015року представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» збільшила позовні вимоги та просила стягнути:

- солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором №HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року в розмірі 32136,84 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становить 661691,10 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846,05 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 449805,80 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 10290, 79 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 211885, 30 грн. та пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 2239385,00 грн.;

- солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором №МL-В02/080/2008 від 8 вересня 2008 року в розмірі 45232,83 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становить 931334,92 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 29910,11 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 615843,18 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 15322,72 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 315491,74 грн. та пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3276313,80 грн. (т. 3, а.с. 223-224)

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. Судові витрати залишено без відшкодування.

В апеляційній скарзі позивач у справі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду першої інстанції від 20 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, а в решті рішення залишити без змін. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справіТОВ «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3, який також є представником відповідача ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом установлено, що відповідно до кредитного договору №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_2 отримав кредит на будівництво нерухомого майна, фінансування будівельних робіт та закупівлю будівельних матеріалів у сумі 25000 доларів США зі сплатою 11 % річних на строк до 5 вересня 2018 року, що підтверджується кредитною заявкою від 8 вересня 2005 року, підписаною особисто позичальником (т.1 а.с. 7-14, )

У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань щодо погашення кредиту у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість в сумі 32136,84 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становило 661691,10 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846,05 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 449805,80 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 10290,79 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 211885,30 грн.

Відповідно до пункту 4.1.1 договору №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з умовами кредитного договору.

Враховуючи невиконання боржником умов договору, щодо повернення кредитних коштів, позивачем нараховано пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 2239385,00 грн. за період з 29.12.2011р. по 12.05.2015р. (т. 1, а.с. 235-237, т. 3, а.с. 223)

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 5 вересня 2005 року було укладено договір поруки №СR-001/06/05, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку (т. 1, а.с. 25-27).

Відповідно до п. 1.9 договору №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Зобов'язання позичальника щодо повного дострокового погашення боргу повинно бути проведено позичальником протягом семи банківських днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

ЗАТ «ОТП Банк» за вихідним №22-3-2/49317 від 23 грудня 2008 року, ОСОБА_2 надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (т. 2, а.с. 3, 16, т. 3, а.с. 47, 248, т. 5, а.с. 151, 155, т. 6, а.с. 25).

Досудові вимоги за вихідними №17284, №17283 та №17282 від 30 червня 2011 року також направлялись відповідачам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та були отримані ОСОБА_2, ОСОБА_3, про що містяться докази в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-50).

Згідно з умовами договору №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі цілі в сумі 30000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки (FIDR) + 4,49% річних на строк до 8 вересня 2023 року, що підтверджується кредитними заявками від 12 вересня 2008 року, 18 вересня 2008 року, 9 жовтня 2008 року, підписаними особисто позичальником ОСОБА_2, а також випискою по рахунку відповідача (т. 1, а .с. 15-22, 27-29, т. 4, а.с. 168).

У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань щодо погашення кредиту у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість в сумі 45232,83 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становить 931334,92 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 29910,11 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 615843,18 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 15322,72 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 315491,74 грн.

Відповідно до пункту 4.1.1 договору №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з умовами цього договору.

Враховуючи невиконання боржником умов договору щодо повернення кредитних коштів позивачем нараховано пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3276313,80 грн. за період з 29.12.2011р. по 12.05.2015р. (т. 1, а.с. 235-237, т. 3, а.с. 223).

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 8 вересня 2008 року було укладено договір поруки №SR-B02/080/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку (т. 1, а.с. 23-24).

Відповідно до п. 1.9 договору № ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Зобов'язання позичальника щодо повного дострокового погашення боргу повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

ЗАТ «ОТП Банк» за вихідним № В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року ОСОБА_2 надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. (т. 2, а.с. 4, 17, т. 3, а.с. 249, т. 5, а.с. 156, т. 6, а.с. 26).

Досудові вимоги за вихідними № 19633, № 19634 та № 19635 від 1 липня 2011 року також направлялись відповідачам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та були отримані ОСОБА_2, ОСОБА_3, про що містяться докази в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-50).

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року та договору відступлення прав вимоги від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитними договорами №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року (т. 1, а.с. 51-69).

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 536 ЦК Україниза користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Місцевим судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання згідно кредитних договорів не виконував належним чином, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 32136,84 доларів США за договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та в сумі 45232,83 доларів США за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Установлено, що 10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення прав вимоги, в тому числі право вимоги за кредитними договорами №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року (т. 1, а.с. 51-69).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами, як з поручителя, який несе солідарну відповідальність перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_3 5 вересня 2005 року було укладено договір поруки №СR-001/06/05, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку.

В свою чергу, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 8 вересня 2008 року було укладено договір поруки №SR-B02/080/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі №127/19955/14-ц, яке залишено в силі постановою Верховного суду України від 02 вересня 2015 року, визнано припиненим договір поруки №SR-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк». Зі змісту вказаного рішення вбачається, що постановляючи рішення про припинення договору поруки №SR-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, суд виходив з того, що: «ЗАТ «ОТП Банк» направивши ОСОБА_3 23.12.2008 року досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, яку останній отримав 25.12.2008 року, кредитор тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання, тобто протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги поручитель мав строк на виконання основного зобов'язання в повному обсязі, а у кредитора, після настання строку виконання основного зобов'язання поручителем, розпочинається шестимісячний строк, протягом якого кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя, однак з позовом до суду банк звернувся лише в 2012 році, а строк пред'явлення вимоги до поручителя закінчився в липні 2009 року (т. 6, а.с. 35-39).

Разом з тим, іншим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року у справі №127/4379/15-ц, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 жовтня 2015 року, визнано припиненим зобов'язання, що виникли за договором поруки №СR-001/06/05 від 5 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзен Банк Україна».Постановляючи зазначене рішення про визнання припиненим зобов'язання, що виникли з договору поруки №СR-001/06/2005 від 5 вересня 2005 року, суд виходив з того, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука є припиненою, оскільки строк виконання зобов'язання банком змінений та встановлений на 30 день з дати отримання боржником вимоги від 23 грудня 2008 року, при цьому протягом 6 місяців банком не пред'явлено вимогу до поручителя. (т. 6, а.с. 41-44)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі №127/19955/14-ц та від 18 серпня 2015 року у справі №127/4379/15-ц, які набрали законної сили, визнано припиненим договір поруки №SR-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а також визнано припиненим зобов'язання, що виникли з договору поруки №СR-001/06/05 від 5 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзен Банк Україна», тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що правові підстави для стягнення заборгованості за вказаними договорами з поручителя ОСОБА_3 відсутні.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами у справі не оскаржується.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позовних вимог доСітнікова Д.І.в частині стягнення з нього як з позичальника заборгованості за кредитними договорами, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2, отримавши кредитні кошти в сумі 25000 доларів США згідно договору №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року та в сумі 30000 доларів США згідно з договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, свої зобов'язання в частині повернення кредитних коштівналежним чином не виконував, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 32136,84 доларів США за договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року та в сумі 45232,83 доларів США за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року.

При цьому, місцевим судом не взяті до уваги посилання відповідачів на недоведеність позивачем факту надання ОСОБА_2 кредитних коштів за даними кредитними договорами, на відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитів та їх погашення, на відсутність у позивача належних та допустимих доказів уступки АКБ «Райффайзенбанк Україна» права вимоги за кредитним договором №HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», оскільки вони не ґрунтуються на законі та повністю спростовуються матеріалами справи.

Також місцевим судом не взяті до уваги посилання відповідачів на неправомірність дій ПАТ «ОТП Банк» щодо невидачі ОСОБА_2 20000 доларів кредитних коштів згідно кредитного договору №ML-B02/080/2008 від 08.09.2008 року, оскільки вирішення такої вимоги не є предметом розгляду у даній справі і дана обставина немає правового значення для прийняття правильного рішення у справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій у даній справі та спрямовуючи справу на новий судовий розгляд Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 18 лютого 2015 року зазначено, що: «Не дали належної оцінки суди й тому факту, що ЗАТ «ОТП Банк» за вихідними №22-3-2/49317 від 23 грудня 2008 року, №В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року ОСОБА_2 надсилались досудові вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі; ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за вихідними №17284, №17283 та №17282від 30 червня 2011 року (кредитний договір №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року) та за вихідними №19633, №19634 та №19635 від 1 липня2011 року (кредитний договір №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року) ОСОБА_2, ОСОБА_3 надсилались досудові вимоги, в яких ставилось питання про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, тобто фактично змінювався строк виконання зобов'язання за кредитним договором, та не з'ясували, чи вплинула така зміна строку виконання зобов'язання на порядок обчислення заборгованості».

Судом першої інстанції, встановлюючи обставини щодо надсилання ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_3 досудових вимог про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, встановлено, що 23 грудня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслано позичальнику - ОСОБА_2 досудову вимогу №22-3-2/49317 про погашення заборгованості за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року.

Зазначеною вимогою банк, з посиланням на непогашення належних до сплати суми кредиту та відсотків, на підставі пункту 1.9 Кредитного договору вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок №2796 в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 300528, суму кредиту в розмірі 21846,05 доларів США, 498,41 доларів США відсотків за користування кредитом та 1359,06 грн. пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. (т. 2, а.с. 3, 16, т. 3, а.с. 47, 248, т. 5, а.с. 151, 155, т. 6, а.с. 25)

В той же час, 23 грудня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслано поручителю - ОСОБА_3 досудові вимоги №22-3-2/49532 та №22-3-2/49533 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року.

Зазначеними вимогами банк, з посиланням на непогашення позичальником належних до сплати суми кредиту та відсотків, на підставі пункту 1.9 Кредитного договору, пункту 3.1 Договору поруки та пункту 6.1 Договору іпотеки, пропонував поручителю достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі та протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги та сплатити на рахунок №2796 в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 302720, суму кредиту в розмірі 29910,11 доларів США, 909,96 доларів США відсотків за користування кредитом, 1884,58 грн. пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом та суму штрафів у розмірі 75,00 грн. (т. 3, а.с. 48, т. 5, а.с. 150, т. 6, а.с. 28-29).

16 січня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслано позичальнику ОСОБА_2 досудову вимогу №В02-01-3/14 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року.

Зазначеною вимогою банк, з посиланням на непогашення належних до сплати суми кредиту та відсотків, на підставі пункту 1.9 Кредитного договору, вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок №2796 в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 300528, заборгованість по тілу кредиту в розмірі 29772,90 доларів США, заборгованість по відсотках - 83,90 доларів США, заборгованість по простроченому тілу - 137,21 доларів США, заборгованість по прострочених відсотках - 1101,19 доларів США та 3526,06 грн. пені. (т. 2, а.с. 4, 17, т. 3, а.с. 249, т. 5, а.с. 156, т. 6, а.с. 26).

ОСОБА_3 суду підтвердив те, що досудові вимоги №22-3-2/49317 від 23.12.2008р., №22-3-2/49532 та №22-3-2/49533 від 23.12.2008р., отримано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 грудня 2008 року, а досудова вимога №В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року отримана ОСОБА_2 - 16 січня 2009 року.

Місцевий суд вважає обґрунтованим посилання відповідачів щодо дати отримання досудових вимог, оскільки судом оглянуто оригінали вищевказаних досудових вимог, засвідчені судом копії яких містяться в матеріалах справи.Крім того, обставини щодо надсилання ЗАТ «ОТП Банк» поручителю ОСОБА_3 та отримання останнім досудових вимог від 23 грудня 2008 року встановлена рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі №127/19955/14-ц та від 18 серпня 2015 року у справі №127/4379/15-ц, які набрали законної сили, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не потребують доведенню.

Разом з тим, судом не прийнята до уваги копія вимоги №300-01-10/111 від 21 січня 2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року (т. 3, а.с. 46, т. 6, а.с. 27), оскільки матеріали справи не містять доказів її надсилання позичальнику та отримання ним, а оригіналу вказаної вимоги відповідачами суду надано не було.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансоваустанова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, згідно ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Зазначена аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14 та у постанові від 17 січня 2016 року при розгляді справи №6-990цс15.

Згідно ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 1.9 договору №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року, пунктом 1.9 договору №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору.

Таким чином судом встановлено, що ЗАТ «ОТП Банк», звернувшись до боржника та поручителя з вимогами про дострокове виконання зобов'язання, скористався своїм правом передбаченим пунктом 1.9 Кредитних договорів та змінив строк виконання зобов'язання - визначивши його граничний термін - зі спливом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, оскільки досудова вимога №22-3-2/49317 від 23.12.2008р. про дострокове погашення заборгованості за договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року отримана ОСОБА_3 25 грудня 2008 року, граничний термін виконання зобов'язання за договором сплинув 26 січня 2008 року (з урахуванням того, що 24 та 25 січня 2008 року - вихідні дні), а відтак з 27 січня 2009 року зобов'язання вважається простроченим та розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поряд з цим, оскільки досудова вимога №В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року про дострокове погашення заборгованості за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року отримана ОСОБА_3 16 січня 2009 року, граничний термін виконання зобов'язання за договором сплинув 16 лютого 2009 року (з урахуванням того, що 15 лютого 2009 року - вихідний день), а відтак з 17 лютого 2009 року зобов'язання вважається простроченим та розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява у даній справі зареєстрована судом 26 березня 2012 року (т. 1, а.с. 4). Однак, з копії позовної заяви наданої представником позивача, вбачається, що до суду з даним позовом позивач звернувся 22 березня 2012 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду про прийняття позовної заяви, яка міститься на копії позовної заяви. (т. 6, а.с. 106)

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та положень ст. 257 ЦК України слідує висновок про те, що строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за договором №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року сплинув 26 січня 2012 року, а щодо вимог про стягнення заборгованості за договором ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року строк позовної давності сплинув 16 лютого 2012 року.

Таким чином, звернувшись до суду 22 березня 2012 року позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за обома кредитними договорами.

Що стосується досудових вимог за вихідними №17284, №17283 та №17282 від

30 червня 2011 року (кредитний договір №HCL-001/006/05 від 5 вересня 2005 року) та за вихідними №19633, №19634 та №19635 від 1 липня 2011 року (кредитний договір №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року), які надсилалися ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_2 таОСОБА_3 про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, то наявність зазначених вимог та їх надсилання позичальнику та поручителю не мають правового значення, оскільки за правилами визначеними статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), а відтак позовна давність щодо вимог позивача про стягнення пені спливла.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у справі у запереченнях на позовну заяву та в численних заявах(т. 6 а.с. 22-24, 34, 80-82) та в судових засіданнях неодноразово заявляли про застосування судом строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В судовому засіданні представником позивача не заявлялось клопотань про поновлення строку позовної давності та не зазначалося про поважність причин пропуску такого строку. При цьому, представник зазначала про переривання строку позовної давності, оскільки відповідачі зверталися до Вінницького міського суду Вінницької області до суду з позовними заявами до позивача та ПАТ «ОТП Банк» у справах №127/15257/13-ц та №2/2039/11/0206 та вказаними заявами фактично визнавали наявність заборгованості за оспорюваними кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З оглянутих судом копії позовної заяви у справі №127/15257/13-ц (т. 3, а.с. 14-15) та копії позовної заяви у справі №2/2039/11/0206 (т. 3, а.с. 193-196) не вбачається наявності обставин щодо визнання відповідачами свого боргу або іншого обов'язку. Навпаки, зазначеними позовними заявами позивач ОСОБА_2 оскаржував неправомірні дії банку та просив стягнути на свою користь штрафні санкції та завдані збитки.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про переривання строку давності, а також не встановлено поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Пленуму Верховного суду України в абзаці 3 пункту 11 Постанови №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив судам, про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, суд першої інстанції вважає, що правомірність заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами з боржника - ОСОБА_2 доведено позивачем, однак позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові в частині цихвимог.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши при цьому норми процесуального права, суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову із зазначених підстав.

Згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що укладені кредитнийдоговір від 05.09.2005 року діє до 05.09.2018 року, а кредитний договір від 08.09.2008 року - до 08.09.2023 року, а томустрок позовної давності у даній справі належить застосувати виключно до частини позовних вимог, а саме платежів по процентах та тілу кредиту в період з 10 листопада 2008 року по 22 березня 2009 року, а саме періодичних платежів згідно графіку погашення.Не заслуговують на увагу і посилання в скарзі на перераховані позивачем правові позиції Верховного Суду України у тотожних правовідносинах, оскільки у них мали місце інші обставини справи, а відтак зазначені у боргових вимогах кредитора обставини не змогли змінити строк виконання кредитних зобов'язань Зокрема, як вбачається з їх змістув частині встановлення збігу строків позовної давності мають місце до застосування інші норми матеріального та процесуального права, встановлені інші обставини відмінні від даної справи, тому у них встановлена інша правова позиція. У зазначених постановах наданих позивачем кредитор не вимагав від позичальника достроково виконати боргові зобов'язання у повному обсязі, а тому дані правові висновки не можуть бути застосовані при вирішення даної справи.

Таким чином колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки у справ, яка переглядається, суд встановив виходив саме з того, щопред'явивши вимоги до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за обома вищезазначеними кредитними договорами, сплати відсотків за користування кредитами, пені та штрафів, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання за обома кредитними договорами, тому змінився перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Однак, зазначеним правом у відведений законом строк кредитор не скористався. Крім того, ці ж обставини зміни строків повного виконання основного зобов'язання за обома кредитними зобов'язаннями вже встановлені іншими судовими рішеннями, які набрали законної сили та повністю узгоджуються з останніми правовими позиціями Верховного суду України у справах № 6-990цс15 та 6-2251цс16, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковимидля застосування для всіх судів України.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги доводи позивача щодо переривання строку позовної давності щодо вимог до ОСОБА_2, так як останній звертався до суду з різними позовними вимогами у 2001 та 2013 роках. Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 дійсно звертався до суду з позовами як позичальник за захистом саме своїх порушених прав та інтересів. При цьому жодних дій по визнанню зазначеної заборгованості перед позивачем він не вчиняв.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення.

Таким чином колегія суддів переконана, що доводи апеляційної скарги, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим місцевим судом по справі справедливим рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ В.В. Луценко

/підпис/ М.В. Матківська

Згідно з оригіналом: