Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про зобов'язання виконати правочин, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») було укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи. Станом на 1 вересня 2014 pоку нею було внесено на поточний рахунок 2 344 долари США. 11 липня 2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про зарахування на її поточний рахунок 15 000 доларів США з рахунку її чоловіка ОСОБА_4, однак відповідач зазначене розпорядження не виконав. У період з 11 липня 2014 pоку по 9 вересня 2014 pоку вона неодноразово зверталась до ПАТ «ВіЕйБі Банк» з заявами про видачу їй грошових коштів, однак відповідач не виконував зобов'язання.

Ураховуючи наведене, просила зобов'язати ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснити перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 у вигляді штрафних санкцій у розмірі 16 214 317,90 грн за неналежне виконання умов договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи від 20 червня 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

15 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили із положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та регулює спірні правовідносини, яким чітко визначено виконання зобов'язання Фонду перед вкладниками банку по відшкодуванню коштів за вкладом в межах граничного розміру протягом дії тимчасової адміністрації.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 20 червня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи.

Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобов'язувався приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, виконувати розпорядження держателя про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, в тому числі такі, що будуть ініційовані за допомогою картки. Всі перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку Банк зобов'язувався здійснювати не пізніше, ніж на наступний день за днем замовлення на перерахування/видачу грошових коштів. За невиконання або неналежне виконання замовлення держателя Банк зобов'язувався виплачувати на користь ОСОБА_3 у безспірному порядку штраф у трикратному розмірі від замовленої суми до перерахування/видачі. Штрафні санкції перераховуються на рахунок, який вказує держатель або видаються готівкою з каси Банку.

Згідно виписки з поточного (карткового) рахунку ОСОБА_3, нею за період з 6 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року були внесені періодичними платежами кошти на загальну суму 1 000 доларів США.

У період з 11 липня 2014 pоку по 9 вересня 2014 pоку ОСОБА_3, неодноразово зверталась до ПАТ «ВіЕйБі Банк» з заявами про видачу їй грошових коштів із її поточного рахунку.

Листом від 29 липня 2014 року банк роз'яснив ОСОБА_3, що кошти, які знаходяться на її поточному (картковому) рахунку, вона може знімати в касах відділень, банкоматах або розраховуватися в торговельно-сервісних мережах відповідно до постанови НБУ № 328 від 1 червня

2014 року (в розмірі 15 000 грн, що є більшою за суми, які вона просила виплатити за поданими нею заявами).

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 просила здійснити перерахування грошових коштів на рахунок її чоловіка ОСОБА_4 у вигляді штрафних санкцій у розмірі 16 214 317,90 грн за неналежне виконання умов договору про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи від 20 червня 2014 року, що передбачено п. 2.2. вказаного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

21 листопада 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відмовляючи в задоволенні позову суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 1066, 1068 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до вірного висновку про те, що оскільки з 21 листопада 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку, а на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (25 червня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, яка всилу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська