Справа № 500/1099/16-ц
Провадження № 2/500/246/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

01.03.2016 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними право власності по 1/4 частині житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та відносився до типу колгоспного двору, а отже кожному з них належало по 1/6 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Позивачі прийняли спадщину, оскільки на момент смерті та протягом шести місяців проживали разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачам було відмовлено, у зв'язку із тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючий документ на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я ОСОБА_8, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

16.03.2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 звернулись до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з зустрічним позовом, яким просять визнати за ними право власності по 1/6 частині житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7. Вищевказаний житловий будинок станом на 14.04.1991 року відноситься до типу колгоспного двору. Таким чином, членам колгоспного двору будинок, який відноситься до типу колгоспного двору, належить на праві спільної сумісної власності, в той же час у первісній позовній заяві йдеться про визнання права власності на частку у цьому будинку. Одночасне існування права спільної сумісної власності та спільної часткової власності на будинок, позбавить сторони можливості реєстрації права власності на цей будинок в Державній реєстраційній службі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності був прийнятий та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позивач та представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримали первісні позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечують.

Відповідач та представник відповідача за первісним позовом в судовому первісні позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримали та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення первісних позовних вимог не заперечує, наполягає на задоволенні зустрічних позовних вимог.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області двір по АДРЕСА_1 станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку були зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1839 від 28 жовтня 2015 року.

Згідно розпорядження № 8 Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15.02.2016 року, вулиця Кірова була перейменована на вулицю Бессарабська.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_8 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/6 частина житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42988079 від 17.02.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_8, відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_8 являються:

-син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 05.11.1954 року Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області;

-дружина ОСОБА_5, що підтверджено довідкою № 893/661/03,1-23 від 11.03.2016 року, наданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, у відділі наявний актовий запис про шлюб № 1 від 22.03.1994 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_8 та ОСОБА_5.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

В судовому засідання було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, що підтверджено довідкою № 1859 від 28.10.2015 року, наданою виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вважаються такими, які фактично прийняли спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. від 17.02.2016 року за № 237/2-14 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючий документ на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я ОСОБА_8, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Оскільки ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 станом на 14 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані в житловому будинку по АДРЕСА_1, який станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, про що наявні відомості в погосподарській книзі Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району, а отже набули право власності на нерухоме майно на підставі, що не заборонена законом, їх права на спірне майно ніким не оскаржується, сама незаконність набуття права власності не встановлена судом, однак позивачі позбавлені можливості розпоряджатися належним їм майном та не можуть зареєструвати право власності на належну їм частину житлового будинку, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,130,174,213-215 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар