АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8400/2016 Головуючий в 1 інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки частково недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки частково недійсним.

В обґрунтування позову вказувала, що 25 вересня 2007 року між третьою особою ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено іпотечний договір № 64965, згідно з яким в якості забезпечення виконання умов кредитного договору № 0 від 25 вересня 2007 року, укладеного між тими ж сторонами, було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана під час шлюбу. Розділом 5 договору іпотеки передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Прирівняння до договору про задоволення вимог іпотекодержателя також відповідного застереження про це в іпотечному договорі вимагає під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Посилаючись на те, що всупереч ст.65 СК України вона не надавала нотаріальної засвідченої згоди на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеного в Розділі 5 (5 (п.п.5.1,б5.2, 5.3, 5.4, 5.5) іпотечного договору № 64965 від 25.09.2007 року, просила задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справ і це було встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.7).

25 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено іпотечний договір № 64965, відповідно до умов якого, в якості забезпечення виконання умов кредитного договору № 0 від 25 вересня 2007 року, укладеного між тими ж сторонами, було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договору, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зі змісту іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» вбачається, що він містить в собі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, пунктом 5.1 договору іпотеки визначено, що за сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; прав іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених в п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 5.2 договору іпотеки).

В повідомленні, про яке йдеться в п.5.2, іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателем (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. У разі застосування права іпотекдодержателя від свого імені продати предмет іпотеки, як способу задоволення вимог іпотекордержателя (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.2, вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі - продажу предмету іпотеки. (п.п.5.3,5.4 договору іпотеки).

25 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. була посвідчена згода ОСОБА_2 на купівлю та передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1. Тобто, ОСОБА_2 надала згоду на передачу квартири АДРЕСА_1, в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» відповідно до п. 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, що була чинною на момент укладення іпотечного договору.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що укладений між сторонами правочин відповідає вимогам закону і відсутні підстави для визнання його окремих пунктів недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину серед іншого є недодержання в момент його вчинення стороною або сторонами вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна - державній реєстрації, згода другого подружжя згідно з п. 2 ч. 3 ст. 65 СК України повинна бути нотаріально засвідчена. Другий з подружжя у разі укладення договору іпотеки без його згоди має право в судовому порядку оскаржити дійсність цього договору в силу ч. 2 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що позивачка надала нотаріально посвідчену згоду на укладення її чоловіком, ОСОБА_3, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а також на передачу даної квартири в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк».

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Укладення 25 вересня 2007 року АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 іпотечного договору, умови якого містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згоду на укладення якого надала позивачка і така згода у встановленому порядку нотаріально посвідчена, не дає підстав вважати, що умови договору не відповідали вимогам закону, зокрема ст.ст. 215, 203 ЦК України.

Окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотечне застереження, яке міститься в договорі іпотеки, є по своїй природі окремим правочином, який потребує нотаріального посвідчення, однак позивачка не надавала згоди на укладення такого застереження, а відтак, пункти 5.1,5.2,5.3,5.4 іпотечного договору є недійсними, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Окрім того, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року у справі № 6-533цс16, яка на підставі ст.360-7 ЦК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

З огляду на викладене, суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позову.

Доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону, й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: