Справа№ 415/1935/16-ц
Провадження № 2-о/415/208/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.16 року Лисичанський міський суд луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судового засідання Дьоміновій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій посилається на те, що 27 березня 2016 року померла її мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в м. Брянка Луганської області. Причина смерті: «раковая интоксикация». Місце смерті м. Брянка Луганської області. Факт смерті був зафіксований Лікарським свідоцтвом про смерть № 2 та довідкою про причину смерті від 30.03.2016 року. 27.04.2016 року звернулась до відділу ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції про видачу свідоцтва про смерть, але отримала відмову з посиланням на те, що документ про смерть не відповідає формі , визначений наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545. Державна реєстрація смерті матері не проведена. Тому просить встановить факт смерті ОСОБА_2.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні не була присутньою, просить розглядати справу без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину нявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено: документом підтверджуючим факт смерті ОСОБА_2 є (мовою оригіналу): врачебное свидетельство о смерти № 2 от 30.03.2016 года. Дата рождения: год 1957 месяц апрель число 11. Дата смерти: год 2016 месяц март число 27. Место смерти ЛНР г. Брянка , смерть наступила дома . Причина смерти: «ракова интоксикация» ( а.с.4) Із копії свідоцтва серія III-ЕД № 440691 вбачається, що ОСОБА_3 народилась 15.09.1984 року , батьками вказані : ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.5). Із копії довідки від 27/094/2016 р. № 924021444 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_1, є внутрішньо переміщеною особою,зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, Лисичанськ-8, 93108 м. Лисичанськ ( а.с.5-а) Із копії свідоцтва про шлюб серія 1-ЕД № 105615 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 14 листопада 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбі 2009 року листопада місяця 14 числа зроблено відповідний актовий запис № 574. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5, дружини ОСОБА_5 ( а.с.6) ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.7) Відділом ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції від 27.04.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 оскільки документ про смерть не відповідає формі , визначений наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545 ( а.с.9)

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів,як документи, що видані органами та установами та тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, практикою Європейського суду з прав люди, а саме висновком суду у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає у тому, що не може визнаватися недійсними всі документи,видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Брянка Луганської області, громадянка України , яка померла 27 березня 2016 року, місце смерті м. Брянка, Луганської області, Україна, причина смерті( мовою оригіналу): «ракова интоксикация ».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі але не були присутні на його проголошенні, в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л.Б.Чернобривко