Справа № 477/475/16-ц
Провадження № 2/477/431/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

прокурора Петрової Т.Л.,

представника відповідача ОСОБА_2 РДА ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 районної адміністрації, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Південь», про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування майна,

В С Т А Н О В И Л А:

14 березня 2016 року до суду надійшла позовна заява прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 районної адміністрації, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в якій позивач просить визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_2 РДА від 02.04.2008 року №202-р про затвердження проекту із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 919823 та ЯЕ № 919822, та витребування майна вищевказаних земельних ділянок у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

В обґрунтування позову прокурор вказував, що вищевказані земельні ділянки, які ОСОБА_2 районна державна адміністрація передала у власність відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходяться в зоні прибережної захисної смуги, а тому не можуть перебувати у приватній власності.

Окрім того, прокурор зазначає про прийняття оскаржуваного розпорядження щодо передачі земельних ділянок у власність без наявності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації. Посилається на те, що з висновку від 10.01.2008 року № 45 вбачається про повернення землевпорядної документації на доопрацювання, а тому така документація не могла були затверджена ОСОБА_2 райдержадміністрацією.

Прокурор вказує, що з передачею у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_6 земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги річки Інгул, порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку набуття права власності на землю, а також охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом предявлення цього позову.

Також у своєму позові прокурор посилається, що про вказані порушення стало відомо лише в грудні 2015 року під час опрацювання даних Публічної кадастрової карти України, за результатами чого 17.12.2015 року розпочато кримінальне провадження за фактом зловживання службовими особами відділу земельних ресурсів у ОСОБА_2 районі, ОСОБА_2 райдержадміністрації службовим становищем при наданні у власність громадян земельних ділянок, які частково розташовані в межах прибережної захисної смуги річки Інгул.

За вищевказаного, прокурор просить про скасування розпоряджень ОСОБА_2 РДА про затвердження проекту землеустрою та щодо передачі спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_4, про скасування Державних актів про право власності на вказане майно, а також витребування майна у власність держави.

В судовому засіданні прокурор позивні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення, пославшись на вищевикладене. Також зазначала про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, з огляду на те, що про такі порушення інтересів Держави прокурору стало відомо лише в грудні 2015 року при опрацюванні Публічної кадастрової карти України, на підтвердження чого суду надала копію витягу з кримінального провадження №000368 (а.с. 51).

Представник відповідача ОСОБА_2 РДА проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважаючи прийняте розпорядження щодо затвердження землевпорядної документації законним.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог заперечував. Просив про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що розпорядження прийняте в 2008 році і починаючи з цього часу було відомо про власника землі. Дані занесені до відповідних реєстрів, а тому прокуратурі ніщо не заважало здійснити функцію контролю за сферою земельних відносин саме з того часу.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належно (а.с. 68, 81), у звязку з чим, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.

Третя особа ТОВ «Приват Південь» свого представника в судове засідання не направило, про причину неявки не повідомило, хоча про час та місце судового розгляду повідомлене належним чином (а.с. 82).

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Згідно копії розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області від 02 квітня 2008 року № 202-р, було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області.

Передано вказані земельні ділянки у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 29-30).

Зі змісту копії проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які передбачаються до передачі у власність громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_4, для передачі відповідачам сформовано із земель державної власності земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею по 0,8 га. Проектування виконано на підставі розпорядження ОСОБА_2 РДА від 30.10.2007 року № 732-р (а.с. 31-35).

Зі змісту вказаної документації вбачається про розміщення площі 0,76 га спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги від річки Інгул.

Не зважаючи на це, вказаний висновок погоджено начальником ОСОБА_2 районного відділу земельних ресурсів (а.с. 36-37), заступником начальника держуправління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області (а.с. 38).

Згідно копії висновку державної експертизи землевпорядної документації від 10.01.2008 року № 45, мались зауваження щодо розрахунку нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у звязку з чим землевпорядна документація повернута на доопрацювання (а.с. 45).

Зі змісту рукописного запису працівників Державного агентства земельних ресурсів у ОСОБА_2 районі, документація доопрацьована (а.с. 45 зворотній бік).

В той же час, повторного експертного дослідження з дотримання вказаної документації вимогам закону не проведено. Позитивний висновок експерта відсутній.

Не зважаючи на вказане, 02.04.2008 року ОСОБА_2 РДА прийняте розпорядження щодо затвердження цієї землевпорядної документації.

На підставі вказаного розпорядження, 09 квітня 2008 року ОСОБА_6 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 019822, площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 46).

09 квітня 2008 року аналогічний Державний акт, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 04, отримав і ОСОБА_4 (а.с. 47).

За даними Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 21.12.2015 року, виток річки Інгул починається в Кіровоградській області. Довжина річки 345 км., у т.ч. по Миколаївській області 179 км., що відповідно до ст. 5 Водного кодексу України відноситься до водних обєктів загальнодержавного значення.

Водозабірна площа басейну річки складає 9660,0 кв.м, згідно ст. 79 Водного кодексу України, належить до середніх річок, тому земельні ділянки під прибережні захисні смуги мають складати 50 м. (а.с. 48).

Згідно зі статтями 19,20 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

За положеннями ч. 1 ст.3 Водного кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 Водного кодексу України, ст. 58 Земельного кодексу України, до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Положеннями ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон визначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Водночас за змістом п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок від 5 листопада 2004 року) у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок їх надання та використання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. "ґ" ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання земельних ділянок у власність).

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема, громадянам, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 59 Земельного кодексу України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3,000 га). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створити рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом вищевказаних норм землі водного фонду України не можуть передаватись у приватну власність громадянам за сільськогосподарським призначенням.

Відповідно до п. 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 (далі - Порядок від 08 травня 1996 року) розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п. 10 зазначеного Порядку).

Згідно з ст.ст.17, 34, 93, 122-126 та пунктом 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в тому числі, у разі надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

В даному випадку, земельні ділянки раніше сформовані не були, а тому було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Вищевказаний проект має чіткі дані щодо розташування частини земельних ділянок, що планувались для передачі у власність приватних осіб, у зоні прибережної захисної смуги, отже такий висновок не міг бути погоджений.

Тобто, вирішуючи спір, судом встановлено, що частина земельних ділянок, переданих у власність відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 площею 0,76 га перебуває в зоні прибережної захисної смуги річки Інгул, а отже відведення вказаних земель у власність відбулася з порушенням вимог ст. 88 Водного кодексу України.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6цс14.

Більш того, згідно п.2 ст. 14 Водного кодексу до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення.

Статтею 24 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», ст. 14 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено право Кабінету Міністрів України передавати місцевим державним адміністраціям окремі повноваження органів виконавчої влади вищого рівня.

У ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено вичерпний перелік повноважень адміністрації у сфері використання та розпорядження землями, природними ресурсами та не передбачено повноважень адміністрації щодо розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення.

Проте, Кабінетом Міністрів України не здійснено розмежування повноважень у частині розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення між ним та місцевими державними адміністраціями, а тому у ОСОБА_2 РДА не було повноважень на розпорядження землями водного фонду взагалі.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

З огляду на наведене, позовні вимоги прокурора в інтересах держави про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та покладення зобов'язання повернути земельну ділянку у власність держави відповідно до положень ст. 387 ЦК України, є обґрунтованими.

Щодо заявленого представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 застосування строку позовної давності, то з матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави у березні 2016 року. Обґрунтовуючи належні строки звернення до суду, встановлені ст. 257 ЦК України, прокурор посилалася на те, що про порушення закону при передачі у власність земельної ділянки прокурор дізнався в грудні 2015 року під час опрацювання даних Публічної кадастрової карти України, за результатами чого 17.12.2015 року розпочато кримінальне провадження.

Як зазначив представник відповідача ОСОБА_4, прокурор не був позбавлений можливості реалізувати свої контрольні повноваження раніше.

Згідно з положенням пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» встановлено трирічний строк з дня набрання чинності цим Законом для звернення особи до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Оскільки цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року, а прокурор звернувся до суду у березні 2016 року, то строки позовної давності ним пропущено.

Навіть з урахуванням положень ст.ст. 24,46 ЦПК України, а також положень ст. 261 ЦК України, згідно яких початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (тобто відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила), то такі строки пропущено і головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області.

Так, згідно Преамбули Водного кодексу України - усі водні об'єкти є національним надбанням народу України. Відповідно до положень ст.ст. 13, 16 Водного кодексу, ст.ст. 5, 6, 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» саме держава через уповноважені нею органи центральної влади здійснює контроль за використанням та охороною вод, земель водного фонду.

Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» постановлено утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Пунктом 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15, встановлено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» передбачено реорганізувати Головне управління Держземагентства у Миколаївській області в Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області шляхом його приєднання до головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Згідно положень ст. 108 ЦК України, перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Тобто, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є правонаступником управління Держземагенства у Миколаївській області.

Відповідно до п.1 Положення про Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердженого Указом Президента України від 14.08.2000 року № 970/2000 (який був діючим на час виникнення спірних правовідносин) (Держкомзем України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1,3 Положення про управління (відділ) Держкомзему в районі, затвердженому наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 17 червня 2008 року № 123 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2008 року за N 625/15316, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин та втратило чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року N 258, управління (відділ) Держкомзему в районі (далі - управління /відділ/) є територіальним органом Держкомзему і підзвітне та підконтрольне відповідно Республіканському комітету із земельних ресурсів Автономної Республіки Крим, головному управлінню Держкомзему в області та Держкомзему.

Основними завданнями управління (відділ) є: підготовка та внесення Республіканському комітету із земельних ресурсів Автономної Республіки Крим, головному управлінню Держкомзему в області пропозицій щодо формування державної політики в сфері регулювання земельних відносин, використання, відтворення, охорони та проведення моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру, здійснення землеустрою, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, забезпечення її реалізації та проведення земельної реформи; координація роботи з проведення земельної реформи; організація і забезпечення ведення державного земельного кадастру та координація робіт з підготовки земельно-кадастрової документації; здійснення землеустрою і проведення моніторингу земель; участь у виконанні державних, галузевих і регіональних програм з питань регулювання земельних відносин, установлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, проведення моніторингу земель, відтворення родючості ґрунтів, ведення державного земельного кадастру і територіального планування.

Відповідно до підпункту 7 ч. 4 Положення управління (відділ) організовує видачу і збереження бланків державних актів на право власності на земельну ділянку та державних актів на право постійного користування земельною ділянкою.

З дослідженого слідує, що Головному управлінню Держкомагенста у Миколаївській області, яке існувало на період виникнення спірних правовідносин, було відомо про видачу Державного акту на право власності на землю, оскільки були вчинені відповідні відмітки з цього приводу в реєстрах. Однак зазначений орган до суду не звернувся на протязі з 2008 року, тому має місце пропуск строку позовної давності, який він просив застосувати.

Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки представник відповідача ОСОБА_4 заявив про застосування наслідків пропуску строку давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, позов прокурора слід залишити без задоволення, адже зі змісту досліджених доказів дійсно вбачається про внесення даних щодо спірних земельних ділянок до відповідних реєстрів ще в 2008 році.

Щодо позовних вимог, висунутих до ОСОБА_6, то з огляду на вище викладене, а також, враховуючи, що останнім не заявлено про застосування строку позовної давності, то такі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що розмежування даної земельної ділянки як сільськогосподарського та водного фонду на даний час не проведено, а за даними відділу Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі (а.с. 99), вказана земельна ділянка має цільове призначення як сільськогосподарська, то остання підлягає передачі саме головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_6 належить стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги прокурора задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації Миколаївської області від 02 квітня 2008 року № 202-р, в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,80 га кадастровий номер :01:000:0428, для ведення особистого селянського господарства в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області.

Визнати недійсним та скасувати виданий 09.04.2008 року ОСОБА_6 державний акт серії ЯЕ №919822, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 05, на земельну ділянку площею 0,80 га (кадастровий номер :01:000:0428) в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,80 га з кадастровим номером :01:000:0428 в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір в сумі 14 328 (чотирнадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 60 коп.

У задоволенні позовних вимог прокурора щодо визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_2 РДА від 02 квітня 2008 року № 202-р, в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,80 га кадастровий номер :01:000:0429, для ведення особистого селянського господарства в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, а також визнання недійсним та скасування виданого на імя ОСОБА_4 державного акту щодо цієї земельної ділянки (ЯЕ № 919823) та витребування її від ОСОБА_4 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через Жовтневий районний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками справи, що не були присутні при його проголошенні у той самий строк з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2016 року.

Суддя Л.М. Семенова