Справа № 457/1249/15-ц
провадження №2/457/102/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретарів Овчиннікової Р.І., Гнатишак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Трускавецького відділення № 1 ПАТ «Укрінбанк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача та повернення банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» в особі Трускавецького відділення № 1 ПАТ «Укрінбанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» в особі Трускавецького відділення № 1 ПАТ «Укрінбанк» було укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1329230 «Прогресивний». Відповідно до умов договору ПАТ «Укрінбанк» прийняв у нього грошові кошти в сумі 25 000 доларів США під процентну ставку 7 % річних та терміном розміщення з 27.02.2015 року по 13.03.2015 року. Про прийняття грошових коштів свідчить квитанція № 10312320 від 27.02.2015 року, підпис на якій скріплений печаткою відповідача. У розділі договору «Автопролонгація» зазначено, що договір може бути автоматично продовженим на 12 повних періодів (повний період становить 14 днів). На момент закінчення вказаного терміну договору він не звертався за поверненням вкладу, тому договір був пролонгований. 22 травня 2015 року він через касу банку отримав 220 доларів США як виплату процентів за договором. Крім цих коштів він ще декілька разів отримував проценти, проте квитанції про їх отримання не зберіг. 03.09.2015 року він звернувся з письмовою заявою про розірвання договору та повернення йому вкладу. Проте, не зважаючи на отримання вимоги, відповідачем не було повернути вклад. Також він не отримав будь-якої відповіді на свою заяву з вимогою повернути вклад. Крім того, 04 вересня 2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про надання до інформації про наявність коштів на рахунку. Листом від 26 жовтня 2015 року № 168 відповідач повідомив його, що депозитний вклад на суму 25 000 доларів США на його ім'я не відкривався. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним. Відповідач ПАТ «Укрінбанк» своєю відмовою у поверненні банківського вкладу порушив вимоги цивільного законодавства України. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США за договором про розміщення банківського вкладу № 10-1329230 «Прогресивний» від 27 лютого 2015 року.

Від представника відповідача на адресу суду надійшло заперечення, у якому він вказує, що твердження позивача про внесення ним грошових коштів в касу відділення спростовується документами, долученими ним же до позовної заяви, оскільки підпис директора відділення на квитанції може свідчити лише про передачу готівки їй особисто, а не через касу банку. Номери договорів та рахунків у ПАТ «Укрінбанк» формуються автоматизованою банківською системою, вони є оригінальними, а їх повторення виключається. Заяви-договору про розміщення банківського вкладу № 10-1329230 Трускавецьким відділенням ПАТ «Укрінбанк» ніколи не формувалося. Вказаний у заяві-договорі № 10-1329230 рахунок № 2097 в ПАТ «Укрінбанк» Трускавецьким відділенням було відкрито на іншу особу. Заяву-договір № 10-1329230 було відкрито Луцьким центральним відділенням ПАТ «Укрінбанк» на іншого вкладника, іншими умовами та суму. Квитанції, копії яких подано позивачем до матеріалів справи, підписано директором Трускавецького відділення ПАТ «Укрінбанк» ОСОБА_3 та проставлено печатку відділення. Оскільки на квитанціях, наданих позивачем, на підтвердження внесення коштів в касу банку відсутній штамп та підпис касира відділення, уповноваженого на приймання готівки, то вони не відповідають нормам чинного законодавства та внутрішнім положенням ПАТ «Укрінбанк», та не можуть бути прийняті судом як належний письмовий доказ. Повноваження ОСОБА_3 визначалися довіреністю від 31 січня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі в реєстрі за № 152. Повноваження на приймання готівкових коштів директору відділення ПАТ «Укрінбанк» не надавалися. Справа з юридичного оформлення рахунку, як це передбачено нормами чинного законодавства, в ПАТ «Укрінбанк» відсутня, тому будь-які документи щодо існування будь-яких договірних відносин між сторонами спору ПАТ «Укрінбанк» суду надати не може. Як свідчать дані обліку банку, депозитні рахунки на ім'я позивача в банку не відкривалися та грошові кошти на них не надходили. На теперішній час відносно ОСОБА_3 проводиться досудове слідство (номер у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань 0000469 від 31.08.2015 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Відповідно до постанови слідчого від 31 серпня 2015 року ПАТ «Укрінбанк» залучено до кримінального провадження як потерпілого. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву з наведених у ній підстав, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з"явився та причин неявки не повідомив, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належно.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрінбанк» в особі начальника Трускавецького відділення ОСОБА_3 укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-1329230, відповідно до якого на ім'я ОСОБА_2 було відкрито вкладний (депозитний) рахунок «Прогресивний» за умовами якого 27 лютого 2015 року ПАТ «Укрінбанк» прийняв від нього грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США згідно з квитанцією № 10312320. Процентна ставка за умовами, визначеними у заяві-договорі, становила 7% (при кожній автопролонгації вкладу на наступні 14 днів процентна ставка збільшується на 0,1 %) на суму на термін з 27 лютого 2015 року по 13 березня 2015 року /а.с. 7-8/.

На заяву ОСОБА_2 від 03.09.2015 року про дострокове розірвання договору та заяву від 04.09.2015 року про надання інформації про наявність коштів на рахунку № 2097, ПАТ «Укрінбанк» повідомило листом від 16.10.2015 року № 168, що депозитний вклад № 10-1329230 від 27.0.2.2015 року на суму 25 000 доларів США на його прізвище в Трускавецькому відділенні ПАТ «Укрінбанк» не відкривався /а.с. 12/.

Грошові кошти в розмірі 25 000 доларів США за вищевказаною заявою-договором відповідач отримав, що підтверджується квитанцією № 10312320 від 27.02.2015 року, кріпленої підписами та печаткою банку, з призначенням платежу: «внесення на вклад згідно договору № 10-1329230 від 27.02.2015 року» /а.с. 8/. Окрім того, на підтвердження виконання відповідачем умов заяви-договору на розміщення банківського вкладу № 10-1329230 свідчить заява на видачу готівки № 6166608 від 22 травня 2015 року на суму 220 доларів США, де отримувачем зазначено ОСОБА_2, а призначення платежу вказано «виплата відсотків, угода № 10-1329230 з 26.03.2014 року 21.05.2015 року» /а.с. 9/.

Також сторонами не оспорюється та матеріалами справи підтверджується, що на час укладення вказаного договору ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Укрінбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів.

Частиною 1 статті 1062 ЦК України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 19 лютого 2009 року, установлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до п. 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обовязком банку, відповідно до якого банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Поряд із цим, згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частина 2 ст. 1059 ЦК України визначає, що в разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обовязком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за заявою-договором про розміщення банківського вкладу.

Разом із тим у матеріалах справи наявні заява-договір про розміщення банківського вкладу та квитанція про внесення коштів на депозитний рахунок, що в свою чергу підтверджує письмову форму цих договорів; внесення вкладником до банку зазначеному у договорі грошових сум підтверджується меморіальним ордером, яка відповідає вимогам п. 2.9 Інструкції.

Отже, як спірний договір, так і квитанція мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, яка діяла на підставі довіреності банку й у межах наданих їй повноважень, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Статтею 1061 ЦК України (ч.1) передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти, згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України.

Судом оглянуто у судовому засіданні оригінали заяви-договору про розміщення банківського вкладу № 10-1329230 від 27.02.2015 року та квитанції № 10312320 від 27.02.2015 року на суму 25 000 доларів США.

З огляду на викладе, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позов задоволено, а позивачем сплачено судовий збір в сумі 6090 грн. за подання позовної заяви майнового характеру, то слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» на користь ОСОБА_2 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США за договором про розміщення банківського вкладу № 10-1329230 «Прогресивний» від 27 лютого 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» на користь ОСОБА_2 6 090 (шість тисяч девяносто) грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Василюк

Рішення у повному обсязі виготовлено 01.03.2016 року.