Справа № 314/4441/15-ц Провадження № 2/314/105/2016
28 січня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Галянчук Н.М.,
секретар судового засідання Денисова Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути його за відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 29-31, 36-37, 42-43).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 34, 35, 39, 40, 41), про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надав. У звязку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, в звязку з такими встановленими судом обставинами та відповідними до них правовідносинами:
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» а.с. 22) із Анкетою-Заявою, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна» та, відповідно до Тарифів якої, отримав кредит у розмірі 6700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11).
У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були йому надані для ознайомлення у письмовій формі (а.с. 11 оборот).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У звязку з викладеним, подавши заяву та погодившись на запропоновані Банком Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, який за своєю суттю є договором приєднання.
Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 платіжну картку з встановленим кредитним лімітом
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України під порушенням зобовязання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у сумі 23898,11 грн. (копія а.с. 6).

Разом з тим, цим судовим рішенням кредитний договір не було розірвано, а оскільки на теперішній час відповідач не повернув всю суму заборгованості за кредитом, позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом і штрафи, згідно з умовами договору.

Станом на 30 червня 2015 року нараховано до сплати 7482,34 грн.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, яким є відповідач, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушені діями відповідача, які виразилися у неналежному виконанні умов кредитного договору, підлягають захисту шляхом стягнення ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним договором.

Разом з тим, вирішуючи питання про суму, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення з боржника двох різновидів штрафу, а саме фіксованої суми у розмірі 250 грн., а також 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, як це передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості, свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня і штраф, як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається.

Таким чином, умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у названих вище Правилах, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, є нікчемною і не може застосовуватися до боржника.

При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з

ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитним договором

№ б/н від 27 липня 2007 року у сумі 7232,34 грн.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1218,00 грн. (платіжне доручення а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 15-16, 22, 509, 526, 530, 549, 1046-1056 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт серії СВ

№ 957614, виданий 08 жовтня 2005 року Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ,

вул. Набережна Перемоги, 50, ЄРДПОУ 14360570, р/р № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2007 року станом на 30 червня 2015 року у сумі 7232,34 грн. (сім тисяч двісті тридцять дві гривні тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт серії СВ

№ 957614, виданий 08 жовтня 2005 року Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ,

вул. Набережна Перемоги, 50, ЄРДПОУ 14360570, р/р № 3111, МФО 305299) понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1218,60 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Галянчук

28.01.2016

28.01.2016