Справа № 629/4122/15-ц
Номер провадження 2-з/629/6/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області клопотання представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів від суми позики, 3% річних та інфляційних втрат та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення правовідношення за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів від суми позики, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що він 05 травня 2012 року уклав з відповідачем по справі договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу грошову суму 46500 гривень з кінцевим терміном повернення 05 травня 2013 року зі сплатою 20% річних. Строк даного договору закінчився, але відповідач по справі свої зобовязання за договором позики не виконала та не повернула взяті кошти. Згідно п. 4 договору позики в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України позичальник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквіваленту 5815 доларів США, так станом на день подачі позовної заяви до суду відповідач повинна повернути суму позики у розмірі 126758 гривень 38 копійок. Крім цього згідно розрахунку, доданого до позову відповідач повинна сплатити: відсотки за користуванням коштів у розмірі 20% річних, що становить 59083 гривні 81 копійки; 3% річних за несвоєчасність повернення грошових коштів, що становить 14770 гривень 95 копійок та індекс інфляції (інфляційні витрати), що становить 242697 гривень 33 копійки. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням курсової різниці у розмірі 192636 гривень 48 копійок, яка складається з наступного: основна заборгованість за договором позики у розмірі 126758 гривень 38 копійок; проценти за користуванням коштами, нарахованих відповідно до умов договору у розмірі 27925 гривень 48 копійок; 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 3248 гривень 63 копійки та інфляційних втрат у розмірі 34703 гривні 99 копійок. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі на його користь 1926 гривень 37 копійок судові витрати, понесені ним на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.

18 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про припинення правовідношення за договором позики в якій просила обєднати в одне провадження дану позовну заяву з первісним позовом, припинивши правовідносини, передбачені за договором позики від 05.05.2012 року, підписаного між нею та ОСОБА_3, поклавши судові витрати на відповідача по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона працювала у 2012 році у ПП «Агро Маркет» на посаді обліковця. В цей період часу вона отримала у борг від ОСОБА_4 23000 гривень, а від ОСОБА_5 23500 гривень, що підтверджується розписками про отримання грошових коштів. Поручителем позивача став ОСОБА_3, який запропонував їй оформити дані правовідносини у нотаріуса, на що вона погодилась, тому 5.05.2012 року вона підписала договір позики, але була переконана, що цей договір здійснюється щодо факту передачі їй грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Після підписання зазначеного договору вона також надала ОСОБА_3 розписку про отримання грошових коштів у розмірі 48000 гривень, з яких 1500 гривень вартість нотаріальних послуг. Тобто відповідач не надавав жодних грошових коштів, а був лише гарантом повернення нею коштів, отриманих від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У лютому 2013 року вона повністю розрахувалася з позичальниками, повернувши їм зазначені суми коштів, про що свідчать їх розписки. Також вона просила відповідача повернути їй розписку та договір позики, на що він пояснив, що дані документи він порвав, але на даний час намагається стягнути з неї зазначу суму грошових коштів.

29 лютого 2016 року представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 надав до суду клопотання про витребування доказів в якому просив витребувати у ОСОБА_3 оригінал розписки ОСОБА_1 від 12.05.2012 року, у якому відображена інформація про отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 48000 гривень на виконання договору позики від 05.05.2012 року.

Заявник в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути клопотання про витребування доказів за його відсутності та за відсутності його довірителя. На задоволенні клопотання наполягає в повному обсязі.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлення про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомили.

Вивчивши клопотання, суд вважає, що клопотання про витребування доказів підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази.

Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Задоволення клопотання про витребування судом доказів є можливим за умови, якщо особа, яка його заявляє, доведе, що є складнощі в їх отриманні, підстави, за яких заявник вважає, що докази знаходяться в іншої особи, належність доказів та допустимість засобів доказування.

З метою обєктивного вирішення спору у контексті з правовими приписами ст.ст. 10, 213 ЦПК України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення заяви представника відповідача про витребування доказів, оскільки достовірно встановлено, що без вищевказаного документу неможливо провести слухання справи, а заявник не має можливості надати вищевказаний доказ по справі.

Керуючись ст.ст. 137, 209, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про витребування доказів.

Зобовязати ОСОБА_3 надати суду оригінал розписки ОСОБА_1 від 12.05.2012 року, у якому відображена інформація про отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 48000 гривень на виконання договору позики від 05.05.2012 року.

Розяснити вимоги ч.ч.4,5,6 ст.137 ЦПК України, згідно якої особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також неподання доказів, у тому числі із причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обовязку подати суду докази.

Справа призначена до розгляду в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області на 22 березня 2016 року о 15-00 годині.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.А. Смірнова