Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - Галінська В.В.
при секретарі - Капріян І.В.
з участю: позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити.
В судове засідання 17.06.2016 року, відповідач подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку із перебуванням на лікарняному, проте станом на 11.08.2016 року суду не подано підтверджуючих документів поважності причин неявки в судове засідання.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та обов"язками, зокрема, шляхом затягування процесу розгляду справи, тому вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що вона надавала відповідачу грошові кошти згідно розписок, який частково погашав заборгованість, проте повного розрахунку відповідачем по зобов"язаннях не здіснено.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.
У визначений строк борг ОСОБА_3 не повернув.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встанволено, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 50 тис. грн.. та в розмірі 500 доларів США, згідно розписок від 09 серпня 2014 року та 18 вересня 2014 року.
З долучених відповідачем до матеріалів справи квитанцій по картці/рахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що відповідач здійснив часткове погашення боргу, а саме : 01 липня 2015 року - 298грн., 02 липня 2015 року - 298грн., 07 липня 2015 року - 203грн., 14 липня 2015 року - 298грн., 25 липня 2015 року - 448грн., 26 липня 2015 року - 1497 грн., 31 липня 2015 року - 498грн., 04 серпня 2015 року - 998грн., 31 серпня 2015 року - 598грн., проте суду не надано доказів того, що проплати здійснені на погашення боргового зобов"язання з приводу якого розглядається спір, тому дані суми коштів не можуть бути враховані судом в рахунок зменшення суми заборгованості по позиці.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України, боржник мав право вимагати від кредитора видачі розписки про одержання виконання частково, що було б підтвердженням виконання саме даного зобов"язання. Однак, як встанволено судом, боржник не звертався до кредитора із вимогою про надання відповідних розписок.
За таких обставин у відповідності до вимог діючого законодавства вимоги позивача обгрунтовані і підягають до задоволення.
Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Крім того, питання про розподіл між сторонами судових витрат у справі, до яких відповідно до ст. 79 ЦПК України відносяться і витрати на правову допомогу, здійснюється за правилами глави 8 ЦПК України. Згідно з цивільно-процесуальним законодавством та ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" судові витрати, які понесла позивачка на правову допомогу й які підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача за витрати годин/часу адвоката, який надавав їй правову допомогу. На правову допомогу було витрачено 3000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату послуг адвоката №24 від 05 серпня 2015 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 88, 169, 214-215, 225 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягунти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 743 гривень 50 коп.
Повторне заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.
Суддя: