У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» про закінчення строку дії договору банківського вкладу та повернення суми вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про закінчення строку дії договору банківського вкладу та повернення суми вкладу.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що 27 грудня 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» № 328823/12782/370-13, відповідно до умов якого він передав банку грошові кошти у сумі 500 доларів США терміном до 01 січня 2015 року зі сплатою 11,10 % річних за користування коштами, а 10 січня 2014 року поповнив свій вклад на суму 157,50 доларів США.

Оскільки, після закінчення строку дії договору позивач звернувся із заявою про повернення коштів, а банк повернув лише нараховані проценти за користування коштами, просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_6 грошові кошти за договором банківського вкладу у розмірі 623,69 доларів США. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов'язання скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_6 3 % річних за порушення грошового зобов'язання у розмірі 10,97 доларів США. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Судами встановлено, що 27 грудня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» № 328823/12782/370-13 на 370 днів у іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс на депозитний рахунок, відкритий у відповідача, кошти у сумі 500 доларів США терміном до 01 січня 2015 року зі сплатою 11,10 % річних за користування коштами.

Відповідно до п. 2 за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладнику проценти за ставкою 11,10 % річних.

Згідно з додаткової угоди від 10 січня 2014 року до договору про банківський строковий вклад (депозит) №328823/12782/370-13 від 27 грудня 2013 року ОСОБА_6 здійснив поповнення свого банківського вкладу на суму 157,50 доларів США. Після збільшення суми вкладу, сума грошових коштів на депозитному рахунку склала 657,50 доларів США.

06 січня 2015 року позивач звернувся до банку із вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків. У день звернення банк виплатив позивачу лише нараховані проценти, а вклад повернутий не був.

03 березня 2015 року позивач повторно звернувся до банку із вимогою про повернення вкладу, який повернуто не було.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору про банківський строковий вклад (депозит) не передбачено таке стягнення.

Скасовуючи рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов'язання, суд апеляційної інстанції, встановивши, що банк порушив грошові зобов'язання за договором, виходив з того, що наявні правові підстави для стягнення 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, діючим законодавством не передбачено такої відповідальності як нарахування на грошові зобов'язання в іноземній валюті інфляції, а Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносин, що виникли між сторонами, щодо стягнення пені.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, ураховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача на свою користь вклад у розмірі 623,69 доларів США, пеню на підставі ст. 10 п. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день прострочення виконання договору у розмірі 3 % від суми грошей, яка підлягає поверненню після закінчення строку його дії у розмірі 2 376,26 доларів США та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн (а. с. 3, 11).

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції неправильно застосувавши норми процесуального права, дійшов помилкового висновку щодо підстав заявленого позову та меж заявлених вимог та не звернув уваги на те, що позовні вимоги про застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, позивачем взагалі не заявлялися.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення 3 % пені за кожний день прострочення виконання договору, суд як першої так і апеляційної інстанцій виходив із того, що положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якими встановлюється відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16.

Враховуючи вищезазначене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про незастосування положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин.

За таких обставин ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова