Номер провадження 2/243/3131/2016
Номер справи № 243/6193/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
«18» серпня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №19 Слов»янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, АТАБЕКОВА ОСОБА_4»євича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася до Слов»янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_8»євича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона на підставі Свідоцтва про право власності на житло є співвласником домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою Донецька область Слов»янський район село Маяки вулиці Титова №55.
02 жовтня 1993 року в приналежному їй домоволодінні, з її особистої згоди в якості членів її сім»ї були зареєстровані відповідачі. Але в приналежному їй на праві спільної власності домоволодінні з моменту реєстрації відповідачі не мешкали і не мешкають до теперішнього часу, оскільки реєстрація була їм потрібна для отримання Посвідки на проживання і оформлення громадянства України.
Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням приналежним їй домоволодінням, оскільки не мешкають в ньому більше одного року без поважних причин, тобто з 02 жовтня 1993 року і до теперішнього часу.
Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянку України; ОСОБА_9 ОСОБА_8»євича, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянку України;, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянку ОСОБА_4; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України особами, що втратили право користування житловим приміщенням домоволодінням №55 по вулиці Титова в селі Маяки Слов»янського району Донецької області.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 33). 18 серпня 2016 року позивач направила до суду Заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 44 ).
Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_8»євич, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 до судового засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідачів ними не отримується ( а.с. 34- 39, 41 ).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
-юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
-фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.»
У відповідності до п.1 ОСОБА_10 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме».
Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження.
При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача.
Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.»
Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_7»євича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 151 ( 5771) від 12 серпня 2016 року ( а.с. 42 - 43 )
Оголошення у пресі Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_8»євича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було опубліковано у Газеті « Донбасс» від 15 серпня 2016 року ( а.с. 40 )
і тому з 12 серпня 2016 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_8»євич, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідачі повідомлені у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні і не використали положення про процесуальне представництво в суді і тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_7»євич, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_7»євича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва № 640 про право власності на житло від 25 січня 1999 року, виданого на підставі Розпорядження Слов»янської районної адміністрації Донецької області від 25 січня 1999 року № 44 є співвласником житлового будинку № 55 по вулиці Титова в с. Маяки Слов»янського району Донецької області. ( а.с. 7).
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім»ї.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов»язки, а й орієнтовно вказує на його зобов»язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Так, згідно Домової книги вбачається, що в житловому будинку № 55 по вулиці Титова в с. Маяки Слов»янського району Донецької області зареєстровані з 02 жовтня 1993 року по теперішній час відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_8»євич, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 ( а.с.8- 14).
Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».
Так, з Актів обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства Маяківської сільської ради від 08 квітня 2016 року, складених та посвідчених депутатом Маяківської сільської Ради за виборчим округом №1 Слов»янського району Донецької області ОСОБА_11, сусідами позивача вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 ОСОБА_7»євич, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11 в житловому будинку № 55 по вулиці Титова в с. Маяки Слов»янського району Донецької області не мешкають з 02 жовтня 1993 року по теперішній час і їх особистих речей у вказаному житловому будинку немає.( а.с.15- 21).
Таким чином, в ході судового засідання з вирогідністю встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_7»євич, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 в житловому будинку №55 по вулиці Титова в с. Маяки Слов»янського району Донецької області не мешкають без поважних причин з 02 жовтня 1993 року.
За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов»язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов»язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном ( має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов»язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до роз»яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, а також членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У відповідності до ст. 391 ЦК України „ Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом та мають взаємні права та обов»язки.
Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ніколи фактично не були членами сім»ї позивача, не мешкають без поважних причин в житловому приміщенні, співвласником якого є позивач ОСОБА_1 , суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, визнавши відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянку України; ОСОБА_9 ОСОБА_7»євича, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянку України;, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянку ОСОБА_4; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України особами, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком №55 по вулиці Титова в с. Маяки Донецької області.
Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок , квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши водночас одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,212,213,214,215 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, АТАБЕКОВА ОСОБА_4»євича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянку України; АТАБЕКОВА ОСОБА_4»євича, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянку України;, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянку ОСОБА_4; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України особами, що втратили право користування житловим приміщенням домоволодінням №55 по вулиці Титова в селі Маяки Слов»янського району Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуто Словянським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача або третьої особи, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_12