АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/804/16 Справа № 183/8027/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності кредитного договору, визнання рамочної угоди та договору поруки припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про встановлення нікчемності кредитного договору, визнання рамкової угоди та договору поруки припиненими(а.с.1-6, 41-47, т.1).

Позивачка зазначала, що 10 грудня 2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладено Рамкову угоду № SMERS0411, на підставі якої між позичальником та Банком укладено наступні договори: договір про надання траншу №SME0006380 від 10 грудня 2007 року; договір про надання траншу № SME0006396 від 17 грудня 2007 року; договір про надання траншу № SME0006398 від 18 грудня 2007 року; договір про надання траншу № SME0012657 від 08 травня 2008 року; договір про надання траншу № SME0014464 від 05 серпня 2008 року; договір про надання траншу №SME0014698 від 05 серпня 2008 року; договір про надання траншу № SME0014464-1 від 28 травня 2009 року(Кредитні договори №№ 1-7).

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Рамковою угодою та Кредитними договорами №№1-7 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року.

30 листопада 2009 року між позичальником ОСОБА_2 і ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступник ПАТ «Альфа-Банк», укладено Кредитний договір № SMERS001464-2 (Кредитний договір № 8).

12 липня 2011 року між позичальником ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір про надання траншу № SME0024286 (Кредитний договір № 9), згідно п.1.1. якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 26 000 000,00 грн.

12 липня 2011 року поручитель та банк уклали Додаткову угоду до Договору поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання позичальником зобов'язань за Рамковою угодою, Кредитними договорами №1-№7 та Кредитним договором №9.

ОСОБА_2 також зазначила, що Рамкова угода, Договір поруки, Кредитний договір № 9 порушують її права, передбачені ст.48 Конституції України, та право на справедливість. Виконання відповідачем зобов'язань за вказаними договорами порушує положення ст.65 СК України. Кредитний договір № 9 є нікчемним в силу положень ст.ст.16, 207, 638, 640, 1055 ЦК України через недотримання сторонами вимог щодо його письмової форми. Так, зміст кредитного договору № 9 не відображено в листах, телеграмах, якими сторони угоди обмінялися, воля сторін не викладена за допомогою телетайпного, електронного чи іншого засобу зв'язку. Екземпляри договору №9 наявні у позичальника та Банку підписані не позичальником, а іншою особою від імені позичальника, що підтверджується висновками експертиз та по факту підробки підпису порушена кримінальна справа.

Підставами визнання Рамкової угоди припиненою ОСОБА_2 зазначає те, що остання є попереднім договором, не містить кількості основних договорів, які повинні в наступному укладатися, угода встановлює лише наміри Банку та позичальника укласти в майбутньому невизначену кількість кредитних договорів, не містить вказівки на сторони, не є юридично значимим документом та не забезпечує можливості судового захисту у разі порушення його положень. Вважає Рамкову угоду на підставі ст.ст.626,628,635,638,1054-1056 ЦК України припиненою, оскільки Банк допустив суттєве порушення умов, стягнувши з позичальника заборгованість за Кредитним договором №9, в якому підроблені її підписи.

Договір поруки, який укладено в забезпечення зобов'язань позичальника, що витікають із Рамкової угоди та Кредитних договорів №1-№7, дія яких припинена, Кредитного договору №9, який у разі визнання Рамкової угоди припиненою та встановлення нікчемності Кредитного договору №9, є припиненим на підставі ст.ст.553,559 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві в редакції від 06 червня 2013 року просила:

встановити нікчемність Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк»; визнати припиненою Рамкову угоду № SMERS0411 від 10 грудня 2007 року, укладену між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк»; визнати припиненим Договір поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк»(а.с.41-47, т.1).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.60-68, т.5).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.72-77, т.5).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК україни встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків - ст.626 ЦК України.

За змістом ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК україни встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції - ст.640 ЦК України.

Положеннями ст.1054,1055 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, встановлені ст.554 ЦК України.

В п.п.20, 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням статей 553 - 554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Разом із тим це не означає, що за позовом позичальника такий договір поруки не може бути визнано недійсним, якщо буде доведено, що він звужує його права чи розширює обов'язки, зокрема, передбачає оплату послуг поручителя боржником відповідно до вимог статті 558 ЦК, чи доведено зловмисну домовленість кредитора з поручителем тощо.

Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити з того, що в силу положень статей 509, 533, 638, 1054 ЦК відсутні підстави для визнання договору поруки недійсним через укладення після нього додаткових угод про надання чергового траншу.

По справі встановлено, що 10 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладена Рамкова угода № SMERS00411, відповідно до якої, Банк зобов'язався на умовах цієї Угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надати клієнту кредитні продукти у межах строку, що становить 180 місяців з дати укладання цієї Угоди, та в загальному розмірі, що визначений п.1.2 цієї Угоди, та на умовах, передбачених статтею 2 цієї Угоди.

Згідно п.1.2 вказаної Угоди сторони домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами(угодами) в межах цієї Угоди не повинна перевищувати 3 000 000(три мільйони) доларів США(а.с.10, т.1).

28 травня 2009 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено додаткову угоду до Рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року, згідно якої внесено зміни до п.4.7 Рамкової угоди стосовно застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст.12 Закону України «Про третейські суди»(а.с.135, т.1).

12 липня 2011 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено додаткову угоду до Рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року, згідно якої, зокрема, збільшено загальний розмір кредитних продуктів(а.с.136-137, т.1).

На підставі умов Рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладені наступні договори:

Договір про надання траншу № SME0006380 від 10 грудня 2007 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 207 730 доларів США(а.с.25-27, т.3);

Договір про надання траншу № SME0006396 від 17 грудня 2007 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 481 479,79 доларів США(а.с.42-44, т.3);

Договір про надання траншу № SME0006398 від 18 грудня 2007 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 520 790,21 доларів США(а.с.59-61, т.3);

Договір про надання траншу № SME0012657 від 08 травня 2008 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 75000,00 доларів США(а.с.76-78, 3);

Договір про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 850 000,00 доларів США(а.с.86-88, т.3);

Договір про надання траншу № SME0014464 від 05 серпня 2008 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 350 000 доларів США(а.с.102-104, т.3);

Договір про надання траншу № SME0014464-1 від 28 травня 2009 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 1 710 522,51 грн., цільове призначення якого на часткове повернення заборгованості за Договором про надання траншу № SME0006380 від 10 грудня 2007 року, № SME0006396 від 17 грудня 2007 року, № SME0006398 від 18 грудня 2007 року, № SME0014464 від 05 серпня 2008 року, № SME0014698 від 05.08.2008 року, № SME0012657 від 08 травня 2008 року(а.с.118-121, т.3);

28 травня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, які виникають з умов Рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року, договору про надання траншу № SME0006380, договору про надання траншу № SME0006396, договору про надання траншу № SME0006398, договору про надання траншу № SME0012657, договору про надання траншу № SME0014464, договору про надання траншу № SME0014698, договору про надання траншу № SME0014464-1 (а.с.203-204, т.1).

30 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Кредитний договір № SME0014464-2 від 30 листопада 2009 року, за яким позичальнику надано кредит на суму 90 540,00 грн., цільове призначення Кредиту за цим Договором повернення заборгованості за Договором про надання траншу № SME0014464-1 від 28 травня 2009 року(а.с.145-148, т.3).

12 липня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, за яким Кредитор у порядку та згідно умов Рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року та цього Договору надав позичальнику кредит в розмірі 26 000 000,00 грн. Цільове призначення Кредиту за цим договором - повернення заборгованості за: Кредитним договором № SME0014464-2 від 30 листопада 2009 року, Договором про надання траншу № SME0014464-1 від 28 травня 2009 року, Договором про надання траншу № SME0006380 від 10 грудня 2007 року, Договором про надання траншу № SME0006396 від 17 грудня 2007 року, Договором про надання траншу № SME0006398 від 18 грудня 2007 року, Договором про надання траншу № SME0012657 від 08 травня 2008 року, Договором про надання траншу № SME0014464 від 05 серпня 2008 року, Договором про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року(а.с.169-177, т.3).

12 липня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Договору поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року, відповідно до умов якої викладено пункт 1.1 статті 1 «Предмет Договору» Договору в новій редакції наступного змісту: « 1.1. Сторони цього договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Кредитром відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2, які виникають з умов Рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року, Договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року, Договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року, Договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року, Договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року, Договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року, Договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року, Договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року, Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року(а.с.334-335, т.4).

Отже, наведені обставини свідчать, що сторони договору: Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 при укладанні зазначених договорів визначили на свій розсуд умови надання та повернення кредиту, які були ними погоджені, домовленість сторін спрямована на встановлення відповідних правовідносин, що не протирічить ст.ст.6, 626, 627 ЦК України, на підставі чого між ними виникли цивільні права та обов'язки.

Обгрунтовуючи вимоги про встановлення нікчемності Договору про надання траншу №SME0024286 від 12 липня 2012 року, за яким Кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 26 000 000,00 грн. для повернення заборгованості за раніше укладеними договорами траншу, ОСОБА_2, зокрема, в позовній заяві зазначала, що вказаний договір не підписувала, останній підписано іншою особою, що під час досягнення домовленості по умовам кредитного договору сума була іншою, ніж зазначена в договорі, вона не отримувала кредитних коштів.

Перевіряючи зазначені твердження, судом встановлено наступне.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним - ст.204 ЦК УКраїни.

Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Як видно із справи, на виконання умов зазначених договорів про надання траншу між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладено ряд іпотечних договорів.

Станом на 06 серпня 2010 року за вказаними кредитними договорами у позичальника ОСОБА_2 виникла заборгованість в сумі 26 544 973,16 грн.

В ході розгляду справи сторони визнали, що між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» проходили переговори щодо реструктуризації заборгованості за зазначеними кредитними договорами.

Згідно рішення №3 до Протоколу №22 засідання Комітету по управлінню корпоративними ризиками ПАТ «Альфа-Банк» від 08 червня 2011 року Банк погодився на проведення реструктуризації заборгованості ОСОБА_2 на умовах: надати новий транш сумою не більше 26 000 000,00 грн. із строком траншу до 10 грудня 2022 року за умови затвердження графіку погашення платежів: кожного 15-го числа на протязі 24 місяців з часу реструктуризації включно - по основній заборгованості кредиту по 0 грн. щомісячно, проценти щомісячно; кожного 15-го числа, починаючи з 25-го місяця з моменту реструктуризації і до кінця строку дії траншу аннуітентна форма погашення; пільговий період погашення тіла кредиту 24 місяці; право дострокового погашення; стягнення пені в розмірі 240000,00 грн. за прострочену заборгованість, яка існує у ОСОБА_2 перед банком, решту пені, нараховану з моменту виникнення простроченої заборгованості в рамках Рамкової угоди і до моменту реструктуризації; строк дії рішення 3 місяці з моменту прийняття(а.с.161-166, т.3).

11 липня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформили нотаріально посвідчену згоду на збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця та поручителя відповідно до умов договору про надання кредиту в сумі не більше 26 000 000,00 грн. (а.с.167, 168, т.3).

12 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, яким розмір кредиту встановлено у сумі 26 000 000,00 грн., визначено цільове призначення останнього, а саме шляхом перерахування коштів на транзитний рахунок ПАТ «Альфа-Банк», з подальшим перерахуванням 26 000 000,00 грн. з метою повернення заборгованості за: кредитним договором № SME0014464-2 від 30 листопада 2009 року, договором про надання траншу № SME0014464-1 від 28 травня 2009 року, договором про надання траншу № SME0006380 від 10 грудня 2007 року, Договором про надання траншу № SME0006396 від 17 грудня 2007 року, договором про надання траншу №SME0006398 від 18 грудня 2007 року, договором про надання траншу № SME0012657 від 08 травня 2008 року, договором про надання траншу № SME0014464 від 05 серпня 2008 року, договором про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року. В договорі зазначено строк користування кредитом, визначено розмір процентів у відповідний період, затверджено графік повернення кредиту та сплати процентів(а.с.169-177, т.3).

12 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Договору поруки №SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року, згідно якої збільшено обсяг відповідальності поручителя перед Банком за зобов'язаннями ОСОБА_2 з урахуванням Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року(а.с.334-335, т.4).

Судом встановлено, що після укладання Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» фактично приступили до виконання умов Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, про що свідчить перерахування ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів в сумі 26 000 000 грн. на погашення заборгованості ОСОБА_2 за раніше укладеними договорами, що підтверджується меморіальним ордером №27734 від 12 липня 2011 року(а.с.283, т.4), проведенням ОСОБА_2 платежів на виконання умов Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року відповідно до затвердженого між сторонами графіку погашення кредиту, а саме: заява ОСОБА_2 на переказ готівки №119466 від 15 серпня 2011 року - 29 466,67 грн.; заява ОСОБА_2 на переказ готівки №121494 від 15 серпня 2011 року - 29 466,66 грн.; заява ОСОБА_2 на переказ готівки №18636 від 15 вересня 2011 року - 25 000 грн.; заява ОСОБА_2 на переказ готівки №18673 від 15 вересня 2011 року - 28 733,33 грн.; заява ОСОБА_2 на переказ готівки №22589 від 18 жовтня 2011 року - 30 000 грн.; заява ОСОБА_2 на переказ готівки №22605 від 18 жовтня 2011 року - 8 000 грн.; заява ОСОБА_2 на переказ готівки №4500 від 21 жовтня 2011 року - 14 000 грн. (а.с.310-316, т.4) .

За змістом копії висновку почеркознавчого дослідження № 4126-11 від 23 листопада 2011 року, на який посилається ОСОБА_2 як на доказ в підтвердження вимог, проведеного за заявою ОСОБА_2, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Клієнт» додаткової угоди до рамкової угоди № SMERS00411 від 10 грудня 2007 року, укладеної 12.07.2011 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів; Підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Позичальник» на кожній сторінці договору про надання траншу №SME0024286 від 12.07.2011 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів; Підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Позичальник» додатку №1 від 12.07.2011 року до договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року - графіку повернення кредиту та сплати процентів, - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів(а.с.27-33, т.1).

За змістом копії висновку №3500-14 судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз по цивільній справі №183/8027/13-ц (провадження №2/183/1098/14) від 23 грудня 2014 року, на який також посилається ОСОБА_2 як на доказ в підтвердження вимог, підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Позичальник» на кожному аркуші договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року; з боку позичальника, додатку №1 від 12.07.2011 року до договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року «Графік повернення кредиту та сплати процентів» та в графі «Позичальник» додатку №2 від 12.07.2011 року до договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року, «Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», укладених між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» (всього тринадцять підписів), - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжньому підпису (а.с.170-181, т.2).

Разом з тим, встановивши, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» був намір та волевиявлення на укладання договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року з метою погашення та реструктуризації заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-Банк», що не заперечували сторони, та що після укладання Договору про надання траншу №SME0024286 від 12 липня 2011 року ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» фактично виконували умови Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, про свідчать зазначені докази(а.с.161-166, т.3; а.с.283, 310-316, 334-335, т.4), суд прийшов до правильного висновку, що факт відсутності підпису ОСОБА_2 на відповідних аркушах спірного правочину, не є при встановлених обставинах підставою в розумінні положень ст.ст.203, 215, 218 ЦК України для встановлення нікчемності Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк», та обгрунтовано відмовив у задоволенні зазначених вимог.

При цьому суд обгрунтовано зазначив, що вказані копії висновків експерта, на які посилалась ОСОБА_2 як на доказ в підтвердження вимог, для суду не є обов'язковими, підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами та дав останнім оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Як видно із змісту вимог стосовно припинення Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року, підставами її припинення ОСОБА_2 зазначала те, що остання є попереднім договором, не містить кількості основних договорів, які повинні в наступному укладатися, угода встановлює лише наміри Банку та позичальника укласти в майбутньому невизначену кількість кредитних договорів, не містить вказівки на сторони, не є юридично значимим документом та не забезпечує можливості судового захисту у разі порушення його положень та що Банк допустив суттєве порушення умов, стягнувши з позичальника заборгованість за Кредитним договором №9, в якому підроблені її підписи.

Разом з тим, судом встановлено, що Рамкова угода №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року, що укладена між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», містить суттєві умови стосовно взаємовідносин між сторонами.

Так, Банк зобов'язався на умовах цієї Угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надати клієнту кредитні продукти у межах строку, що становить 180 місяців з дати укладання цієї Угоди, та в загальному розмірі, що визначений п.1.2 цієї Угоди, та на умовах, передбачених статтею 2 цієї Угоди. Зміни до Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року внесені додатковими угодами(а.с.10, 135, 136-137 т.1).

Порушень умов Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року, виходу за її межі під час укладання відповідних договорів про надання траншу, судом не встановлено, укладання рамкової угоди не порушує права та інтереси сторін, у тому числі і щодо судового оскарження укладених на виконання рамкової угоди договорів.

За наведених обставин Рамкова угода №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року не є попереднім договором в розумінні положень ст.635 ЦК України, доказів, які б свідчили про наявність підстав для припинення останньої, матеріали справи не містять, а тому суд обгрунтовано відмовив в задоволенні вимог про припинення Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року.

Обгрунтовуючи вимоги про припинення Договору поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року, який укладено між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 в забезпечення зобов'язань позичальника, що витікають із Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року та укладених Кредитних договорів №1-№7, ОСОБА_2 посилась на припинення Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року та нікчемність Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року(Кредитний договір №9), а також на положення ст.ст.553,559 ЦК України.

Однак, як видно із справи, судом не встановлено підстав для припинення Рамкової угоди №SMERS0411 від 10 грудня 2007 року, в забезпечення якої та укладених на підставі останньої відповідних договорів про надання траншу(Кредитних договорів №1-№7) укладено оспорюваний договір поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року, як не встановлено і підстав для визнання нікчемним Договору про надання траншу №SME0024286 від 12 липня 2011 року(Кредитний договір №9) та підстав припинення поруки, визначених ст.559 ЦК України.

Крім того, по справі встановлено, що 12 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Договору поруки №SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року, згідно якої збільшено обсяг відповідальності поручителя перед Банком за зобов'язаннями ОСОБА_2 з урахуванням Договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року(а.с.334-335, т.4).

Врахувавши встановлені обставини, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для припинення поруки № SMERS00411/6 від 28 травня 2009 року.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона не отримувала грошові кошти за оспорюваним правочином, останній не підписувала, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі твердження спростовуються фактичними обставинами та доказами в їх підтвердження, зокрема, фактом виконання Договору про надання траншу №SME0024286 від 12 липня 2011 року, за яким грошові кошти були спрямовані на погашення заборгованості за раніше укладеними ОСОБА_2 Договорами про надання траншу та фактом погашення позичальником кредиту.

Твердження ОСОБА_2 про те, що в Договорі про надання траншу №SME0024286 від 12 липня 2011 року зазначена інша сума, ніж та, про яку мала місце домововленість, безпідставні та спростовуються змістом договору та фактичним розміром грошових коштів, які були спрямовані на погашення заборгованості за раніше укладеними ОСОБА_2 Договорами про надання траншу.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права необгрунтовані, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та діючому законодавству, що регулює встановлені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -