Справа №463/4709/14-ц
Провадження №2/463/60/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Лакомської Ж. І.

за участі секретаря Скочко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника третьої особи:

Львівської міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, третіх осіб Відділу Держземагенства у м.Львові, Львівської міської ради про визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на землю суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4,треті особи Відділу Держземагенства у м.Львові, Львівської міської ради про визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на землю.

Позов мотивує тим,що відповідачам видано державний акт про право власності на землю по вул. Самійленка 7 в м.Львові, зазначає, що обов»язковою умовою для складання технічної документації при складанні державних актів про право приватної власності на землю є матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі та землекористувачами, проте при виготовленні відповідачами технічної документації на виділену їм земельну ділянку меж даної ділянки з позивачем, як користувачем суміжної земельної ділянки по вул. Самійленка 5 в м.Львові,відповідачі не погоджували. Крім того, єдиним заїздом до будинку №5 по вул. Самійленка в м.Львові є заїзд, який влаштований з боку вул. Самійленка 7, оскільки земельна ділянка на вул. Самійленка 7 в м.Львові знаходиться у приватній власності відповідачів позивач позбавлений можливості заїзду до свого будинку та доступу до відповідних комунікацій. Крім того, вказує,що в оскаржуваному акті про право приватної власності на землю площею 0,0798га серії ІІ-ЛВ №069630 наявні виправлення, відсутні дата видачі, номер реєстрації в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю. З врахуванням наведених мотивів просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю площею 0,0798га серії ІІ-ЛВ №069630 виданий на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, скасувати державну реєстрацію права власності на землю зареєстровану згідно державного акту про право приватної власності на землю площею 0,0798 серії ІІ-ЛВ №069630 виданого на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_3,ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, дали аналогічні за змістом пояснення про те,що право власності на земельну ділянку по вул. Самійленка 7 в м.Львові площею 0,0798 га ними оформлено у встановленому законом порядку, про що їм видано оскаржуваний державний акт про право власності на землю. Вважають позов безпідставним, поданим після спливу строку позовної давності, оскільки позивач неодноразово звертався в суду з аналогічними позовами.

Представник третьої особи Львівської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив,що право власності на земельну ділянку по вул. Самійленка 7 в м.Львові відповідачами набуто у встановленому порядку, про що їм видано державний акт про право приватної власності на землю, тому вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідач ОСОБА_7, та представник Відділу Держземагенства у м.Львові в судове засідання не з»явились з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи в їх відсутності, проти чого учасники судового розгляду не заперечили.

Заслухавши пояснення у часників судовогорозгляду, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов да задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень ч.1 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Положеннями ч.3 та ч.5 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно з ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні встановлено,що відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0798 га, що розташована на вул. Самійленка 7 в м.Львові, про що відповідачам видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЛВ №069630, виданий 20 січня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за 3-5№325(т.1,а.с.59).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховним судом України при розгляді справи №6-222цс14 висловлено правову позицію про те,що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З представлених суду копій актів встановлення і узгодження меж земельної ділянки (а.с.42-43) наявний підпис позивача ОСОБА_6, відтак посилання позивача на те, що з ним, як користувачем земельною ділянко по вул. Самійленка 5 в м.Львові при виготовленні відповідачами технічної документації на виділену їм земельну ділянку межі даної ділянки не погоджувались суд вважає безпідставним. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він позбавлений можливості заїзду до свого будинку та доступу до відповідних комунікацій, так як доказів такого порушення прав позивача суду не представлено. Щодо посилання позивача на відсутність в оскаржуваному державному акті окремих реквізитів, суд вважає такі безпідставними, оскільки виправлень в даному державному акті судом не виявлено, а дата видачі, номер реєстрації в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю в державному акті наявні (т.1,а.с.59), відтак права позивача не є порушеними, тому суд в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212 215 ЦПК України, ст.15 ЦК України, ст.40,152,153,158 ЗК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, третіх осіб Відділу Держземагенства у м.Львові, Львівської міської ради про визнання недійсним державного акта про право приватної власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на землю відмовити за безпідставністю вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.