Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Куценко О.О. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 330/2004/15
11 серпня 2016 року Справа № 22ц/778/3610/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С, судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Бабенко Т.І.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання правочину недійсним та стягнення грошових коштів за договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (який уточнювався) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" (далі-Товариство) про визнання правочину недійсним та повернення грошових коштів сплачених за договором, стверджуючи на тому, що 16.04.2015 року він підписав з відповідачем договір фінансового автолізингу за № 01035. На виконання договору сплатив Товариству адміністративний платіж у розмірі 79 990 грн.. Вважає, що спірний правочин має бути визнаний недійсним, а сплачені кошти повернуті на підставі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів, оскільки при укладенні угоди відповідач навмисно ввів його в оману щодо законності своєї діяльності, приховав факт відсутності у нього ліцензії, що є також нечесною підприємницькою діяльністю, забороненою Законом України "Про захист прав споживачів", за змістом Договір є не справедливим та містить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. Тому, прохав визнати укладену угоду недійсною та стягнути на його користь 48 790 грн..

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 04.05.2016 року позов задоволено частково. Спірну угоду суд визнав недійсною та на користь позивача суд присудив 48 790 грн. та 587 грн. 40 коп. - сплачений судовий збір.

В апеляційній скарзі Товариство покликало суд скасувати судове рішення з ухваленням нового, зазначаючи, що суд неправильно визначив обставини справи й невірно застосував норми матеріального права щодо вимог про визнання спірної угоди неукладеною, наявності підстав для стягнення коштів про які йшлося у заявлених вимогах та сумнівів щодо правової позиції Верховного Суду України на яку посилався суд першої інстанції.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16 квітня 2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" був підписаний договір фінансового лізингу з додатками, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль "Geely Emgrand EC7, вартістю 11 196 доларів США та передати предмет лізингу у власність позивача (а.с.9,15).

Після підписання договору заявник загалом сплатив Товариству адміністративний платіж у сумі 79 990 грн. (а.с.17).

Звертаючись із позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення на його користь коштів сплачених за цим договором, заявник, на підставі положень ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" доводив, що відповідач займається нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки в порушення положень ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" не має ліцензії на здійснення діяльності із фінансового лізингу, чим було введено його в оману щодо законності такої діяльності, а умови договору є несправедливими.

Просив застосувати положення Цивільного кодексу України щодо недійсності правочину (стю.215 ЦК) також із тих підстав, що укладений договір фінансового лізингу у відповідності до положень ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.799,806 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню.

Матеріали справи не містять ліцензії Товариства для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) і суперечить вимогам законодавства, оскільки здійснення діяльності, зазначеної у ч.1 ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України (ч.2 ст.34 цього Закону).

В суді апеляційної інстанції доказів правомірного здійснення відповідачем такої діяльності теж не здобуто.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Договір вважається укладеним, якщо сторони в необхідній належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не передбачена.

Договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Отже, у результаті укладення договору виникає договірний правочин, момент виникнення якого одночасно вважається моментом виникнення цивільних прав та обов'язків сторін цього правочину. З цього моменту на відносини сторін поширюється дія норм закону, інших актів цивільного законодавства, що стосуються даного виду договорів.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов'язані з його недійсністю. Такими наслідками, зокрема може бути відшкодування збитків, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Таким чином, не будучи нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, спірний договір лізингу не є укладеним, а тому в разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.1212-1215 ЦК України).

Згідно з абз.2 ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

За ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як зазначено у ч.3 згаданої статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності нотаріального посвідчення спірного договору та вірно вирішив справу по суті в частині повернення грошових коштів.

Керуючись ст.303,307,308,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04.05.2016 року у цій справі залишити без змін..

Ухвала судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: