Справа № 317/2562/16-ц
№ п 2/317/980/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Мінгазова Р.В.,

при секретарі: Капто Д.А.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Світточ», про розірвання договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року позивач звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 листопада 2008 року між ПП «Світточ» та ОСОБА_4 був укладений договір оренди земельної ділянки № 571 на території Миколай-Пільської сільської ради у с. Яворницьке Запорізького району загальною площею 5,38 га, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 020343, кадастровий номер :02:002:0140. Згідно до акту прийому-передачі від 05.11.2008 року відповідач прийняв зазначену вище земельну ділянку у своє користування. На теперішній час власником зазначеної земельної ділянки є позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2015 року, а тому є й орендодавцем. Договір оренди землі укладено строк на 10 років, який до теперішнього часу є чинним. Натомість відповідачем не виконуються умови договору, зокрема продовж декількох років не сплачує орендну плату за договором та не обробляє земельну ділянку. До того ж основна причина розірвання договору оренди землі є зміна власника земельної ділянки, що на думку позивача згідно до п. 40 договору є підставою для розірвання договору, а тому позивач бажає самостійно господарювати на земельній ділянці, тому на підставі зазначеного просить суд розірвати договір від 05.11.2008 року укладений між ПП «Світточ» та ОСОБА_4 земельної ділянки № 571, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради у с. Яворницьке Запорізького району загальною площею 5,38 га, кадастровий номер :02:002:0140.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування заперечень надали письмове заперечення, до якого зазначили, що оскільки договір оренди в односторонньому порядку не може бути розірваний, зазначене випливає відповідно з п.39 та п.38 договорів оренди, які укладені між орендодавцем ОСОБА_4 та ПП «Світточ». Відповідно до ст. 651 ЦК України - договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. ПП «Світточ» в повному обсязі виконує умови договору, договір є чинним до теперішнього часу, звернень до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 жодного разу не зверталася, земельна ділянка використовується за призначенням. Щодо посилання представника позивача на п.40 та п.38 договорів оренди землі, що при зміні власника орендованої земельної ділянки можливе розірвання договору, то дана норма підлягає застосуванню лише коли мається згода обох сторін, як орендодавця так і орендаря. Згода останнього на розірвання договору оренди відсутня. Крім того, відповідно до п.24 договорів оренди землі, які укладені між матірю позивача та відповідачем, орендар має право на відшкодування збитків, які складаються з доходів, які міг би отримати орендар в разі належного виконання умов договору оренди землі, та витрат, які понесені орендарем на обробіток земельних ділянок. Без виконання даних умов розірвання договорів не можливе, оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Також в своїх запереченнях посилався на роз'яснення Державного комітету України по земельних ресурсах, згідно до якого смерть фізичної особи наймодавця не є підставою для припинення договору оренди земельної ділянки, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі, тому сам по собі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у даному випадку спадкоємцю) не є підставою для зміни умов або розірвання договору, що передбачено ст.32 Закону України «Про оренду землі». За весь термін дії договору оренди орендодавець жодного разу не ставив питання перед орендарем про внесення змін до цього договору, а тим паче його розірвання. Відсутні будь-які претензій позивача відносно належного виконання зобовязань орендарем, передбачених законодавством і договором, тому вважає, що позовні вимоги надумані, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розміром 5,38 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4, померлої, 05.08.2014 року.

Сторонами не заперечується той факт, що мати позивача ОСОБА_4 та ПП «Світточ» мали договірні правовідносини відповідно до договору оренди землі укладеного 05.11.2008 року.

Згідно договору оренди землі від 05.11.2008 року він є зареєстрованим у ЗРФ «Центр ДЗК» за № 41 від 27.04.2010 року.

Договір оренди, укладений 05.11.2008 року продовжував свою дію без жодних змін і претензій. В матеріалах справи відсутні докази посилань представника позивача на те, що ОСОБА_5 не отримувала орендну плату від відповідача, відсутні докази з приводу її звернення до відповідача з приводу внесення змін до цього договору, або його розірвання. Відсутні будь-які претензії від ОСОБА_4 до відповідача відносно належного виконання зобовязань орендарем, передбачених законодавством і договором.

Пунктом 38 договору про оренду землі передбачені дії повязані з розірвання договору, а саме: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджають її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

П. 39 договору про оренду землі передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

П. 40 договору про оренду землі вбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця, засудження або обмеження дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Як зазначив представник позивача, права позивача на орендовану земельну ділянку виникло після смерті орендодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеними, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» ,оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 цього Закону об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян юридичних осіб, комунальної або державної власності.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію.

За положеннями ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно ст.148-1 ЗК України, до особи, яка набула права власності на земельну ділянку, що перебуває в користуванні іншої особи, переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди. Ст.32 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни, або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. В даному разі п.40 договору оренди земельної ділянки від 05.11.2008 року як підстава для зміни або розірвання договору вказаний перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи. Але ст.ст. 30, 31 Закону України «Про оренду землі», п. 38 та п. 39 договору оренди земельної ділянки від 05.11.2008 року не передбачають односторонньої зміни умов або розірвання договору оренди землі, як цього вимагає позивач.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею.

Відповідно до ч. 1 статті 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Ця норма є загальною. Більш конкретною нормою відносно спірних правовідносин є ст. 148-1 Земельного кодексу України. В ч. 1 цієї статті зазначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Ч.3 цієї статті передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням кадастрового номера, місця розташування земельної ділянки, прізвища, ім'я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника, місця проживання нового власника, поштової адреси, платіжних реквізитів. Згідно ч.4 ст.148-1 ЗК України, за згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 32 вказаного Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

П.36 договору оренди сторони визначили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди.

Аналізуючи, наданий як доказ договір оренди землі, укладений між матірю позивачки ОСОБА_4 та відповідачем від 05.11.2008 року вбачається, що у ньому зазначені всі істотні умови його укладення, згідно закону, який діяв в редакції на час виникнення правовідносин, договір зареєстрований в встановленому законом порядку. Підстав для розірвання договору, як самостійна обробна землі орендодавцем договором не передбачено.

Таким чином, вказаним пунктом договору сторони не досягли згоди, що у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, договір оренди землі має бути обовязково розірваний.

Враховуючи, до договір оренди землі від 05.11.2008 року, містить одну й ту ж підставу як для його розірвання, так і для зміни, суд вважає, що у договорі чітко не визначено у якості підстав для його обовязкового розірвання зміну власника землі, враховуючи, що за положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, мають бути застосовані вимоги спеціального закону, що регулює вказані правовідносини, положення Закону України «Про оренду землі», згідно ч.4 ст.32 якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов розірвання договору.

Також при вирішенні спору суд, бере до уваги пояснення представника позивача надані в судовому суді з приводу того, що позивачу невідомо про існування заборгованості перед його матірю та відсутність відповідних доказів, як не може підтвердити обставини з приводу невикористання відповідачем спірної земельної ділянки та її забруднення, оскільки в матеріалах справи навпаки міститься акт прийму-передачі земельної ділянки від 05.11.2008 року від 25.02.2016 року складеного позивачем та направлено відповідачу, де згідно з п. 2 вбачається, що земельна ділянка знаходиться в задовільному стані, згідно умов договору оренди землі від 05.11.2008 року № б/н, також п. 3 вказаного акту передбачено, що підписанням цього акту сторони визнають і підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної майнового та/чи іншого характеру, а договір є розірваним з дати укладення даного акту.

Враховуючи викладене суд вважає, що зазначені позивачем підстави для розірвання договору оренди не охоплюються умовами договору та не відповідають діючому законодавству.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачу не відшкодовуються .

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, Згідно ст. 148-1 Земельного Кодексу України, ст. 651, 638, 770, 1218 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про оренду землі», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Світточа» про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Р.В. Мінгазов