Справа №: 398/4217/15-ц
"10" березня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого........ОСОБА_1
при секретарі........ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу ,-
Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідача і з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з нього борг в сумі 3000 дол. США по курсу НБУ на час винесення рішення суду. Свої вимоги мотивує тим, що 13.07.2012 року він позичив відповідачу 3000 дол. США до 13.07.2014 року, про що свідчить відповідна розписка. Розписка написана особисто відповідачем і оригінал розписки долучений до матеріалів справи.Відповідач борг добровільно відмовляється повертати і тому він вимушений звернутися за захистом своїх прав в суд. Просить також стягнути 3% річних за період з 13.07.2014 року по 13.08.2015 року в сумі 97.40 дол. США по курсу НБУ на час винесення рішення суду.
В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просить їх задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання двічі не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача , суд вважає ,що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно до ст.ст.. 1046 , 1047 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти , а позичальник зобов» язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред» явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми .
В судовому засіданні встановлено , що 13 липня 2012 року позивач ОСОБА_5 позичив відповідачу ОСОБА_4. 3000 дол. США до 13.07.2014 року, про що свідчить відповідна розписка. Розписка написана особисто відповідачем і оригінал розписки долучений до матеріалів справи.
Згідно правової позиції Верховного Суду України в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Судом встановлено, що розписка про отримання ОСОБА_4 в борг у ОСОБА_5 коштів написана особисто відповідачем ОСОБА_4Оригінал розписки знаходився у позивача.Дана розписка підтверджує отримання коштів в борг боржником ОСОБА_4 від кредитора ОСОБА_5Борг складає 3000 дол. США. Строк позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущений.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.
Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14.
У випадку стягнення боргу в іноземній валюті суд у мотивувальній частині рішення має навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України, станом на дату ухвалення рішення, на що зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі».
Крім цього, враховуючи, що відповідачем порушено грошове зобов»язання , позивач просить стягнути на його користь 3% річних від простроченої суми за період з 13.07.2014 року по 13.08.2015 року в сумі 97.40 дол. США по курсу НБУ на час винесення рішення суду.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Так, 3% річних за період з 13.07.2014 року по 13.08.2015 року складає : 3000 дол. США дол. х3:100 : 365 х 395 днів прострочення = 32.46 дол.США , що по курсу НБУ на 10.03.2016 року складає 849 грн. 89 коп.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Відповідно до наданої квитанції , позивач за надання цього позову до суду, сплатив судовий збір в сумі 641 грн.56 коп. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, ЦК України , ст..ст. 209,215 ЦПК України,-
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя