Справа №592/1551/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1250/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про стягнення невиплаченої заробітної плати (премії), визнання незаконними та скасування наказів і відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (далі ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш») з позовом, у якому зазначав, що він працює у відповідача на посаді начальника механоскладального цеху № 8.

Посилаючись на те, що за жовтень, листопад та грудень 2015 року йому безпідставно не виплатили премії, а 24 грудня 2015 року незаконно оголосили догану за порушення строків виготовлення та відвантаження насосу ХБЕ-М 630/390, позивач просив зобовязати відповідача нарахувати і виплатити йому премії у розмірі 30% за жовтень, листопад та грудень 2015 року, а також визнати незаконним і скасувати наказ від 24 грудня 2015 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

У заяві, поданій у квітні 2016 року, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 47563 грн. 52 коп., завдану порушенням його трудових прав ( а.с. 66 68).

У травні 2016 року ОСОБА_3 предявив додаткову вимогу про визнання незаконним і скасування наказу від 27 квітня 2016 року., мотивуючи це тим, що оголошення йому згідно з даним наказом догани за недостовірний облік робочого часу теж є безпідставним (а.с. 72).

У наступній заяві, поданій у червні 2016 року, позивач просив зобовязати відповідача виплатити йому премії за січень квітень 2016 року, які не були нараховані без законних на те підстав (а.с. 119).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» № 103-д від 24 грудня 2015 року та пункт 1, 2 наказу в.о. голови правління цього ж товариства № 52-д від 27 квітня 2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування указаного рішення в частині відхилення позовних вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, поверхового зясування обставин справи та неналежної оцінки доказів.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість певних висновків суду, невідповідність їх обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову у скасуванні наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, відповідач просить виключити з мотивувальної частини висновки суду щодо необхідності нарахування позивачеві премій за січень квітень 2016 року, неврахування відповідачем соціальних гарантій, які мають розповсюджуватися на позивача відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та стосовно нарахувань і виплати заробітної плати у разі виклику працівника до суду.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а скарга відповідача задоволенню, з наступних мотивів.

Скасовуючи накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд виходив з того, що відповідач порушив процедуру накладення стягнень і за кожним наказом двічі притягнув ОСОБА_3 до відповідальності, оголосивши йому догану і одночасно заборонивши застосовувати до нього заходи заохочення протягом строку дії стягнень.

Утім з такими висновками погодитися неможливо, оскільки вони ґрунтуються на невірному застосуванні судом норм матеріального права.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 12.8 уточненого плану виробництва на грудень 2015 року механоскладальний цех № 8 повинен був виготовити насос ХБЕ-М 630/390 (номер замовлення 0580) до 10 грудня 2015 року (т. 1, а.с. 42 45).

Такий же термін виготовлення даного насоса був передбачений і у плані виробництва на жовтень 2015 року. Комплектність поставки цього виробу визначена згідно із завданням УП № 29-15-458 від 04 вересня 2015 року (т. 1, а.с. 107 109).

Відповідно до указаних завдань позивач, як начальник цеху № 8, особисто склав графіки виготовлення насоса (т. 1 а.с. 35, 40), що він визнав і в судовому засіданні при апеляційному розгляді справи.

Проте, фактично насос був виготовлений лише 17 грудня 2015 року, що підтверджується приймально здавальним актом № 1495 (т. 1, а.с. 46), і теж визнається самим позивачем.

З службової записки начальника насосного виробництва ОСОБА_4 від 12 грудня 2015 року слідує, що основні комплектуючі деталі для виготовлення насоса цех № 8 отримав ще у вересні, жовтні та листопаді 2015 року, однак проведення необхідних робіт начальником цеху своєчасно організовано не було, на що останньому указувалося неодноразово. Така бездіяльність ОСОБА_3 стала причиною порушення строку виготовлення насоса (т. 1, а.с. 34).

У своєму поясненні з цього приводу від 14 грудня 2015 року позивач зазначав, що порушення строку виготовлення насоса було обумовлене несвоєчасною поставкою колець бандажних та барабана, напівмуфти двигуна, а також незадовільною якістю лиття, затримкою спільного фрезерування пакета, необхідністю зачистки кришок та відсутністю упаковки (т. 1, а. с. 41).

У той же час у позовній заяві позивач, надаючи копії міжцехових здавальних актів № 2095, 2080, 2086 та накладну № 133, указував лише на несвоєчасне отримання ротора, напівмуфти, дисків, фланців, барабана та тари (т. 1, а. с. 8, 9).

Перевіряючи обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, колегія суддів приходить до висновку, що долучені до позовної заяви документи до уваги братися не можуть, оскільки вони стосуються інших замовлень за номерами 2300 та 230.100493. Крім того, міжцехові здавальні акти взагалі не містять підписів осіб, які прийняли відповідні деталі.

У звязку з викладеним наведені у позовній заяві доводи позивача щодо поважних причин затримки виготовлення насоса не можна визнати обґрунтованими.

Інші доводи ОСОБА_3 відносно цієї ж обставини, які були висунуті ним при наданні пояснень та у ході розгляду справи, теж підлягають відхиленню.

Так, з наданого ним маршрутного листа № 45-5174 видно, що напівмуфта була отримана цехом 26 жовтня 2015 року і роботи з нею почали проводитися ще 27 листопада 2015 року і закінчилися 11 грудня 2015 року (т. 1, а. с. 208).

Даних щодо вибраковки цієї деталі та її заміни згаданий маршрутний лист не містить, а інших належних і допустимих доказів з даного приводу позивач усупереч з вимогами ст. 60 ЦПК України не надав.

Відповідно до стандартів підприємства від 12 травня 2015 року та 31 травня 2013 року, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, отримання заготовок зі складу та передача їх з одного структурного підрозділу до іншого здійснюється за відповідними накладними встановленої форми (т. 1, а. с. 135-137, 138-142).

Відносно ж напівмуфти для виготовлення насоса за замовленням 0580, то вона була відпущена за накладною-вимогою від 26 жовтня 2015 року (т. 1, а. с. 143).

За іншим, додатково наданим позивачем маршрутним листом № 45-5510 щодо барабана, то ця деталь була отримана цехом 08 грудня 2015 року, а роботи з нею були завершені 09 грудня 2015 року (т. 1, а. с. 209), тому цей доказ сам по собі теж не свідчить про відсутність вини позивача у порушенні терміну виготовлення насоса. Крім того, згідно з накладною вимогою на відпуск матеріалів барабан було відпущено 04 грудня 2015 року (т. 2, а.с. 157).

Згідно з посадовою інструкцією позивач, як начальник цеху, зобовязаний, зокрема, здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю підрозділу, забезпечувати виконання виробничих завдань, ритмічний випуск продукції високої якості та у встановлені строки (т. 1, а. с. 47-51).

Наведені факти свідчать про те, що позивач, усупереч зі своїми посадовими обовязками, не забезпечив своєчасного виконання робіт з виготовлення насоса ХБЕ М 630/390, у звязку з чим йому обґрунтовано з дотриманням вимог ст. ст. 139, 147-149 КЗпП України було оголошено догану наказом № 103 д від 24 грудня 2015 року (т. 1, а. с. 33).

З огляду на те, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення (ч. 1 ст. 148 КЗпП), - дану догану позивачеві оголошено з дотриманням цього строку.

Зазначення у наказі того, що до позивача не повинні застосовуватися заходи заохочення протягом строку дії дисциплінарного стягнення не можна розцінювати як подвійну його відповідальність за одне й те ж порушення трудової дисципліни, так як ця заборона, яка прямо передбачена ч. 3 ст. 151 КЗпП, не є заходом стягнення у розумінні ст. 147 КЗпП.

Що стосується іншого наказу про оголошення позивачеві догани від 27 квітня 2016 року № 52-д (т. 1, а. с. 91), то і цей наказ є законним, який суд скасував безпідставно.

Позивач у судових засіданнях визнав, що у звязку з явкою у судові засідання він 11 березня 2016 року був відсутнім на роботі з 14 год. 35 хв. до 15 год. 28 хв., а 28 березня 2016 року з 14 год. 58 хв. до 16 год., що також підтверджується відповідними актами (т. 1, а. с. 100, 101).

Водночас, за даними табеля обліку робочого часу і розрахунку заробітної плати цеху № 8 від 30 березня 2016 року, підписаного табельщиком і позивачем, значиться, що останній відпрацював у ці дні по 8 годин (т. 1, а. с. 93-99), що не відповідає дійсності.

У своїх поясненнях від 15 квітня 2016 року позивач зазначав, що за вказівкою бухгалтерії він час тимчасової відсутності на роботі повинен був відпрацювати в неробочий час (т. 1, а. с. 103).

Такі його доводи, які він виклав і у заяві від 12 травня 2016 року, доповнивши їх тим, що він час тимчасової відсутності на роботі фактично відпрацював, є недоречними, оскільки за Правилами внутрішнього трудового розпорядку, діючими на підприємстві відповідача, до робочого часу не включається, зокрема, час самовільного залишення робочого місця тощо.

Пунктом 6.7.10 цих же Правил, поряд із іншим, передбачено й те, що облік робочого часу, фактично відпрацьованого кожним працівником, ведеться керівниками структурних підрозділів, майстрами, бригадирами (т. 2, а. с. 142-152).

За поясненнями табельщиці ОСОБА_5 на імя голови правління ВАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» від 07 квітня 2016 року за 11 і 28 березня 2016 року ОСОБА_3 було проставлено у табелі обліку робочого часу по 8 годин. Про тимчасову відсутність його у ці дні на робочому місці він її не повідомляв і документів щодо звільнення від роботи не надавав (т. 1, а. с. 102).

Відповідно ж до своїх посадових обовязків позивач зобовязаний дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку та інших діючих норм, правил та інструкцій, організовувати облік, складання і своєчасне надання звітності про виробничу діяльністю цеху та іншу роботу.

Обовязок керівника структурного підрозділу підписувати табель обліку робочого часу передбачений також Типовою формою такого табеля, затвердженою наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489.

Стягнення за дане порушення трудової дисципліни, за відображення недостовірних даних про фактично відпрацьований час, відповідачем накладено теж з дотриманням встановленого законом строку.

При цьому враховано і факт заподіяння підприємству збитків неналежним обліком фактично відпрацьованого позивачем робочого часу (т. 1, а.с. 91, 104).

З наведених вище мотивів заборона не застосовувати до позивача заходи заохочення в період дії наказу від 27 квітня 2016 року теж є обґрунтованою.

З урахуванням викладеного, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині скасування наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

У частині вирішення спору щодо виплати позивачеві премій за жовтень грудень 2015 року та січень квітень 2016 року рішення суду по суті є правильним.

За змістом первісного позову, заяви від 06 червня 2016 року та доданих до них документів позивач просить виплатити йому премії, передбачені Положенням про преміювання керівників, спеціалістів і службовців структурних підрозділів АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» за основними результатами господарської діяльності, затвердженим головою правління АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» 28 вересня 2015 року (далі Положення).

Згідно з пунктом 1.2 цього Положення воно розповсюджується на осіб, відображених у додатку «А», якщо інше не оговорене іншими положеннями про преміювання (т. 2, а.с. 122 128).

Поряд із указаним Положенням, на підприємстві відповідача діє й інший локальний нормативний акт Положення про преміювання окремих керівників структурних підрозділів та їх заступників за особливий вклад у ефективну роботу АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» (т. 2, а.с. 110 112), затверджене головою правління АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» 29 грудня 2015 року (далі Положення від 29 грудня 2015 року), яке розповсюджується на окремих осіб за списком, який затверджує голова правління (п.п. 1.2, 1.3).

Список окремих керівників та їх заступників, що преміюються за цим документом, затверджено головою правління АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» 29 грудня 2015 року з включенням до нього під номером 31 і ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 113 114).

Відповідно ж до п. 2.8 Положення від 29 грудня 2015 року особи, на яких воно розповсюджується, не можуть бути премійовані згідно з Положенням про преміювання керівників, спеціалістів і службовців структурних підрозділів АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» за основними результатами господарської діяльності.

Унаслідок цього позивач на виплату йому премій, про які йде мова, права не має, тому посилання його на протоколи засідань госпрозрахункової комісії щодо визначення розмірів премій та інші документи відносно підсумків роботи товариства є безпідставними.

Вимога про відшкодування позивачеві моральної шкоди є похідною від перелічених вище, тому рішення суду про її відхилення теж по суті є правильним.

Зважаючи на те, що вимоги позивача відносно виплати премій є необґрунтованими, висновок суду про необхідність нарахування йому в рахунок заохочення премій за січень квітень 2016 року підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Висновки суду щодо неурахування відповідачем соціальних гарантій, які мають розповсюджуватися на позивача та про виплату заробітної плати у разі виклику працівників до суду теж підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення, так як з цих підстав позов не заявлявся, а тому дані обставини лежать поза межами предмета доказування у справі, яка переглядається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» необхідно компенсувати за рахунок держави 1212 грн. 65 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про скасування наказу голови правління ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» № 103-д від 24 грудня 2015 року та пунктів 1, 2 наказу в.о. голови правління цього ж товариства № 52-д від 27 квітня 2016 року відмовити.

Мотивувальну частину даного рішення частково змінити, виключивши з неї висновки суду щодо необхідності нарахувань позивачеві премій за січень квітень 2016 року, неурахування відповідачем соціальних гарантій, які мають розповсюджуватися на позивача, та про виплату заробітної плати у разі виклику працівників до суду.

В іншій частині це рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» за рахунок держави 1212 грн. 65 коп. на компенсацію судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -