Номер провадження: 22-ц/785/5838/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 (до зміни прізвища ОСОБА_7) ОСОБА_8 про зміну черговості спадкування після смерті ОСОБА_7, померлого 13 квітня 2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_7 страждав на низку захворювань, в тому числі на туберкульоз та перед смертю перебував у безпорадному стані, у звязку з чим позивачі опікувались ним та матеріально його забезпечували. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 502/1000 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняла його донька відповідач ОСОБА_9, яка звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори. Позивачі, які є сестрою та племінницею ОСОБА_7, вважають, що внаслідок тривалого часу опіки та матеріального забезпечення над померлим, вони мають отримати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивачів задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

13 квітня 2010 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.30 т.1). На момент смерті ОСОБА_7 проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією довідки № 014857 від 18.05.2010 року (а.с.27 т.1), на момент його смерті у вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, що підтверджується копією довідки про склад сімї (а.с. 19 т. 1 справа 1519/2-2396/11).

З матеріалів цивільної справи № 1519/2-2396/11 вбачається, що відповідач ОСОБА_5, яка доводиться дочкою померлого ОСОБА_7 18 травня 2010 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що підтверджується копією її заяви (а.с. 102 т. 1), заповіту за життя ОСОБА_7 не склав, що підтверджується копією витягу зі спадкового реєстру (а.с. 108 т.1).

ОСОБА_2 ( до шлюбу ОСОБА_7) доводиться померлому рідною сестрою, факт родинних відносин та спорідненості підтверджується копіями свідоцтв про народження , (а.с.32, 34 т.1) довідки про шлюб та зміну прізвища позивача (а.с.33 т.1)

ОСОБА_3 є племінницею померлого та донькою позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.35 т.1).

З копії листа міської поліклініки №1 від 29.03.2013 року(а.с.58) вбачається, що покійний хворів не тільки на туберкульоз, а й мав інші проблеми зі здоровям, а саме: гіпертонічна хвороба, хронічний бронхіт, хронічний гепатит, перебував на обліку в зазначеній поліклініці.

З копії лікарського свідоцтва про смерть (а.с.36-37 т.1), протоколу патолого-анатомічного дослідження № 122/П від 14.04.2010 року (а.с.56-57 т.1) вбачається, що основною хворобою, що призвела до смерті ОСОБА_7 є дисеминований туберкульоз з ураженням тканини легень з розпадом, внутрішньо-грудинних та брижеєчних лімфатичних вузлів. Перебіг основного захворювання ускладнювався кахексією (виснаженням), двосторонньою фіброзно-гнойною пневмонією, дистрофією внутрішніх органів.

З висновку судово-медичної експертизи № 429, проведеної згідно ухвали суду від 14.11.2013 р. (а.с. 180-191 т.1), вбачається, що ОСОБА_7 за життя міг знаходитись в безпорадному стані при загостреннях розповсюдженого хронічного туберкульозного процесу, в т.ч. після долучення агресивної пневмонії на фоні крайньо тяжкого ступеню виснаження організму в цілому (кахексії).

Допитані в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_11, патологоанатом ОСОБА_12 пояснили суду, що такий ступень кахексії (виснаження) є наслідком хвороби ОСОБА_7, визначити, чи отримував за життя ОСОБА_7 достатнє харчування не вбачається за можливе.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_7 зліг за три місяці до смерті, не міг самостійно пересуватись, свідок готувала йому їжу, яку ОСОБА_7 приносив її чоловік, ОСОБА_2 купляла ОСОБА_7 цигарки, часто відвідувала його.

Відмовляючи у вимогах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну черговості одержання права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачами не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів перебування ОСОБА_7 в безпорадному стані протягом тривалого часу до моменту смерті, надання йому допомоги, що носить характер опіки та матеріального забезпечення.

Висновок експерта носить ймовірнісний характер, з показань свідка ОСОБА_13, вбачається, що ОСОБА_7 не міг самостійно пересуватись протягом трьох місяців до своєї смерті, що не може бути враховане судом як перебування ОСОБА_7 в безпорадному стані протягом тривалого часу до моменту смерті, їжу для ОСОБА_7 готувала свідок, її чоловік відносив йому, позивач ОСОБА_2 відвідувала ОСОБА_7 Зазначене свідчить про підтримання позивачем ОСОБА_2 родинних стосунків з померлим, надання йому певної допомоги, яка відповідала їх певним родинним взаємовідносинам, так як померлий був рідним братом позивача ОСОБА_2, проте не свідчить про те, що така допомога носила характер опіки чи матеріального забезпечення.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам.

Судова колегія при цьому враховує наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Сторонами не заперечується і матеріалами справи підтверджено: відкриття спадщини, відсутність заповіту у зв`язку з чим спадкування відбувається за законом; відношення позивачів до наступної черги, після тієї черги, яка має право на спадкування.

Судова колегія зазначає наступне.

Суд першої інстанції вірно зазначив про рідство між померлим ОСОБА_7 і ОСОБА_2 (колишня ОСОБА_7), які є рідним братом та сестрою відповідно.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України ОСОБА_2 відноситься до другої черги спадкоємців.

Встановивши, що ОСОБА_3 дочкою позивача ОСОБА_2 і відповідно є племінницею померлого, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_3 має право на прийнятя спадщини за принципом спадкової трансмісії, тобто спадкувати ту частину спадщини, яка б належала в даному випадку її матері ОСОБА_2 Але право на це ОСОБА_3 отримує лише у разі смерті своєї матері.

Оскільки ОСОБА_2 сама особисто претендує на належну їй частку у спадщині після смерті свого рідного брата, то в такому випадку її дочка ОСОБА_3 не має самостійного права на спадкування після смерті ОСОБА_7

Водночас ОСОБА_3 може претендувати на спадкове майно після смерті ОСОБА_7, якщо доведе, що проживала з ним однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як вже зазначалося, у відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані,тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду,допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення,приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 13; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В засіданні судової колегії встановлено, що за життя ОСОБА_7 той дійсно хворів на відкриту форму туберкульозу, проживав разом з своєю матір`ю ОСОБА_14 до її смерті у 2007 році. Там же була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_14 ОСОБА_7 утримували його рідна сестра та племінниця позивачі у справі, при цьому за рахунок останньої (ОСОБА_3С.) ОСОБА_7 був похований.

Відповідно до запису у трудовій книжці ОСОБА_7, копія якої є в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_7 востаннє працював та звільнився за власним бажанням 20.06.2007 року (т.1 а. с. 87).

Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2012 року, показаннями свідків встановлено, що ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, ніде не працював і матеріальну допомогу йому надавали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не довели факт перебування ОСОБА_7 перед смертю у безпорадному стані (т. 1 а. с. 46-55).

Водночас питання про встановлення факту проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_3 однієї сім`єю в розумінні 1264 ЦК України, не ставилося і не вирішувалося.

Хоча ОСОБА_7, як вбачається з матеріалів справи і перебував на обліку в КУ «Міська поліклініка № 1», як хворий на хронічний бронхіт, хронічний гепатит, але при цьому амбулаторна картка в архіві та реєстратурі, відсутня (т. 1 а. с. 107).

Крім того, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ОСОБА_7 інвалідність не оформляв, у спеціалізованих протитуберкульозних медичних закладах, не лікувався, у закладах охорони здоров`я не обстежувався і не лікувався, медична допомога йому не надавалася та відповідно медична документація відсутня.

Питання про оформлення піклування або статусу офіційного помічника хворого, не позивачами вирішувалося.

Відсутність медичної документації з записами про стан хворого ОСОБА_7 до його смерті, унеможливлює чітко (без йомвірності) визначити факт перебування його у безпорадному стані і визначити строк, протягом якого цей безпорадний стан відбувався.

Можливість ексгумації тіла ОСОБА_7 не розглядалася і не може розглядатися у зв`язку з проведеною після смерті ОСОБА_7 кремацією його тіла (т.1 а. с. 40).

Виходячи з відсутності медичної документації з записами про стан хворого до його смерті, відсутності стаціонарного лікування ОСОБА_7 в лікарні та не перебування його в лікувально-профілактичних закладах МОЗ України з спостереженням лікуючого лікаря, унеможливили для комісії експертів достеменно встановити перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані з чітким визначенням періоду перебування в такому стані. Комісія експертів на підставі досліджених матеріалів цивільної справи змогла лише припустити, тобто визначити саму ймовірність перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані з приблизним визначенням періоду перебування в безпорадному стані незадовго до смерті.

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновками районного суду, який з посиланням на експертний висновок зазначив про ймовірність перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані незадовго до смерті.

Разом з тим, висновок районного суду про те, що позивачами не надавалося матеріальне забезпечення чи будь-яка інша матеріальна допомога, є передчасним, оскільки ОСОБА_7 пенсію не отримував, не працював, зловживав спиртними напоями, і тому, не міг існувати без будь-якого джерела доходу, зокрема допомоги, як в натуральному вигляді так і в грошовому еквіваленті.

Тому в цій частині доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Проте, приймаючи до уваги неможливість достеменно (без припущення, без ймовірності) встановити наявність у хворого ОСОБА_7 безпорадного стану та визначити тривалість його безпорадного стану, виходячи таким чином з відсутності необхідної сукупності всіх п`яти обставин для задоволення позову про зміну черговості спадкування (ст. 1259 ЦК України) зокрема безпорадного стану та його тривалості в контексті визначення тривалості надання допомоги особі, яка перебуває у безпорадному стані, судова колегія погоджується з остаточним висновком районного суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.

Недоліки виявлені апеляційним судом щодо передчасності висновків районного суду про ненадання позивачами будь-якої допомоги (утримання) ОСОБА_7 та про можливість ОСОБА_3 самостійного права спадкування з урахуванням відсутності встановленого факту проживання однією сім`єю (ст. 1264 ЦК України) не призвели до неправильного вирішення спору в цілому і не вплинули на правильність остаточного висновку районного суду, внаслідок чого рішення підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали районного суду, якою відмовлено у призначенні повторної судово-медичної експертизи та про призначення такої експертизи апеляційним судом, не можуть бути прийнятими до уваги, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року, якою заяву представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про призначення повторної судово-медичної експертизи обґрунтовано залишено без задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані не можуть бути взятими до уваги, оскільки не підтверджуються доказами і достеменно без посилання на ймовірність не встановлені у зв`язку з відсутністю медичної документації, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 28.07.2016 року. Крім того, зазначення у доводах апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 за три місяці до смерті не міг самостійно пересуватися, що на думку автора апеляційної скарги свідчить про загострення хвороби, не можуть бути взятими до уваги, оскільки, сам строк три місяці як оціночний не є підставою вважати його тривалим в контесті надання допомоги особі, яка перебуває в безпорадному стані. Посилання на тривалість надання допомоги особі, яка перебуває у безпорадному стані міститься у ст. 1259 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для обов`язкового скасування чи зміни рішення, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_15