Номер провадження: 22-ц/785/774/16
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Сібовій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" про стягнення збитків, пені і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

01.07.2014 року, ОСОБА_2 звернулась із позовом про відшкодування збитків та захист прав споживача і просила стягнути: збитки у зв'язку із неповерненням коштів у строки, встановлені договором у розмірі 34 114,90 гривень; пеню за порушення строків виконання доручення у розмірі 45 874,30 гривень; 3% річних від прострочених сум у розмірі 3 845,24 гривень і моральну шкоду у сумі 1 000 гривень, а також визнати порушеними її права як споживача внаслідок порушення строків виконання доручення й визнати порушеним принцип рівності сторін договору.

Позов обгрунтовано тим, що 31.10.2011 року між позивачкою і публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" (далі-Банк) укладено договір банківського рахунку для фізичних осіб № НОМЕР_1 (далі-Договір рахунку) предметом якого є відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті, для зберігання та здійснення розрахунково-касових операцій. 11.03.2014 року позивачка подала до Банка платіжне доручення про перерахування грошових коштів в іноземній валюті з рахунку позивачки на рахунок ОСОБА_3 для поповнення депозитного рахунка у розмірі 10 000 доларів США. Станом на 12.03.2014 року Банк не виконав зазначену операцію і 14.03.2014 року позивачка подала до Банка заяву про видачу готівки у сумі 80 000 доларів США, яку Банк також не виконав.

Посилаючись на те, що Банк не виконав умови Договору рахунку, чим позбавив позивачку розпоряджатись власними коштами на свій розсуд, через те, що позивачка несвоєчасно отримала кошти, вона не змогла розрахуватись за квартиру, яку намагалась придбати у лютому-березні 2014 року і через це втратила завдаток у сумі 34 114 гривень, позивачка просила стягнути з відповідача пеню за порушення Банком строків виконання доручення клієнта про переказ коштів, 3% річних від простроченої суми, збитки у вигляді завдатка, а також моральну шкоду за моральні страждання.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.08.2014 року позов задоволено частково: суд стягнув з відповідача на користь позивачки: 3% річних за порушення грошового зобов'язання у сумі 3 845,24 гривень і пеню за період з 11.03.2014 року по 08.04.2014 року у сумі 45 874,28 гривень, а всього 49 719,52 гривень (а.с.25,26).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.04.2015 року задоволено заяву Банка про перегляд заочного рішення суду від 13.08.2014 року, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.08.2014 року скасовано із призначенням справи до судового розгляду (а.с.116).

25.05.2015 року представник Банка подав заяву про поворот виконання заочного рішення суду від 13.08.2015 року з тих підстав, що у порядку примусового виконання заочного рішення суду з Банка на користь позивачки стягнуто 49 719,52 гривень (а.с.130,131).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у позові про стягнення збитків, пені та моральної шкоди. У порядку повороту виконання рішення суду суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Банка 49 719,52 гривень. Із позивачки на користь держави суд стягнув судовий збір (а.с.159-161).

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у частині стягнення збитків, пені, 3% річних, а також у частині визнання порушень Банком прав позивачки як споживача банківських послуг.

У засіданні колегії суддів: представник позивачки скаргу підтримав; представник Банка скаргу не визнав.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та працесуального права.

Суд, відмовляючи у позові про стягнення пені і 3% річних виходив з того, що Банк під час повернення позивачці грошових коштів у період з 12.03.2014 року по 28.03.2014 року не порушував умов договору та вимог законодавства у сфері валютно-касових операцій, які на той час діяли в Україні. Відмовляючи у позові про стягнення збитків суд зазначив про те, що передана позивачкою сума 34 114 гривень фактично є авансом у відносинах, у яких Банк не є стороною, а тому, вимагаючи з Банка суму аванса, позивачка обрала неналежний спосіб захисту свого права на зазначену суму грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини із зобов'язання - Договору рахунку від 31.10.2011 року, за умовами якого Банк відкрив на ім'я позивачки поточний рахунок і зобов'язався приймати та зараховувати на цей рахунок грошові кошти, що надходили позивачці для зберігання та здійснення розрахунково-касових операцій (а.с.6,7)

Банк, відмовляючи позивачці за її заявою від 11.03.2014 року у перерахуванні грошових коштів в іноземній валюті на депозитний рахунок ОСОБА_3, керувався Постановою НБУ "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточний рахунок фізичних осіб в межах України" №365 від 16.09.2013 року (а.с.8,21-23).

12.03.2014 ркоу ОСОБА_2 подала заяву про видачу їй готівки у розмірі 80 000 доларів США, а 14.03.2014 року звернулась із заявою про видачу 70 000 доларів США (а.с.9-11).

Станом на 12.03.2014 року діяла постанова НБУ №49 від 06.02.2014 року "Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій" зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Правління НБУ від 27.02.2014 року №104, які не носили ознак нормативно-правового акту, а були розпорядчими актами, що адресувались обмеженій кількості осіб, тобто мали персоніфікований або індивідуально-конкретний характер.

На виконання вимог постанов НБУ № 49 та № 104, починаючи з 11.03.2014 року /час звернення позивачки із заявою про видачу готівки/, Банк здійснював видачу позивачці грошових коштів з її рахунка в іноземній валюті у розмірі, еквівалентному 15 000 гривень за офіційним курсом НБУ.

Станом на 28.03.2014 року залишок по рахунку позивачки становив 72 166,04 доларів США, які в той же день були конвертовані в національну валюту й отримані позивачкою. Залишок у розмірі 30,12 доларів США, це проценти, нараховані Банком відповідно до п. 4.2 Договору рахунку, які ОСОБА_2отримала 07.04.2014 року, що стало підставою для закриття рахунка 08.04.2014 року (а.с.12,39-49).

Пеня (ст. 549 ЦК України) є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

До моменту вчинення правопороушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і, навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Разом з тим, постановаю НБУ № 49, п.4 пп.9, уповноважені банки зобов'язувались обмежити видачу /отримання/ готівкових коштів в іноземній валюті , як з поточних, так і з депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Зважаючи на сутність пені та беручи до уваги вимоги постанов НБУ №49 і № 104, якими встановлювались обмеження щодо здійснення виплат банками з поточних і депозитних рахунків на певний період і у певному розмірі, у даному випадку, не можна кваліфікувати дії Банку як неналежне виконання Банком покладених на нього зобов'язань.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необгрунтованість вимог як щодо стягнення пені, так і щодо необгрунтованості вимог про стягнення 3% річних з підстав ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду і щодо необгрунтованості вимог в частині стягнення збитків у вигляді авансу, внесеного позивачкою на придбання квартири, оскільки встановлено, що Банк, у період з 11.03.2014 року по 28.03.2014 року, під час поверення позиваці вкладу, діяв правомірно, відповідно до вимог постанов НБУ №49 та №104.

Рішення суду у частині поворота виконання рішення суду шляхом стягнення з позивачки на користь Банка 49 719,52 гривень відповідає обставинам справи і вимогам ст.380 ч.2 ЦПК України (а.с.25,26,116,135,136).

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно незаконності рішення суду у частині відмови у позові про стягнення моральної шкоди (а.с.171,172.).

Доводи позивачки у скарзі про те, що суд: надав банківському вкладу статус депозитного; вийшов за межі позовних вимог і фактично визнав попередній договір купівлі-продажу нікчемним; до участі у справі не залучено ОСОБА_3; належним чином не обгрунтував своє рішення; необгрунтовано стягнув судовий збір - не заслуговують на увагу зважаючи на наступне.

Висновки суду у рішенні стосуються Договору рахунку й не зазначають про наявність ознак депозитного договору.

Рішення суду відповідає обставинам справи і обгрунтоване судом із посиланням на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, разом з тим, суд, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, у сукупності із доказами у справі, навів оцінку попередньому договору купівлі-продажу, який позивачка надала до матеріалів справи як доказ на підтвердження вимог про спричинення їй збитків через невиконання Договору рахунку.

Спір з приводу стягнення збитків, пені і 3% річних виник між позивачкою та Банком, ОСОБА_3 не є стороною цих правовідносин, а тому у суду були відсутні підстави для залучення ОСОБА_3 до участі у справі.

Суд, вирішуючи питання про стягнення судового збору, свої висновки обгрунтував із посиланням на ст. 88 ЦПК України і Закон України "Про захист прав споживачів", які відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів не бере до уваги доводи скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув частину вимог, а саме: п.5 позовних вимог про визнання порушення прав споживача внаслідок порушення строків та визнання порушенним принцип рівності сторін договору з таких підстав (а.с.4,171,172).

Під час розгляду справи в апеляційному суді апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду.

Оскаржуваним рішенням не вирішувались вимоги про визнання порушенними права споживача внаслідок порушення Банком строків та визнання порушеним принцип рівності сторін договору.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування рішення суду, яким вирішувались вимоги про стягнення збитків, пені та 3% річних.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність вирішення по суті позовних вимог позивачки у частині визнання порушення прав споживача і визнаня порушення принципу рівності сторін договору і прийняття з цього приводу додаткового рішення або рішення по суті невирішених вимог.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині відмови у позові про стягнення збитків, пені та 3% річних, повороту виконання рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду у цій частині залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із рохгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич