У х в а л а

іменем україни

17 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_4 про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») звернулось до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 22 жовтня 2012 року з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «СК «Країна», яке 08 квітня 2015 року здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_5 у розмірі 29 302 грн 77 коп.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не повідомив його про настання страхового випадку у встановлений законом строк, у зв'язку із чим позивач просив стягнути з останнього на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 29 302 грн 77 коп. в порядку регресу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «СК «Країна» 29 302 грн 77 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ «СК «Країна», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог на підставі невиконання відповідачем вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Разом з тим у ДТП, яка сталася 22 жовтня 2012 року з вини відповідача, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється.

При цьому, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-284цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г. Іваненко

В.О.Савченко