Провадження № 2/234/327/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., при секретарі Науменко А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки КІА, модель Carens, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки КІА, модель Rio, тип легковий седан, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер АН0576НТ, які належать на праві власності ОСОБА_1, шляхом визнання за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права власності, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 391236,10 грн., з наданням права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вчинити подальші дії повязані з переоформленням транспортних засобів в органах ДАІ, зокрема: зняття з обліку та поставлення на облік транспортних засобів і зобовязати ОСОБА_1 передати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмети застави з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Свої вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» обґрунтовує тим, що 23.10.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» (далі Банк) і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R3В (далі Кредитний договір №1) відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 148100,00 грн. із процентною ставкою 0,01% річних та строком повернення до 23.10.2020 року. Для забезпечення виконання основного зобовязання 23.10.2013 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу №R3В-Z1, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, реєстраційний №1203. Крім того, 20.03.2012 року між Банком і відповідачкою було укладено кредитний договір №R2В (далі Кредитний договір №2), відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 120000,00 грн. із процентною ставкою 20% річних та строком повернення до 20.03.2019 року. Для забезпечення виконання даного зобовязання 20.03.2012 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу №R2В, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстраційний №660.

Починаючи з 23.07.2014 року відповідачка припинила виконувати кредитні зобовязання, порушуючи вимоги Кредитного договору №1, а починаючи з 19.07.2014 року Кредитного договору №2, та в неї виникла заборгованість у розмірі 391236,10 грн., а саме: заборгованість за кредитом №1 137239,71 грн., заборгованість по відсотках 13,49 грн., заборгованість по комісії 17327,70 грн., заборгованість за кредитом №2 84072,74 грн., заборгованість по відсотках 8,42 грн., заборгованість по комісії 16800,00 грн., та з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.. 625 ЦК України, що станом на 21.10.2015 року становить 135774,04 грн..

22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до відповідачки за кредитними договорами. Також, 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зп. В державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) Первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно транспортних засобів, що є забезпеченням виконання зобовязань. На виконання вимог закону позивачем, як ініціатором звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, до початку процедури були зареєстровані відомості про звернення стягнення відносно предмета застави.

Представник позивача директор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ОСОБА_4, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На ухвалу суду від 11.02.2016 року про визнання обовязкової явки представника позивача у судове засідання 29.02.2016 року та витребування оригіналів кредитних договорів, договору застави №R3В-z1 від 23.10.2013 року, оригіналів договорів відступлення права вимоги грошових зобовязань, прав вимоги за договорами застави, актів приймання передачі документації та інших документів, які підтверджують перехід до нового кредитора прав у зобовязанні, надіслав суду повідомлення у якому зазначив, що у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не має можливості надати суду оригінали документів, оскільки із ускладненою ситуацією на сході країни не може направити до судового засідання представника, а направлення їх поштою неможливо, у звязку із ризиком втрати. На його думку необхідність надання суду оригіналів Кредитних договорів та Договору застави відсутня, оскільки всі ці документи в оригіналах є у відповідача.

Відповідачка ОСОБА_1 і її представник за довіреністю ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутності. До суду надані письмові заперечення, в яких представник відповідача просив позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення та зазначив, що дійсно ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 120000,00 грн. та 148100,00 грн. на підставі укладених з Банком кредитних договорів №R2В від 20.03.2012 року із строком погашення до 20.03.2019 року та №R3В від 23.10.2013 року із строком погашення до 23.10.2020 року. На теперішній час строк виконання зобовязань по договорам не настав. Відповідно до п. 5.2.2 Кредитних договорів Банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення Банку з вимогою дострокового повернення або у інші строки, передбачені умовами цього договору. Згідно п.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом 30 календарних днів … . Відповідно до п.5.9 договору застави право звернення стягнення на предмет застави виникає після того, як заставодержатель заявить позичальнику вимогу повернути кредит та сплатити проценти до настання строків зазначених у кредитному договорі, а позичальник не виконає зазначене зобовязання. Крім того, ОСОБА_1 02.07.2014 року під час обстрілу м. Краматорська втратила всі кредитні документи. На своє звернення до Банку від 08.07.2014 року з проханням надати копії документів та розглянути можливість розстрочення виконання зобовязання по кредитним договорам до теперішнього часу не отримала. На адресу відповідачки вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитними договорами не надходила і відсутня в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 частини 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 20.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R2В, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 120000,00 грн. із акційною процентною ставкою 0,01% річних та строком повернення до 20.03.2019 року. Для забезпечення виконання даного зобовязання 20.03.2012 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу №R2В, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстраційний №660.

Крім того, 23.10.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R3В, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 148100,00 грн. із акційною процентною ставкою 0,01% річних та строком повернення до 23.10.2020 року. Для забезпечення виконання основного зобовязання 23.10.2013 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу №R3В-Z1, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, реєстраційний №1203.

Факт отримання кредитних коштів у сумі 120000,00 грн. та 148100,00 грн. не заперечувалось представником відповідача у своїх запереченнях на позовну заяву від 11.02.2016 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Свої позовні вимоги щодо звернення стягнення на транспортні засоби, які належать на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 391236,10 грн., ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» обґрунтовує тим, що 22.06.2015 року між товариством і ПАТ «ВТБ Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв, згідно якого ПАТ «ВТБ Банк» передав (відступив) свої права вимоги до відповідачки, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами, а на підставі Договору відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зп від 22.06.2015 року товариство, як Новий кредитор, набуло права заставодержателя в зобовязаннях за Договорами застави, укладеними між Банком і відповідачкою.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №R2В станом на 22.06.2015 року заборгованість по даному договору становить - 100881,16 грн., в тому числі кредит 84072,74 грн., відсотки 8,42 грн., комісія 16800,00 грн., а згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №R3В станом на 22.06.2015 року заборгованість по договору становить 154580,90 грн., в тому числі кредит 137239,71 грн., відсотки 13,49 грн., комісія 17327,70 грн., останні платежі відповідачкою ОСОБА_1 здійснено 26.06.2014 року.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 589 ЦК України встановлює, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

Заперечення представника відповідачки, що право звернення стягнення на предмети застави не виникло суд вважає безпідставним, оскільки умовами кредитних договорів укладених з ОСОБА_1 встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами щомісячно, відповідно до Графіка, тому зобовязання за цими договорами вважаються порушеними з моменту недотримання відповідачкою строку погашення кожного чергового траншу, а пунктами 5.2.4 Кредитних договорів передбачено, що у випадку порушення Позичальником своїх зобовязань Банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника, за власним вибором здійснити будь-які дії, направленні на виконання зобовязань позичальника, у тому числі звернути стягнення на заставлене майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержувати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутись до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутись до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договорів забезпечення.

Згідно ч.2,3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ст. 60 ЦПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст.59 ЦПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Частиною 2 ст.64 ЦПК Укаїни визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Для підтвердження своїх позовних вимог та набуття права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та права заставодержателя ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало до суду ксерокопії: Кредитного договору №R3В від 23.10.2013 року, Кредитного договору № R2В від 20.03.2012 року, Договору застави №R3В-z1 від 23.10.2013 року, Договору застави № R2В від 20.03.2012 року, Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв від 22.06.2015 року, Договору відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зп від 22.06.2015 року, Акту приймання-передачі Документації по Договору про відступлення права вимоги №220615нв від 22.06.2015 року з двома Витягами з Акту приймання-передачі Документації від 22.06.2015 року, Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 01.08.2015 року про внесення змін до реєстраційного запису 13978870 щодо заміни обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 01.08.2015 року про внесення змін до реєстраційного запису 12297743 щодо заміни обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 26.10.2015 року про внесення змін до реєстраційного запису 13978870 щодо реєстрації звернення стягнення 26.10.2015 року, Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 26.10.2015 року про внесення змін до реєстраційного запису 12297743 щодо реєстрації звернення стягнення 26.10.2015 року.

Аналізуючи вищенаведене, надані докази у їх сукупності, з урахуванням суті заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що на теперішній час відсутні достатні правові підстави для задоволення позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про звернення стягнення на предмет застави, оскільки суду не надано допустимих та переконливих доказів про те, що позивач набув права вимоги як Новий кредитор, всі документи подані суду не завірені належним чином, на вимогу суду оригінали цих документів не надано з причин, які суд вважає безпідставними. В Договорі про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв відсутні розділи «2.Предмет договору» та «4.Ціна договору та порядок оплати», суду не надано докази оплати по даному договору, що є суттєвим, оскільки згідно п.3.1.3 цього договору право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора. Договір відступлення права вимоги за договорами застави №220615зп, наданий позивачем, в порушення вимог ст.. 513 ЦК України та абз. 2 п. 3.1.3 Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №220615нв нотаріально не засвідчений. Згідно наданих Витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) не можливо ідентифікувати предмети застави, відносно яких 01.08.2015 року змінено обтяжувачів та 26.10.2015 року зареєстровано звернення стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,27,59,60,64,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст.512-514,517,572,589,590 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6