Справа №560/570/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Сидоренко З.С.,
при секретарі - Катюха К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 перо стягнення заборгованості,
У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.42,46) повістки про виклик до суду відповідач отримував вчасно.
Частиною 2 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У відповідності до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3600 грн. (три тисячі шістсот гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складають між ним та банком договір про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.6).
Відповідно до умов договору, відповідач щомісячно в період сплати повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.
Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак, відповідач належним чином вказані зобов'язання не виконав.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити відсотки.
Враховуючи, що відповідач порушив зобов'язання перед банком, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку кредитну заборгованість.
У відповідності до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а отже з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 526, 527, 530, 611, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 10, 60, 84, 212, 215, 225, 226, 232 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд-
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача поданою до Дубровицького районного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду ОСОБА_4