Справа №639/1958/16
№4-с/639/22/16
Ухвала

Іменем України

21 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 про визнання незаконною постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 19.02.2016 року про арешт майна та заборону на його відчуження, -

Встановив:

29 лютого 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 зі скаргою та просить суд визнати неправомірними та скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 19.02.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. Зобовязати державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 направити до відповідних органів відомості про скасування постанови від 19.02.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Свою скаргу заявник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2012 року по справі № 2012/27/2012 з неї ОСОБА_1, стягнуто на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 4 365,76 грн. На підставі заяви ОСОБА_3 та відповідно до наданого ним виконавчого листа, виданого судом 23.11.2012 року, Жовтневим ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з неї коштів. При цьому, всупереч приписам ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття вищевказаного виконавчого провадження їй не направлялась і тому вона на мала змоги її оскаржити в судовому порядку. Крім того, державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 без наявності жодних законних підстав виніс 19.02.2016 року постанову про арешт всього наявного у неї майна і заборону на його відчуження. Вказана постанова була направлена для виконання у відповідні органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи приводять його перереєстрацію на іншого власника. Однак, вказана постанова про арешт всього її майна та оголошення заборони на його відчуження є незаконною і вона має бути скасована судом з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до приписів ч.3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути накладено на майно у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору. А оскільки сума заборгованості її ОСОБА_1, складає лише 4 365,76 грн., то отже судовий виконавець мав право накласти арешт на майно боржника лише в межах цієї суми з урахуванням судового збору. Отже тим самим державний виконавець не мав право накладати арешт на все її майно, у тому числі і на належну їй квартиру, вартість якої не спів мірна із сумою боргу.

Крім того, державний виконавець при накладенні арешту на її майно не дотримався вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачена певна послідовність дій державного виконавця при накладенні арешту на майно, оголошенні заборони його відчуження.

Тому ОСОБА_1 вважає, що є підстави для задоволення її скарги.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву, згідно якої підтримала свою скаргу та просила розглядати справу за її відсутністю.

Державний виконавець Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2, у судове засідання не зявився , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга ОСОБА_1 обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності з преамбулою Закону України «Про виконавче провадження», цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено судом ,рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2012 року по цивільній справі № 2012/27/2012, 2/2012/899/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 4 365,76 грн. (а.с.7).

На підставі виконавчого листа, який було видано судом 23.11.2012 року, Жовтневим ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 коштів.

Всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття такого заявник не отримала .

Як вбачається з матеріалів справи , державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 отримав копію скарги, однак у судове засідання не зявився та не спростував доводи заявника щодо не отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження на виконання вказаного вище виконавчого листа.

19 лютого 2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №41325357, було винесене постанову про арешт майна і заборону на його відчуження боржника ОСОБА_1 (а.с.6).

Вказана постанова від 19.02.2016 року була направлена для виконання у відповідні органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи приводять його перереєстрацію на іншого власника

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Оскільки, згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2012 року сума заборгованості ОСОБА_1 складає 4 365,76 грн., отже судовий виконавець мав право накласти арешт на майно боржника лише в межах цієї суми з урахуванням судового збору. Таким чином державний виконавець не мав право накладати арешт на все майно ОСОБА_1, у тому числі і на належну їй квартиру, вартість якої не співмірна із сумою боргу, а тому постанова від 19 лютого 2016 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За приписами ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження», суд

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 19.02.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Зобовязати державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 направити до відповідних органів відомості про скасування постанови від 19.02.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Іванова