Справа № 464/3817/14 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/1128/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання права на оренду земельної ділянки та визнання договору укладеним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 1 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право на оренду земельної ділянки загальною площею 0,0549 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1.

Визнано договір оренди землі від 16 червня 2009 року, укладений між Львівською міською радою в особі директора Департаменту містобудування ОСОБА_5 та ОСОБА_4, згідно з ухвалою ЛМР «Про передачу земельних ділянок на АДРЕСА_1» № 1459 від 27 грудня 2007 року, кадастровий НОМЕР_1, загальною площею 0,0549 га, поновленим на строк п»ять років - до 27 грудня 2017 року на умовах, що передбачені договором.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржила Львівська міська рада, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, судом неправильно досліджено та оцінено докази у справі, порушено норми матеріального та процесуального права. У апеляційній скарзі просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що спірна земельна ділянка, що знаходиться по вул. Пирогівка, 8а перебуває у комунальній власності, а тому суб'єктом права власності щодо неї є територіальна громада м. Львова. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено чи укладалася угода між орендарем та орендодавцем, чи звертався позивач до відповідача із заявою про поновлення договору та укладення додаткової угоди, чи подавав текст додаткової угоди, чи оскаржував позивач відмову відповідача в поновленні договору оренди землі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Встановлено, що 16 червня 2009 року на підставі ухвали Львівської міської ради від 7 червня 2007 року № 899 «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у м. Львові» та ухвали Львівської міської ради від 27 грудня 2007 року № 1459 «Про передачу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 земельних ділянок на АДРЕСА_1» ОСОБА_4 та Львівська міська рада уклали договір оренди земельної ділянки у АДРЕСА_1, яка належить територіальній громаді. За умовами цього договору позивач прийняла у строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення городництва строком на п'ять років (до 27 грудня 2012 року). Позивач після закінчення договору оренди спірної земельної ділянки до теперішнього часу безперервно з початку договору оренди

Матеріалами справи стверджується, що позивач неодноразово зверталася до відповідачів із заявами про продовження терміну оренди земельної ділянки.

Згідно матеріалів справи, 5 вересня 2012 року позивач звернулася до відповідача Львівської міської ради, яка є орендодавцем за вказаним договором, в межах строку, передбачено п.8 договору, про поновлення строку дії договору, що підтверджується реєстраційною карткою Центру обслуговування мешканців Львівської міської ради та листом Львівської міської ради від 26 жовтня 2012 року. У відповіді повідомлено про подання неповного переліку документів та зобов'язано позивача надати додаткові документи для продовження строку оренди земельної ділянки згідно п.п. 4.3, 4.4 додатку № 8 Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 28 травня 2010 року № 613 "Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин". Зокрема було зобов'язано надати план земельної ділянки масштабу 1:500 із зазначеними межами, виконаний ліцензійною спеціалізованою землевпорядною організацією, з вказівкою площі, нанесеними червоними лініями, погоджений з управлінням архітектури департаменту містобудування; кадастровий план земельної ділянки, у тому числі в електронному векторному вигляді (обмінний файл in 4), з зазначенням загальної площі земельної ділянки, нанесеними червоними лініями, експлікацією земель; висновок управління архітектури департаменту містобудування про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою.

5 листопада 2012 року позивач звернулася до Управління архітектури Департаменту містобудування із заявою про надання висновку про наявність містобудівних обмежень щодо користування земельною ділянкою та надали технічну документацію із попереднім висновком даного управління про наявність містобудівних обмежень, однак у місячний строк даний висновок не був наданий, а також не отримано відповідь щодо поновлення або припинення договору оренди землі.

14 березня 2013 року Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради надіслано лист, у якому з посиланням на ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вказано на неможливість передачі земельної ділянки в зв'язку з відсутністю плану зонування або детального плану території. Згідно з листом Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 29 лютого 2012 року розроблення детального плану території по вул.Пирогівка у м.Львові відповідно до відкоригованого Генерального плану м.Львова є недоцільним.

Наступними листамиу відповідь на звернення позивача, відповідачами вказано на неможливість поновлення строку дії договору оренди землі.

Згідно із ст.19 Конституції України, передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року в справі № 1-9/2009 зазначено, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Передачу земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад (ст.122 ЗК України).

У ч.1 ст.93 ЗК України визначається право оренди земельної ділянки - як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, а ч.8 даної статті ЗК України передбачено, що пов'язані з орендою землі, питання регулюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Правовою підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що знаходиться в державній чи комунальній власності, є рішення власника (орендодавця) в особі відповідних органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Спеціальним законом, який діє у сфері оренди землі, є Закон України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV.

За змістом ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вимоги ст.33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди землі є обов'язковими для договірних сторін та носять категоричний характер, а відтак не можуть мати розширеного трактування.

В межах місячного строку розгляду повторного звернення про поновлення договору оренди землі, при наданні технічної документації та первинних містобудівних обмежень, відповідач не виконав приписи ст.33 Закону України "Про оренду землі", та не надала жодних зауважень чи заперечень щодо поновлення договору оренди.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до вірного висновку, що позивач відповідно до положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 627 ЦК України , враховуючи вимоги Закону України «Про оренду землі», вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання права на оренду земельної ділянки та визнання договору поновленим на умовах, передбачених договором.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року, справа №6-110цс12.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді