Справа № 202/574/16-ц
Провадження № 2/202/870/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача 2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про здійснення страхового відшкодування, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до МТСБУ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та маральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Виключивши з числа відповідачів ОСОБА_5 та уточнивши свої позовні вимоги, просить суд винести рішення, яким зобовязати Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснити на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (регламентні виплати) у визначеній сумі обовязково встановлених лімітних виплат за заподіяну матеріальну шкоду, що в гривневому виразі становить 50000 грн. та моральну шкоду у розмірі 25000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 11000 грн. та моральну шкоду у розмірі 25000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1000 грн. за надання правової допомоги за складання позову до суду та 5000 грн. за надання правової допомоги в судовому процесі. В обґрунтування уточненого позову зазначила, що 19 січня 2015 року внаслідок ДТП позивачу було заподіяно майнову шкоду, а саме пошкоджено автомобіль НОМЕР_1. Транспортним засобом, який пошкодив її автомобіль, керував ОСОБА_6 Постановою від 14 лютого 2015 року кримінальне провадження №0000039, відомості про яке внесені до ЄРДР 19 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення ч.2 ст.286 КК України, стосовно ОСОБА_6, було закрито у звязку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. Відновлювальний ремонт коштував позивачу 61000 грн. У звязку з презумпцією вини завдавача шкоди, що передбачена у ч.2 ст.1166 ЦК України, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність останнього не була застрахована, позивач звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування матеріальних збитків у розмір 50000 грн. Однак МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні матеріальних збитків, посилаючись на те, що в діях ОСОБА_6 не вбачається будь-яких порушень ПДД України. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Крім того, на думку позивача, ОСОБА_4, як особа, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою, яку повинно сплатити МТСБУ (50000 грн.) та сумою, яку позивач витратив для відновлювального ремонту (61000 грн.), що складає 11000 грн. Також зазначила, що позивачу внаслідок ДТП було спричинено моральну шкоду, яку остання оцінює у 50000 грн. та яку просить стягнути з відповідачів у рівних розмірах, тобто по 25000 грн. з кожного. Витрати на правову допомогу становлять 6000 грн., яку позивач просить покласти на ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач зі своїм представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування вказані в уточненій позовній заяві.

Представник МТСБУ в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та надіслав до суду заперечення в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити у звязку з тим, що в діях ОСОБА_6 не вбачається будь-яких порушень ПДД України.

Представник ОСОБА_4 позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та маральної шкоди не визнав та просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що під час досудового слідства по кримінальному провадженню №0000039 було встановлено, що ОСОБА_6, перебуваючи за кермом власного автомобіля НОМЕР_2, рухався по вул.Леніна м.Дніпропетровськ втратив свідомість та не приходячи до тями помер, як наслідок його автомобіль став некерованим та здійснив зіткнення з автомобілем позивача, що рухався попереду. В діях ОСОБА_6 не вбачається будь-яких порушень правил дорожнього руху України. Зазначає, що смерть ОСОБА_6 є непереборною силою, що згідно до ст.1187 ЦК України звільняє володільця джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за шкоду заподіяну цим джерелом підвищеної небезпеки. Крім того зазначив, що позивачем не надано належних доказів щодо матеріальної та маральної шкоди, завданої позивачу внаслідок вищевказаного ДТП, а також витрат на правову допомогу.

Вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 19 січня 2015 року близько 12:00 годин водій автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_6, рухаючись по вул.Леніна м.Дніпропетровськ здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, котрий рухався попереду в попутному напрямку, після чого в ході ДТП було пошкоджено три автомобілі припарковані на правому узбіччі, а саме NISSAN PRIMERA р/н НОМЕР_4, VOLKSWAGEN POLO, р/н НОМЕР_5 та ОСОБА_7 р/н НОМЕР_6. Водій ОСОБА_6 помер на місці ДТП.

За вищезазначеним фактом 19 січня 2015 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження за №0000039, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

14 лютого 2015 року слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000039 від 19 січня 2015 року у звязку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

В описовій частині постанови вказано що згідно висновку судово-медичної експертизи № 155/53-Е від 12 лютого 2015 року смерть водія ОСОБА_6 настала від гострого трансмурального інфаркту міокарду, який ускладнився гострою недостатністю кровообігу та не перебуває в причинному звязку з ДТП. Таким чином, під час досудового слідства було встановлено, що водій ОСОБА_6, перебуваючи за кермом власного автомобіля НОМЕР_7, рухаючись по вул.Леніна м.Дніпропетровськ втратив свідомість та не приходячи до тями помер, як наслідок його автомобіль став некерованим та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, що рухався попереду. В діях ОСОБА_6 не вбачається будь-яких порушень правил дорожнього руху України.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла ОСОБА_4, що підтверджується копією витяга про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40985935, виданого 20 липня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_9

В результаті вищезазначеного ДТП автомобіль НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку №2654 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 11 лютого 2015 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_3, пошкодженого внаслідок ДИП становить 35234,40 грн. без урахування ПДВ та 42281,28 з урахуванням ПДВ.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по справі, суд перевіряє надані сторонами пояснення та докази і приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснила діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили, або умислу потерпілого.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода завдана особі чи майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини задавача шкоди ( ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

Непереборна сила - це надзвичайна і нездоланна в даних умовах обставина. Джерелом непереборної сили можуть бути явища природи, технічні механізми, хвороба тощо. У діянні, вчиненому під впливом непереборної сили, відсутня воля особи, відсутні саме діяння і об'єктивна сторона злочину. Отже, за таке діяння кримінальна відповідальність наставати не може.

Враховуючи висновок судово-медичної експертизи №155/53-Е від 12 лютого 2015 року відповідно до якої смерть водія ОСОБА_6 настала від гострого трансмурального інфаркту міокарду, який ускладнився гострою недостатністю кровообігу, постанову про закриття кримінального провадження №0000039 від 19 січня 2015 року, в якій зазначено, що смерть ОСОБА_6 відбулася до настання ДТП, суд приходить до переконання, що смерть ОСОБА_6 до настання ДТП є саме непереборною силою, якій водій не міг протистояти і яка має ознаки невідворотності.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_6 здійснив злочинну самовпевненість, сівши за руль автомобіля, маючи діагноз ішемічної хвороби серця та цукрового діабету є безпідставним, оскільки діагноз ішемічної хвороби серця, зі слів ОСОБА_4, було встановлено ОСОБА_6 в 1990 році, однак за життя останній на стан здоровя практично ніколи не скаржився.

Таким чином саме вплив дії непереборної сили у вигляді смерті водія ОСОБА_6, що сталося під час здійснення руху джерела підвищеної небезпеки (транспортним засобом TOYOTA RAV-4 р/н НОМЕР_8) знаходиться у прямому причино - наслідковому звязку зі спричиненням завдання шкоди позивачу. З настанням смерті ОСОБА_6 не міг ані попередити, ані зупинити транспортний засіб, що в даному випадку є саме характеристикою дії непереборної сили, яка звільняє МТСБУ та спадкоємця ОСОБА_6 від відповідальності за заподіяння шкоди позивачу, яка відбулась внаслідок ДТП 19 січня 2015 року.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 з МТСБУ 50000 грн. та ОСОБА_4 11000 грн. задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що ДТП сталося внаслідок дії непереборної сили позовні вимоги в частині стягнення з МТСБУ та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про здійснення страхового відшкодування, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 27 серпня 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В.Волошин