Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1399/15-ц Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 47 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, вимоги якого неодноразово уточнював та в остаточному варіанті просив зобов'язати відповідача протягом 15 днів з дня набрання законної сили рішенням суду демонтувати та перенести самовільно збудований піднавіс по АДРЕСА_1 на межі із земельною ділянкою ОСОБА_2 на територію своєї земельної ділянки на 1 метр від лінії розмежування. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач на своїй земельній ділянці самовільно побудував господарську будівлю, яка заважає позивачці належним чином користуватися її земельною ділянкою, оскільки дощові води з цієї будівлі збігають на земельну ділянку останньої.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення його позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не врахував того факту, що піднавіс збудований відповідачем з порушенням п. 3.25 державних будівельних норм України та помилково вважав, що він був узаконений останнім.

У своїх доводах також посилається на норми Земельного кодексу України, державні будівельні норми України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано, а судом не здобуто доказів на підтвердження факту порушення будь-яких прав позивача, як власника майна, здійсненим відповідачем будівництвом навісу на своїй земельній ділянці.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Згідно норм ст. ст. 319,312 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, положення вищевказаних норм ЦК України передбачають також обов'язок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391,396 ЦК, статтею 103 ЗК; п.22 цієї ж постанови Пленуму ВССУ - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

У ч. 4 ст.376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На підставі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Зазначене дає підстави для висновку, що звертаючись до суду із позовом про знесення самочинного будівництва інші особи, крім органів державної влади та органів місцевого самоврядування, повинні довести порушення самовільним будівництвом їх прав.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1109 від 30.09.2009 тимчасові об'єкти /навіси, намети, кіоски, накриття, літні душові кабіни, теплиці, тощо/ віднесені до будівельних робіт, на виконання яких дозвіл не вимагається.

Як вбачається із матеріалів справи в уточненій позовній заяві ставиться питання про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом демонтування самовільно побудованого відповідачем нежитлового приміщення - навісу, який побудований на межі із земельною ділянкою позивачки та його перенесення на 1 метр від лінії розмежування.

Із пояснень представника ОСОБА_3,. як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції встановлено, що при виїзді останнього на місце, він переконався, що ні шифер навісу, ні ринва не нависають над земельною ділянкою ОСОБА_2

Тобто, із вказаних пояснень вбачається, що перешкода на яку посилався позивач у користуванні майном у вигляді стоку води з навісу відповідача, останнім була усунута до розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, судом також було взято до уваги рішення Баранівської селищної ради народних депутатів Баранівського району Житомирської області №35 від 16.02.1990 про надання дозволу ОСОБА_4 самовільно побудованого господарського приміщення(а.с.36).

Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що саме стічні води із тимчасової споруди відповідача потрапляють на її земельну ділянку чим створюють їй перешкоди у користуванні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів, що відповідач порушує його права власника та, що йому створені фактичні перешкоди для користування та розпорядження своїм майном, що згідно з положеннями ст.391 ЦПК України може бути підставою для задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: