Провадження № 2/428/547/2016
09 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулися до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що вони, зокрема і відповідач є співвласниками квартири, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 13/237, яка є приватною спільною сумісною власністю. Усі вони на даний час зареєстровані у вказаній квартирі. Співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли. ОСОБА_4 в квартирі не мешкає з 2000 року, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послу не приймає зовсім. Позивачі самостійно сплачують квартирну плату та комунальні платежі, зберігають квартиру в належному стані. ОСОБА_4 вже пятнадцять років в квартирі не мешкає, за цей час він мешкав то разом зі своєю дружиною у її матері в м.Сєвєродонецьку, потім купив квартиру у м.Сєвєродонецьку, а то і в Російській Федерації, де він останній час працює. Але не дивлячись на це відповідач досі залишається зареєстрованим за вищезгаданою адресою і на нього як жильця нараховується квартирна плата та комунальні платежі. ОСОБА_4 не сплачує квартирну плату та комунальні платежі, не утримує квартиру у належному стані. Будь-яких перешкод у проживанні ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 позивачі не чинили, відповідач самостійно пішов з квартири та почав мешкати за іншою адресою разом зі своєю дружиною. Добровільно, самостійно знятися з реєстраційного обліку за вищенаведеною адресою відповідач не бажає, точніше він не виходить на будь-який контакт, відповідач на дзвінки не відповідає. На даний час у зв'язку зі значним подорожчанням цін на комунальні послуги позивачам самостійно важко сплачувати їх у повному обсязі, вони намагалися отримати субсидію на сплату комунальних послуг, але їм відмовили у звязку з тим, що необхідно надати документи про усіх зареєстрованих осіб. Так як відповідач зареєстрований у квартирі, але не має його документів та отримати їх не представляється можливим, тому і оформити субсидію на сплату комунальних послуг із-за відповідача позивачі не мають можливості. Самостійно важко сплачувати комунальні послуги за жильця, який не мешкає у квартирі, а відповідач вже на протязі 15 років не бажає сплачувати комунальні послуги за себе. Реєстрація жильця, який не мешкає у квартирі та не приймає участі в її утриманні, є для них перешкодою у вільному здійсненні права користування і розпорядження своєю приватною власністю, тому визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно для усунення перешкоди у користуванні шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, тому позивачі були вимушені були звернутися з даним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просять позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.
Відповідно до абз.1 п.34 Постанови Пленуму №5 ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
Матеріалами справи, зокрема актом від 27.10.2015 року, дійсно встановлено що окрім позивачів в квартирі розташованій за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 13/237 більш ніхто не проживає.
Однак у судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 90, виданому Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому від 03 лютого 2000 року та зареєстрованого в Сєвєродонецькому МБТІ за № 370 від 23 лютого 2000 року квартира розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 13/237 є приватною спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4.
Тобто відповідач є співвласником квартири розташованої за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 13/237, а тому за приписами діючого цивільного законодавства, зокрема і п.34 Постанови Пленуму №5 ВССУ від 07.02.2014 року його не можна з підстав зазначених позивачами у позові, визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, в даному випадку жилим приміщенням квартирою.
Окрім того з наданих матеріалів вбачається, що співвласник квартири ОСОБА_5 помер 19 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД № 007583, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції від 21 лютого 2005 року.
Також співвласник ОСОБА_6 померла 05 грудня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД № 183080, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції від 10 грудня 2008 року.
Однак суду не було надано жодних документів щодо наявності або відсутності спадкоємців після померлих, хто прийняв спадщину, в якому обсязі.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за даних обставин не підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач є співвласником квартири та не оформлено в законному порядку спадщину після померлих співвласників.
За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись Конституцією України, ст.ст.7, 10-12, 27, 31, 57, 209, 212-214, 223 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319-321, 358 ЦК України, Постанови Пленуму №5 ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник