№ 243/3978/16-ц
№2-о/243/357/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі :

Головуючого - судді Чернишова Ю.В.

при секретарі Білоусові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 за участю зацікавленої особи: Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області про встановлення факту смерті в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1, яка діє в інтересах як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_3

Таки вимоги обґрунтувала тим, що її колишнім чоловіком та батьком її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, був ОСОБА_4, який був зареєстрований та мешкав в ІНФОРМАЦІЯ_2 . В березні 2016 року ОСОБА_4 поїхав в м. Харцизськ Донецької області до свого батька ОСОБА_5 03.04.2016 року ОСОБА_4 загинув на пожежі від отруєння окису вуглецю. Республіканським бюро судово медичної експертизи ДНР м. Харцизська їй було видане лікарське свідоцтво про смерть № 100 від 04.04.2016 року, в якому зазначена дата смерті ОСОБА_4 03.04.2016 р., та причина смерті отруєння окису вуглеця під час пожежі. 07.04.2016 року Харцизським міським відділом записів актів цивільного стану Державної ОСОБА_6 Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії ДНР № 024272. Вона звернулася до відділу РАЦС м. Словянська із заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_4 та надання їй свідоцтва про смерть, надавши до відділу лікарняне свідоцтво про смерть № 100 від 04.04.2016 р., свідоцтво про смерть від 07.04.2016 р., однак їй було надано розяснення про те, що надані нею документи не мають юридичної сили та для реєстрації його смерті їй необхідно надати рішення суду про встановлення факту смерті. Зазначила, що свідоцтво про смерть ОСОБА_4 їй потрібно для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та для звернення до УТСЗН для оформлення соціальних виплат дитині у звязку із втратою годувальника. Просила встановити факт смерті 03 квітня 2016 року в місті Харцизську Донецької області України, громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який був зареєстрований та мешкав в ІНФОРМАЦІЯ_5 , причина смерті: отруєння окису вуглеця під час пожежі.

В судове засіданні заявниця , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи не зявилася , надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.( а.с.18)

Зацікавлена особа- Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області , у судове засідання не зявилась, але начальником відділу надано суду заяву у якій вони просять слухати справу у їх відсутність, заперечень не мають, просять винести рішення згідно діючого законодавства. ( а.с. 20)

Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст.257-1 ,367 п.8 ЦПК України.

Відповідно до ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням КМ України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року №1085-р, м.Харцизськ Донецької області відносно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. до ст.257-1, 367 п.8 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є колишньою дружиною померлого ОСОБА_4 , що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами , а саме : свідоцтвом про шлюб , з якого вбачається, що 21.09.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ( дошлюбне прізвище Буткова) А.В. зареєстровано шлюб відділом актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції( а.с. 21), а також свідоцтвом про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що 31.05.2011 року шлюб між подружжям.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини- Ваколя ОСОБА_7 народження, батьками зазначені- Ваколя ОСОБА_8 та ОСОБА_1.

Із наведеного вбачається, що заявниця діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, як законний представник звернулась до суду з відповідною заявою.

Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть № 100 від 04.04.2016 року, виданого Республіканським бюро судово медичної експертизи ДНР м. Харцизська, зазначена дата смерті ОСОБА_4 15 серпня 1971року народження, 03.04.2016 р., та причина смерті отруєння окису вуглецю під час пожежі.

Відповідно до виданого 07.04.2016 року Харцизським міським відділом записів актів цивільного стану Державної ОСОБА_6 Міністерства Юстиції ДНР було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії ДНР № 024272.

Як вбачається із змісту відмови у проведенні державної реєстрації смерті ВДРАЦС м. Словянська № 1665/03.2-45, від 17.05.2016 року (а.с. 13), заявниця ОСОБА_1 зверталася до Відділу ДРАЦС по м. Словянську із заявою про державну реєстрацію смерті її колишнього чоловіка та надала до відділу наведені вище документи. Однак, заявниці було відмовлено, оскільки нею для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, стосовно того, що ОСОБА_4 помер 03 квітня 2016 року в місті Харцизську Донецької області України. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить встановлення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в певний час.

Відповідно до ст. ст. 257-1, 367 п.8.ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 256ч. 1 п. 8,257,259 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті в певний час - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, який народився в м. Харцизськ Донецької області , громадянин України, був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7, помер в Україні , 03 квітня 2016 року в місті Харцизську Донецької області України, причина смерті- отруєння окису вуглецю.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Словянського міськрайонного

Суду Донецької області ОСОБА_9