АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» про відшкодування втраченої вигоди, матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення з останнього втрачену вигоду в розмірі 4 370 грн. за кожен прострочений місяць від дати укладення договору, витрати на листування та проїзд до відділення банку в сумі 163,30 грн. та моральну шкоду 500 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.10.2015 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, судом не було надано належної оцінки доказам, що були досліджені у судовому засіданні. В обґрунтування своїх доводів вказує, що на час безпідставної затримки виплати депозиту 07.08.2014 у банку не діяла тимчасова адміністрація, не була розпочата процедура ліквідації, банк функціонував в звичайному режимі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено в суді вину банку щодо несвоєчасного виконання зобов'язань.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Справа № 756/15746/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2682/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2014 між ОСОБА_2 - вкладником, з однієї сторони та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу» № 788617/2014 та договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1. За умовами договору банківського вкладу, вкладником розміщено на строк 3 місяці з дня укладення договору 190 000 грн. Виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 27%,здійснюється згідно з умовами договору. Дата вимоги вкладу - 07.08.2014 і відповідно до умов договору «Для виплат» дата вимоги - на першу вимогу за ставкою 0,1 процентів (а. с. 6-7). Позивачем була внесена вищевказана сума депозиту та 07.08.2014 сума банківського вкладу за вищевказаним договором у розмірі 190 000 грн. та нараховані відсотки у розмірі 12 663,38 були повернуті позивачу на його вкладний рахунок на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1 відповідно до рахунку про рух коштів (а. с. 10). З відповіді банку від 09.10.2014 вбачається, що перераховані кошти не отримані позивачем через ажіотаж у відділенні банку через попит населення на готівкові кошти (а. с. 18). Протягом вересня - листопада 2014 року Банк здійснював видачу коштів позивачу частинами з його рахунку НОМЕР_1, а 09.02.2015 Банком - агентом позивачу згідно реєстру була виплачена сума боргу. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 №63 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» СлавкінуМ.А. (а. с. 75). Позивач, вважаючи, що зазнала втраченої вигоди, моральної шкоди, оскільки останньою було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів на придбання житла, який був зарезервований на її ім'я 09.09.2014, кошти з вини банку своєчасно не внесла, та її виключили з черги на житло, у зв'язку з чим погіршився стан її здоров'я (а. с. 13-18, 20). Вказала, що зазнала витрат на листування та проїзд до відділення банку, на підтвердження чого надала проїзні квитки (а. с. 22-24). Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК Українивизначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ст. 1061 ЦК Українибанк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість дійти до висновку про те, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Матеріали справи свідчать про те, що несплата Банком коштів сталася внаслідок фактичної неплатоспроможності банка, та як наслідок була розпочата процедура ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначена уповноважена особа Фонду на ліквідацію Банку.

Порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення ліквідації банку передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Матеріали справи свідчать про те, що 07.08.2014 сума банківського вкладу за вищезазначеним договором у розмірі 190 000 гри. та нараховані відсотки у розмірі 12 663,38 грн. були повернуті позивачу на його вкладний рахунок на вимогу «Для виплат» НОМЕР_1, де нарахування відсотків за умовами договору відбувається за процентною ставкою 0,1%.

Отже, кошти депозитного вкладу та нараховані проценти були вчасно перераховані позивачу на його вкладні рахунки на вимогу «Для виплат».

Також при розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що в порушення вимог діючого законодавства, позивач не надала доказів на підтвердження витрат, які пов'язані з несвоєчасною виплатою банком зазначеного вкладу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 13 273,30 грн. (втрачена вигода у розмірі відсотків за три місяці 4 370 грн. та витрати на листування та проїзд в розмірі 163,30 грн.) правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час безпідставної затримки виплати депозиту 07.08.2014 у банку не діяла тимчасова адміністрація, не була розпочата процедура ліквідації не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи вищевикладене.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством». Згідно з п. 2 ст. 22 даного Закону визначено, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного доказу щодо заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, та відсутні будь-які обґрунтування вимог як щодо наявності такої шкоди, неправомірних дій Банку та причино - наслідкового зв'язку взагалі, так і щодо визначення її розміру колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог правильним.

Посилання позивача на витяги з амбулаторної карти позивачки та на обставини звернення до лікаря 17.11.2014, колегія суддів вважає такими, що висновки суду не спростовують, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що останній звертався до лікарів саме з приводу протиправних дій ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Доводи апеляційної скарги про те, що на час безпідставної затримки виплати депозиту 07.08.2014 у банку не діяла тимчасова адміністрація, не була розпочата процедура ліквідації не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи вищевикладене.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук