АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/9897/15-ц Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва Е. Є.
Провадження № 22-ц/790/4964/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, вселення,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якої просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: м. Харків, вул.. Петрозаводська, 56-В, а також зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_4 права користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Харків, вул.. Петрозаводська, 56-В та надати йому ключі від вхідних дверей будинку та хвіртки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне: перебуваючи у шлюбі з відповідачем, сторони придбали в м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В старий будинок та побудували через деякий час там новий. В листопаді 2013 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між мною та відповідачем був розірваний. В липні 2014 року відповідач змінила на вхідних дверях будинку замки і заборонила позивачу там зявлятися, посилаючись на те, що власником будинку за документами є вона. Таким чином, відповідач позбавила його можливості користуватися житлом і він змушений був оселитися у родичів. Після цього, позивач неодноразово намагався поговорити з колишньою дружиною з приводу проживання у будинку та можливості бачитись з дітьми, але кожного разу отримував категоричну відмову.

У березні 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова задовольнив позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на 1 /2 частину житлового будинку. Позивач зазначає, що в листопаді він мав намір повернутись у спірний будинок для постійного проживання, але відповідач своїми діями чинить перешкоди, а саме не впускає його до спірного житлового приміщення, змінила замки, не надає ключі від вхідних дверей до будинку та хвіртки. Звернення за допомогою до дільничного інспектора за місцем знаходження будинку жодних результатів не дали. На сьогоднішній день позивач не має постійного місця проживання, змушений тимчасово проживати у своїх родичів, а у звязку зі скрутним матеріальним становищем, не має можливості знімати квартиру.

У судовому засідання позивач та його представник ОСОБА_5, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_6, заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні зазначала, що за власною ініціативою ОСОБА_4 пішов з будинку, неодноразово заявляв та поясняв що має інший вдалий шлюб, де очікує на народження іншої дитини, у проживанні разом з позивачкою та сумісними дітьми у будинку немає потреби, тобто право мешкання позивача не порушувалось. Участі в утримуванні будинку він не приймає, не сплачує ніякі платежі по будинку біля двох років. Крім того, відповідач вказує, що позивач має для мешкання ізольовану трьохкімнатну квартиру за адресою реєстрації де є власником частки відповідно до приватизації житла сумісно з батьками. Батьки позивача мають у власності заміський житловий будинок де фактично мешкають. Тобто квартира є у розпорядженні позивача в цілому. За таких обставин позивачу є де жити. Крім того, не погоджуючись з позовом відповідач зазначила, що відповідно до рішення суду спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, який було поділено і за кожним визначено по 1/2 частині, але ці частки є ідеальними і стосуються часток у праві власності на будинок, а не часток у майні та порядок користування будинком чи поділ будинку позивачем не визначався, а без визначення конкретного приміщення у будинку, яке має відповідати частці ОСОБА_4, та повністю відокремлено від відповідача з дітьми помешкання, вселення позивача у будинок на цей час неможливо. Також відповідач пояснила, що ОСОБА_4 не є членом сімї, бо шлюб між ними розірвано, за обставин поганого ставлення ОСОБА_4 до відповідача, дітей, сімейних стосунків - на цей час сумісне проживання є неможливим, та відповідач не бажає, щоб позивач мешкав разом з ними.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Поновлено порушене право ОСОБА_4 шляхом його вселення до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Петрозаводська, 56-В.

Зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_4 у праві користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Харків, вул. Петрозаводська, 56-В та надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей будинку та хвіртки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин по справі, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані докази і згідно встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1998 року по 2013 рік.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року було визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «Ж-2», загальною площею 199,8 кв. м., житловою площею 104,4 кв. м. з надвірними будівлями - гаражем літ. «Е», хвірткою № 2 та огорожею № 3, розташований у м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В. А також, в порядку поділу майна подружжя було визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку літ. «Ж-2», загальною площею 199,8 кв. м., житловою площею 104,4 кв. м. з надвірними будівлями - гаражем літ. «Е», хвірткою № 2 та огорожею № 3, розташований у м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В, іншу 1/2 частину будинку літ. «Ж-2», загальною площею 199,8 кв. м., житловою площею 104,4 кв. м. з надвірними будівлями - гаражем літ. «Е», хвірткою № 2 та огорожею № 3, розташованого у м. Харкові, вул.. Петрозаводська, 56-В залишено у власності ОСОБА_3. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року було залишено без змін.

Судом встановлено, що зазначений будинок належать відповідачу та позивачу на праві власності у розмірі по 1/2 частині.

Таким чином, відповідно до положень ст. 356 ЦК України, будинок за вищезазначеною адресою належить сторонам на праві спільної часткової власності.

За ч.1ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не проживає у спільному будинку, який належить йому на праві спільної часткової власності, а відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні його власністю, а тому право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженням належному йому майном та вселення позивача до житлового будинку № 56-В по вул. Петрозаводській, у м. Харкові..

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підстави своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: А.В. Котелевець

ОСОБА_2