Справа №592/4259/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 22-ц/788/1301/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2016 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Пампури Юлії Василівни та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

04 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, яку доповнив (а.с. 50 - 51). Не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження та визначеною державним виконавцем сумою заборгованості, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2016 року, а виконавчий лист повернути до Ковпаківського відділу ДВС для подальшого виконання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм матеріального, неналежне дослідження доказів та обставин справи, просить ухвалу скасувати і постановити нову про задоволення скарги. При цьому вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена всупереч вимогам ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, не погоджується з наведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, вважає, що його дії по нарахуванню аліментів не відповідають вимогам ч.2 ст.195 СК України.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження були вчинені відповідно до закону, а наведений скаржником розрахунок по сплаті аліментів не підтверджується належними доказами та не спростовує розрахунку державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 11 серпня 2014 року (а.с. 3).

24 лютого 2015 року постановою державного виконавця ДВС СМУЮ відкрите виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду (а.с. 4).

Постановою державного виконавця від 24 лютого 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_3, який працює у ТОВ «Автоальянс Суми», що знаходиться за адресою: м. Суми вул. Курська, 147 (зворот а.с. 18).

Наказом від 02 лютого 2015 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (зворот а.с. 19)

Із довідки вбачається, що ОСОБА_3 до 16 березня 2016 року працював у ДП ТОВ «Автоінвестстрой-Суми», де його було звільнено за угодою сторін, а новим місцем роботи є ТОВ «ЕТУАЛЬ-АВТО», що знаходиться за адресою: м. Київ пров. Куренівський, 15 (зворот а.с. 20).

Вказані обставини підтверджуються відомостями трудової книжки ОСОБА_3, згідно з якими скаржник прийнятий на роботу до товариства наказом від 16 березня 2016 року (а.с. 48).

Постановою державного виконавця від 06 квітня 2016 року виконавче провадження закінчено, у зв'язку з тим, що боржник працює у ТОВ «ЕТУАЛЬ - АВТО», що знаходиться у м. Києві, та визначено заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2016 року - 7037,75 грн. (а.с. 5).

04 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відділу виконавчої служби із заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату аліментів за період з серпня 2014 року по липень 2015 року включно (а.с. 22).

Встановлено, що державним виконавцем на підставі наданих боржником документів здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів та станом на 01 квітня 2016 року та визначено борг ОСОБА_3 в сумі 3113,97 грн. (зворот а.с. 22, а.с. 23), а в подальшому сума боргу по аліментам була уточнена в розмірі 3145,33 грн., що вбачається із довідки начальника Ковпаківського відділу ДВС від 20 травня 2016 року, направленої на адресу ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві та наявної у матеріалах виконавчого провадження.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчому документі), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом й цим Законом.

У ч.ч. 1, 5 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 3.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності. У документах виконавчого провадження, що надійшли за належністю з іншого органу ДВС, може бути виправлено граматичні чи арифметичні помилки (в порядку, встановленому Законом) державним виконавцем, який здійснює виконання відповідного рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що довідкою від 18 березня 2016 року ДП ТОВ «Девелепмент Макс ЛЛС» «Автоінвестстрой - Суми» повідомило державного виконавця про зміну місця роботи боржника (зворот а.с. 20).

З огляду на це, державний виконавець обгрунтовано виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та направив виконавчий документ до ВДВС Оболонського РУЮ у. Києві для подальшого виконання, що відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта, що, закінчивши виконавче провадження з направленням виконавчого листа до іншого відділу державної виконавчої служби для подальшого виконання за новим місцем роботи боржника, державний виконавець порушив вимоги ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки, при цьому не вжив заходів щодо виявлення майна на яке можна звернути стягнення, колегія суддів не може взяти до уваги.

Так, колегія суддів погоджується з доводами заявника, що державним виконавцем не були дотримані вимоги ст. 20 та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника, проте вони не мають правового значення, оскільки на час звернення до суду боржник добровільно сплатив більшу частину суми заборгованості, а виконавчий лист із визначеною сумою заборгованості 3145,33 грн. із квітня 2016 року перебуває на виконанні по місцю роботи боржника. Такі дії виконавця не оскаржувались стягувачкою.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень прав боржника.

Таким чином, відсутні підстави для визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2016 року та для повернення виконавчого листа до Ковпаківського відділу ДВС для подальшого виконання.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні скарги в частині незгоди з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали вказав, що наведений скаржником розрахунок заборгованості не підтверджується належними доказами, а тому не встановлює невірність розрахунків державного виконавця.

Проте, колегія суддів вважає, що в даному випадку висновок суду щодо правильності розрахунків державного виконавця про розмір заборгованості із сплати аліментів є передчасним, оскільки це питання повинно вирішуватись відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України в позовному провадженні, а не скаргою боржника на дії державного виконавця.

Заявник не дотримався порядку визначеному вказаною нормою закону та оскаржив розмір заборгованості по аліментам у порядку Розділу VІІ ЦПК України Судовий контроль за виконанням судових рішень, отже саме з цих підстав його скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, ухвала суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні скарги щодо незгоди з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2016 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні скарги ОСОБА_3 щодо оскарження суми заборгованості зі сплати аліментів, визначеної старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Пампурою Юлією Василівною у постанові від 06 квітня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -