УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про визнання зобов'язань припиненими та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ТОВ «Каса народної допомоги», третя особа: ПН КМНО Верповська О.В., про визнання зобов'язань припиненими та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 12.12.2014 ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги» був укладений кредитний договір № 1212002/000-КФІВ/14, відповідно до умов якого відповідач надає позивачу грошові кошти у національній валюті на загальну суму 230 000 грн. на розвиток підприємницької діяльності строком по 12.12.2015, а позивач зобов'язалась сплачувати відповідачу проценти за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 36% річних.

Для забезпечення виконаннязобов'язань за кредитним договором, 12.12.2014 між сторонами був укладений договір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 9973, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 128,60 кв.м.; земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер: НОМЕР_1

Справа № 752/1668/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10248/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Вказувала, що12.12.2014 між сторонами бувукладенийдоговір доручення, ПН КМНО Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за №9975, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язується від імені позивача продати майно у разі несплати, несвоєчасної сплати або сплати не в повному обсязі позивачем будь-яких платежів кредитного договору.

Позивач посилається на те, що 14.12.2015 вона в повному обсязі виконала свої зобов'язання щодо повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків та звернулась до відповідача з заявою про видачу довідки про виконання зобов'язання і повернення документів, які були передані за договором відповідального зберігання.

21.12.2015 була отримана відповідь на адвокатський запит згідно якої ТОВ «Каса народної допомоги» вказувала на наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 139 971, 92 грн., при цьому зазначалось, що при зарахуванні коштів в рахунок сплати за кредитом застосовувалась формула з використанням коефіцієнту валютного ризику, розмір якого залежить від поточного курсу іноземної валюти.

Позивач вважала, що оскільки кредит був отриманий в національній валюті, то застосування валютних ризиків, є не можливим.

Враховуючи наведене, позивач просилавизнати зобов'язання за укладеними договорами між сторонамиприпиненими.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначала, що застосування поняття «валютний ризик» можливе лише між кредитором та боржником у разі, якщо кредит було надано в іноземній валюті. Відповідач, всупереч положенням ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не повідомив позивачу сукупну вартість кредиту, розмір щомісячних платежів, порядок нарахування розміру відсотків, і, як наслідок, нараховував та стягував більші суми в якості відсотків за користування кредитними коштами, ніж ті, що були обумовлені кредитним договором.

Вказувала, що в матеріалах справи міститься детальний розрахунок переплати позивачем тіла та відсотків по кредиту з урахуванням валютного ризику, проте судом проігноровані вказані докази.

Наголошувала, що позивачем, з урахуванням інформації, наданої відповідачем про залишок тіла кредиту, було перераховано 225 250 грн., чим виконано в повному обсязі умови кредитного договору.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.12.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «Каса народної допомоги» був укладений кредитний договір № 1212002/000-КФІВ/14.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач надає позивачу грошові кошти у національній валюті на загальну суму 230 000 грн. на розвиток підприємницької діяльності строком до 12.12.2015, а позивач зобов'язалась сплачувати відповідачу проценти за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 36% річних. (а.с. 9-15).

12.12.2014 між сторонамибувукладенийдоговір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 9973, згідно умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 128,60 кв.м.; земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 (а.с. 18-25).

12.12.2014 між сторонами був укладений договір доручення, посвідчений ПН КМНО ВерповськоюО.В., зареєстровано в реєстрі за №9975, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язується від імені позивача продати майно у разі несплати, несвоєчасної сплати або сплати не в повному обсязі позивачем будь-яких платежів кредитного договору (а.с. 26-29).

Встановлено, що позичальник відповідно до п. 4.1 кредитного договору зобов'язалась сплатити (погасити) заборгованість за кредитом в останній день строку користування кредитом. Позивач здійснює погашення заборгованості за кредитом з урахуванням коефіцієнта валютного ризику відповідно до умов цього договору.

Сплата нарахованих процентів та комісій за управління кредитом здійснюється позичальником щомісячно з 1 по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, але остаточне погашення не пізніше кінцевого терміну дії договору, зазначеного у пункті 1.2 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Фінансової установи або внесення їх в готівковій формі до каси Фінансової установи.

За змістом додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 12.12.2014, сторонами погоджено внести зміни до п. 3.3. кредитного договору, а саме: коефіцієнт валютного ризики розраховується як співвідношення поточного курсу іноземної валюти до базового курсу іноземної валюти (а.с. 17).

Позивач на виконання умов кредитного договору в період з 16.01.2015 по 14.12.2015 сплатила грошові кошти в розмірі 267 923, 40грн.

Зазначені платежі в рахунок виконання зобов'язань вносились без врахування коефіцієнта валютного ризику, передбаченого умовами договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а тому зобов'язання за укладеними між сторонами договорами не можна вважати припиненими.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, сторони домовились прийняти на себе валютний ризик шляхом введення при розрахунках між собою в рамках цього Договору коефіцієнта валютного ризику, на який здійснюється коригування нарахованих процентів та коригування сплати (повернення) суми (частки суми) кредиту.

Відповідно до п. 3.2 вказаногодоговору коефіцієнт валютного ризику - це відносний показник, за рахунок якого сторони домовилися приймати на себе відповідний валютний ризик відхилення у майбутньому курсу іноземної валюти по відношенню до курсу іноземної валюти на дату укладення цього договору. За рахунок коефіцієнта валютного ризику фінансова установа прийняла на себе валютний ризик ревальвації національної валюти по відношенню до іноземної валюти (долара США). За рахунок коефіцієнта валютного ризику позичальник прийняв на себе валютний ризик девальвації національної валюти по відношенню до іноземної валюти (долара США) та визначена формула розрахунку коефіцієнта валютного ризику.

Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що у разі несплати позичальником платежів з урахуванням коефіцієнту валютного ризику відповідно до умов договору, Фінансова установа матиме право вимагати дострокового погашення кредиту. У такому разі позичальник зобов'язаний повернути Фінансовій установі у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 10 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося представником позивача, що на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 сплатила грошові кошти в розмірі 267 923, 40 грн.

За змістом відповіді ТОВ «Каса народної допомоги» від 18.12.2015 вих. №119-03/15 станом на 14.12.2015 розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням прийнятого сторонами валютного ризику складає 357 358,05 грн. Позичальник в рахунок погашення заборгованості сплатив 240 386, 14 грн. При зарахуванні коштів в рахунок сплати заборгованості за кредитом застосовується формула з використанням коефіцієнту валютного ризику, відповідно до п. 4.5 кредитного договору, розмір якого залежить від поточного курсу іноземної валюти. Відтак заборгованість за кредитним договором не була погашена позивачем в повному обсязі. (а.с.44-45)

Пунктом 4.19 Кредитного договору встановлено, що Позичальник, який планує здійснити своєчасне погашення заборгованості за Кредитом, відповідно до п.1.2 цього Договору, зобов'язаний звернутися із відповідною заявою до співробітників Фінансової установи за остаточним розрахунком повної та точної заборгованості за Кредитом. У разі невиконання Позичальником умов цього пункту Договору, Позичальник несе ризик невірного розрахунку та сплати заборгованості за Кредитом.

Матеріали справи не містять відомостей щодо звернення позивача із відповідною заявою до фінансової установи, перед здійсненням платежу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач не виконала в повному обсязі зобов'язання за кредитним договором та має заборгованість перед відповідачем в розмірі 139 971,92 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач, всупереч положенням ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не повідомив позивачу сукупну вартість кредиту, розмір щомісячних платежів, порядок нарахування розміру відсотків є безпідставними, оскільки вказана інформація, зокрема і щодо застосування валютного ризику була доведена до відома позивача та безпосередньо зазначена в укладеному між сторонами кредитному договорі та додатковій угоді до нього.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, підписання ОСОБА_1 кредитного договору свідчить про погодження нею та прийняття всіх істотних умов такого договору.

Враховуючи наведене, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: