Справа №443/275/16-ц Провадження №2/443/174/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 березня 2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Сидорака Б.Г.

при секретарі Рибаковій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жидачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло, -

встановив:

15 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яку набув на підставі договору даруваннявід 18.07.2013 р., що стверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачка - колишня дружина, шлюб з якою розірвано на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.06.2014 р., зареєстрована у будинку із 06.08.2013 року, однак у лютому 2015 року, забравши речі, переїхала проживати до своїх батьків у Городище Жидачівського району Львівської області, і у добровільно знятись із реєстрації відмовляється, а тому посилаючись на викладене, а також на вимоги ст.405 ЦК України, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав із підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи завчасно та належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання двічі не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд приходить до висновку на підставі ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення у справі.

За вказаних обставин із врахуванням приписів ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки всіх особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з"явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Як вбачається із положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства, ст.41 Конституції України та ст.ст.321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положення ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2013 року, який виданий приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 належить квартира №1, як об"єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування(а.с.7).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У зазначеному будинку, згідно записів у будинковій книзі, із 06.08.2013 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка згідно із актами від 19.02.2015 року, 19.06.2015 року та 20.01.2016 року, котрі підписані депутатом Ходорівської міської ради ОСОБА_4 та сусідами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не проживає в спірному будинку із лютого 2015 року (а.с. 4,5,10).

Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.06.2014 року шлюб між ОСОБА_1- позивачем, та ОСОБА_2- відповідачем, розірвано(а.с.14).

Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше одного року, а тому вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, і тому повинні бути задоволенні.

На підставі наведеного, керуючись ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.41 Конституції України, ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", ст.ст.321,328,405 ЦК України, ст.ст.10,57,64,212,213,215,224-226 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втатила право на проживання у житлі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя ___________________

17.03.2016