У х в а л а

іменем україни

10 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого- Мартинюка В.І.

суддів: Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання споживчих кредитних договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання недійсними споживчих кредитних договорів та договорів іпотеки.

Свої вимоги мотивував тим, що 7 лютого 2008 року між ним та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено кредитний договір №014/4047/82/37965 про надання кредиту в сумі 60 000 доларів США зі строком користування до 6 лютого 2018 року.

Наступного дня між ним та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальна вартість якого складає 433 578 гривень.

У липні 2008 року між ним та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено кредитний договір №010/03-3/174-М про надання кредиту в сумі 31 000 доларів США зі строком користування до 1 липня 2018 року.

В подальшому, додатковою угодою №010/03-3/174-м/1, внесенні зміни до кредитного договору від 2 липня 2008 року, відповідно до якої банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 10 000 доларів США.

Кредит надається двома траншами - 1-й транш 31 000 доларів США; 2-й транш 10 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 1 липня 2018 року.

2 липня 2008 року між ним та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано нежитлову будівлю магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_2, загальна вартість якого становила 329 615 гривень.

Звертаючись до суду із позовом, вказував, що відповідач не мав права на видачу кредиту в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії НБУ. Окрім того використання відповідачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесенням в кредитний договір умови яка є дискримінаційною.

Посилаючись на зазначені обставини, а також в зв'язку з тим, що відповідач не мав права на здійснення валютних операцій по наданню кредитів фізичним особам просив визнати недійсними кредитні договори та договори іпотеки.

Заочним рішенням Хустського районного суд від 28 січня 2015 року визнано недійсним кредитний договір №014/4047/82/3765 від 7 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про надання кредиту в сумі 60 000 доларів США, визнано недійсним кредитний договір №010/03-3/174-М від 2 липня 2008 року та додаткову угоду №010/03-3/174-м/1 про внесення змін до кредитного договору №010/03-3/174-М від 2 липня 2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про надання кредиту в сумі 41000 доларів США, стягнуто з відповідача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на користь ОСОБА_2 сплачені ним кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № 014/47/82/37965 в сумі 75 401 доларів США, зобов'язано ПАТ «Райффайзен банк Аваль» прийняти від ОСОБА_2 60 000 доларів США, стягнуто з ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на користь ОСОБА_2 сплачені ним кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №010/03-3/174-М та додатковою угодою №010/03-3/174-м/1 в сумі 49 300,51 доларів США, зобов'язано ПАТ «Райффайзен банк Аваль» прийняти від ОСОБА_2 41000 доларів США, зобов'язано реєстраційну службу Хустського районного управління юстиції Закарпатської області зняти іпотеку та заборону на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_2, вилучивши їх з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з єдиного державного реєстру іпотек.

Додатковим рішенням цього ж суду від 16 березня 2015 року договір іпотеки від 8 лютого 2008 року, договір іпотеки від 2 липня 2008 року та додатковий правочин від 11 вересня 2009 року до договору іпотеки від 2 липня 2008 року визнані не чинними.

Припинено чинність записів про заборону на відчуження нерухомого майна, яке виступало предметом іпотеки у єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек на земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення апеляційного суду скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, на час укладення спірних кредитних договорів АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен банк Аваль», діяло на підставі банківської ліцензії № 10, яка була видана Національним банком України у 2006 році.

Відповідно до цієї ліцензії відповідач мав право на здійснення банківських операцій та надання послуг. Крім того банк на підставі дозволу № 10-4, мав право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку.

Порушень вимог закону при укладені спірних кредитних угод не встановлено.

ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами кредитних угод та погодився з ними, кредит йому було видано на підставі банківської ліцензії та дозволу на право здійснення банківських операцій у відповідності до вимог визначених ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність».

Підписуючи спірні договори, позивач підтвердив факт ознайомлення з елементами вартості кредиту та умовами кредитування в іноземній валюті. Укладеними договорами чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. До банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів позивач не звертався.

Крім того, оскільки незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому при укладенні договору саме в іноземній валюті, позивач свідомо прийняв на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу і на момент укладення такого договору, його це влаштовувало.

Резюмуючи наведене, вбачається, що при укладенні спірних договорів позивач діяв свідомо, вільно, враховував власні інтереси, прийняв рішення про вибір контрагента та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і їх умови, а тому підстав для визнання оспорюваних правочинів не дійсним, не має.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - Судді:В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік
Ю.Г. Іваненко