Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1754/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

04.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Дьомич Л.М., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

28 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначає, що він є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2014 року вирішено стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі 700 гривень щомісячно, з проведенням індексації відповідно до Закону, починаючи з 25 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Він має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 10 4789, 19 грн. З 2011 року не працює, не отримує пенсійних або соціальних виплат, не є підприємцем. У період з 6 по 26 січня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у Кіровоградській міській лікарні з двосторонньою плевсегментарною пневмонією, позичав кошти на лікування. Крім того має доньку від першого шлюбу, на утримання якої також сплачує аліменти згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2009 року. На підставі вищевикладеного просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів з 700 грн. до 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 з 700 грн. до 400 грн. щомісячно. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує на те, що за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2009 року про стягнення з нього аліменти на утримання доньки, яке підлягає виконанню до 12 листопада 2024 року, має прострочену заборгованість в розмірі 24 483,87 грн. Таким чином, на виконання обох рішень судів він має сплачувати щомісячно більше 1500 грн., що перевищує мінімальну заробітку плату та його реальний дохід. Судом першої інстанції не враховано наявність на його утриманні батька-інваліда, відсутності стабільного заробітку та погіршення стану здоров'я.

Відповідач скористалась своїм право та подав письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких просила скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що їх з позивачем спільна дитина хворіє та потребує домашнього догляду, а тому вона вимушена перебувати у відпустці по догляду за дитиною до шести років. Посилання позивача на наявність заборгованості по аліментам та простудне захворювання не являється підставою для зменшення розміру аліментів. Батько позивача є інвалідом ІІ-ї групи та отримує пенсію.

Позивач, повідомлений судовою повісткою пра час та місце розгляду справи (а.с. 79) особисто в судове засідання не з'явився.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Суліменко Т.А. підтримала апеляційну скаргу повістю.

Відповідач та представник відповідача доводи апеляційної скарги не визнали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом першої встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є позивач (а.с. 3).

Син ОСОБА_4 проживає разом з відповідачем (матір'ю), знаходиться на її утриманні, хворіє та, відповідно до довідок КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія №10, потребує домашнього догляду (а.с. 27, 29).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 700 грн. щомісячно з проведенням індексації відповідно до Закону, починаючи з 25 липня 2014 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

12 грудня 2014 року відповідач отримала виконавчий лист (а.с. 4) та пред'явила його до виконання в Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ.

Станом на 1 квітня 2016 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у розмірі 10 479 грн. 19 коп.

Відповідач знаходиться на обліку в УСЗН виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради та отримує виплати в розмірі 1 285,40 грн. щомісячно.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз'ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, який би був обґрунтованою підставою для задоволення позову або для відмови у позові.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала в гіршому становищі порівняно з іншою.

При вирішенні даного позову суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно встановив обставини справи, визначив відповідні до них правовідносини, вирішив спір відповідно до закону. Зокрема, суд врахував,що позивач є працездатною особою, не є інвалідом, має борги по сплаті аліментів на утримання двох дітей, підтверджуючих даних щодо наявності у позивача захворювань його представником не надано.

Позивач не надав суду належних доказів щодо зміни його матеріального становища, порівняно з тим, яке існувало на ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів.

Так на час ухвалення Ленінським районним судом м. Кіровограда рішення від 18 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 вже не мав нерегулярний, мінливий дохід.

Крім того, на той час вже набрало законної сили рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ці обставини виникли раніше, враховувалися судом при розгляді справи про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, а тому вони не можуть бути підставою для зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів.

Та обставина, що відповідач не виконує судові рішення про сплату аліментів та має значну заборгованість не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на майбутнє.

Факт перебування позивача на лікуванні з 6 по 26 січня 2016 року у Кіровоградській міській лікарні з двосторонньою плевсегментарною пневмонією мало разовий характер, він одужав, дані про наявність у нього потреби у вартісному лікуванні відсутні.

Твердження позивача про те, що він позичив значну суму коштів на власне лікування є голослівним, доказами не підтверджене.

Доводи апеляційної скарги, щодо перебування на утриманні позивача його батька також не знаходять свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції встановлено, що батько позивача є інвалідом ІІ-ї групи та отримує пенсію. Крім того, обґрунтовуючи позов, позивач не посилався на дану обставину.

Наявність підстав для зменшення розміру аліментів, відповідно до положень ч.1 ст.192 СК України, позивачем не доведено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 306, 32 гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: