Справа № 161/4447/16-ц
Провадження № 2/161/2181/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №DNH3KP86020202 від 06.06.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит в розмірі 7668,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 15.03.2016 року загальна сума його боргу становить 15731,48 грн.

У звязку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати, повязані з розглядом справи.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №DNH3KP86020202 від 06.06.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит в розмірі 7668,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-10).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобовязання і як вбачається із розрахунку заборгованості, його борг станом на 15.03.2016 року за кредитним договором становить 15731,48 грн., з яких: 259,93 грн. заборгованість за кредитом, 3924,48 грн. проценти, 10321,76 грн. пеня та комісія, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 725,31 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

Разом з тим, як вбачається із представленого розрахунку суми боргу, відповідачу нарахована пеня в розмірі 10321,76 грн., тобто штрафні санкції, які значно перевищують суму основного боргу, а тому зважаючи на викладене, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає, що вона підлягає зменшенню до розміру основної суми боргу 259,93 грн.

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягнути на користь позивача 5669,65 грн. заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNH3KP86020202 від 06.06.2006 року в розмірі 5669 (пять тисяч шістсот шістдесят девять) грн. 65 коп. та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк