Справа № 449/448/16 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/5128/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (надалі ПрАТ «Просто-страхування») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року вказаний вище позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 франшизу в розмірі 510 грн. на відшкодування шкоди. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 48 618 грн. 32 коп. майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки суперечить нормам матеріального права. Так, зокрема, заявник зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог, посилаючись на те, що позивач не звертався до страхової компанії про відшкодування шкоди, а відтак, на думку суду, вимоги до ОСОБА_5 є передчасними. Однак твердження суду суперечить вимогам ст.ст. 511, 1187, 1194 ЦК України.

Сторони по справі у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи, а відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що він протягом 21-23 серпня 2016 року перебуватиме у м. Києві, відхилено, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеного не представлено.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 48 618 грн. 32 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згодом, позивач ОСОБА_2 збільшив вимоги та просив стягнути зазначену суму солідарно з ОСОБА_4 та ПрАТ «Просто-страхування».

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 27 грудня 2015 року о 13 год. 55 хв. на автомобільній дорозі Н-09 «Мукачево-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів», у с. Залісся Перемишлянського району Львівської області, ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Рено-Сандеро», д.н.з. АА-8316-РІ, порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки «КІА Sportage», д.н.з. ВС-9976-ЕС, внаслідок чого автомобіль «КІА» здійснив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ».

Внаслідок ДТП автомобілю «КІА Sportage», яким керував ОСОБА_6, були спричиненні технічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становить 47 578,32 грн., що визначено експертним дослідженням, вартість якого становить 1 040 грн.

Посилаючись на викладене та те, що відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Просто-страхування», просив задовольнити його вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 повинен відшкодувати позивачу суму франшизи, що становить 510 грн., а решту страхова компанія, оскільки відповідальність відповідача була застрахована, а позивач до останньої не звертався. Відтак вимоги позивача є передчасними.

Однак повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК).

Відповідно до ст. 1166 ЦУК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вищевказану ДТП, за обставин, викладених вище (а.с.5).

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Просто-страхування», що стверджується Полісом АІ/8937087 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.34).

Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю становить 100 000 грн., майну третіх осіб 50 000 грн.

Згідно звіту № 28/16 від 13 січня 2016 року, що міститься в матеріалах справи, який не спростований сторонами, вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Sportage» складає 47 578 грн. 32 коп. (а.с.7-24).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року (надалі Закон № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).

В той же час, солідарний обовязок особи, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, та страховика не виникає.

За таких обставин, не звернення позивача безпосередньо до ПрАТ «Просто-страхування», який готовий виплатити йому страхове відшкодування, не позбавляє позивача на одержання повного відшкодування шкоди від ОСОБА_4, який її завдав, в рамках деліктного зобовязання.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України 20 січня 2016 року, справа № 6-2808цс15.

Відповідно до ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відтак, з відповідача ОСОБА_4 підлягає до стягнення 47 578 грн. 32 коп., тобто вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Sportage».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Вимога позивача про те, що йому до відшкодування підлягає сплачена ним сума коштів у розмірі 1 040 грн. за послуги експертного дослідження до задоволення не підлягає, оскільки таку суму коштів ним не було сплачено, а квитанцією № 991510002 від 15 січня 2016 року, яка мається в матеріалах справи, стверджується що така сума була оплачена ОСОБА_6, який вимог про це не заявляв.

Твердження відповідача на те, що він здійснив наїзд на автомобіль потерпілого внаслідок того, що на його автомобіль здійснив наїзд інший автомобіль, спростовується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення відносно відповідача та постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7, яка надана відповідачем ОСОБА_4, теж відсутні відомості про зазначене наїзд автомобіля «Рено-Сандеро» на автомобіль марки «КІА Sportage внаслідок наїзду на нього автомобіля, яким керував ОСОБА_7

А тому, з урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення скасування рішення районного суду та ухвалення нового про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, з урахуванням викладеного, з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню 1 132 грн. 01 коп. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору, що є пропорційній частці до задоволених вимог від сплаченого судового збору за 551 грн. 21 коп. за подачу позову в суд першої інстанції та 606 грн. 10 коп. за подання апеляційної скарги (а.с.2, 81).

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (02081, м. Київ, вул. Урлівська, 20/108) на користь ОСОБА_2 (79049, м. Львів, пр. Червоної Калини, 112/28) на відшкодування майнової шкоди 47 578 (сорок сім тисяч пятсот сімдесят вісім) грн. 32 (тридцять дві) коп. та 1 132 (одну тисячу сто тридцять дві) грн. 01 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_8