Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ«Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено Рамкову угоду №SMERS00751 за якою позичальник отримує кредити на загальну суму не більше 70000 доларів США загальний строк встановлено 84 місяці, умови та порядок надання кредитних продуктів визначаються додатковими договорами у відповідності до п.п. 1.1,1.2.

20.03.2008р. року на виконання Рамкової угоди між відповідачами було укладено договір про надання траншу №SME0009770 від 20.03.2008 року. Відповідно до даного договору ЗАТ «Альфа-Банк» зобов'язався надати кредит в сумі 70000 доларів США на строк 84 місяці зі сплатою 15% річних за користування кредитом. Фактично за даним договором було отримано кредит на суму 55000 доларів США. 17.04.2008 року в забезпечення виконання Рамкової угоди №SMERS00751 від 20.03.2008 року та Договору про надання траншу №SME0009770 від 20.03.2008 року (п.1.1.) між ЗАТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено договір поруки №SME0009770/1 від 20.03.2008 року. 16.04.2009 року між відповідачами було укладено додаткову угоду до договору про надання траншу №SME0009770 від 20.03.2008 року.

Позивач зазначає, що у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору останньому було направлено листа з вимогою дострокового погашення кредиту. А саме, керуючись ч.2 ст. 1050 ЦК України, ЗАТ «Альфа-Банк» звернувся до позичальника з вимогою, в строк не пізніше 3 днів з дати відправлення цієї вимоги сплатити проценти за користування кредитом в сумі 577,74 доларів США; повернути кредит у сумі 51384,16 доларів США; сплатити пеню у розмірі 356,60 грн.

За таких обставин, позивач вважає, що шляхом подання відповідної вимоги про повернення кредиту достроково до позичальника ПАТ «Альфа-Банк» реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та в зв'язку з цим настав строк виконання основного зобов'язання, проте, впродовж шестимісячного строку до поручителя ПАТ «Альфа Банк» вимоги не пред'явив. Враховуючи шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідач мав пред'явити свої вимоги поручителю до 09 серпня 2009 року. Внаслідок цього зобов'язання за договором поруки припинились.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано договір поруки №SME0009770/1 від 20.03.2008 року укладений між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 - припиненим починаючи з 09.08.2009 року. Вирішено питання про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача судових витрат.

Відповідач публічне акціонерного товариство «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення є неправомірним та незаконним з огляду на порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставини, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 її доводи не визнав, просить скаргу відхили, рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2008 р. між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено Рамкову угоду №SMERS00751 за якою загальний розмір кредиту не повинен перевищувати 70000 доларів США, загальний строк встановлено 84 місяці, умови та порядок надання кредитних продуктів визначаються додатковими договорами (п.п. 1.1,1.2.)(а.с.3).

20 березня 2008 року на виконання Рамкової угоди між відповідачами було укладено договір про надання траншу №SME0009770 від 20.03.2008 року. Відповідно до даного договору ЗАТ «Альфа-Банк» зобов'язався надати кредит в сумі не більше 70000 доларів США на строк 84 місяці зі сплатою 15% річних за користування кредитом (а.с.4-5).

В забезпечення виконання Рамкової угоди №SMERS00751 від 20.03.2008 року та договору про надання траншу №SME0009770 від 20.03.2008 року (п.1.1.) між ЗАТ «Альфа-Банк» та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SME0009770/1 від 20.03.2008 року (а.с.8).

16 квітня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про надання траншу №SME0009770 від 20 березня 2008 року. Відповідно до умов даного додаткового договору, банк вносить зміни до договору про надання траншу, зокрема: змінено умови дострокового стягнення кредиту (п.5.1.); можливість припинення достроково кредитного договору в разі не згодою із збільшенням з процентною ставкою, яка може бути збільшена банком в односторонньому порядку (п.5.6.); надано право банку збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку, в разі відмови такого збільшення позичальник повертає весь кредит банку (п.5.11); змінено графік погашення кредиту (в сторону збільшення навантаження по оплаті) (а.с.9).

При цьому судом першої інстанції взято до уваги, що сторонами не надано доказів, щодо того, що позивач ознайомлений з вказаним вище договором.

05.02.2009 року за вих. №100 ЗАТ «Альфа Банк» направлено лист з вимогою дострокового погашення кредиту, а саме позичальником в строк не пізніше трьох днів та у поручителів в строк не пізніше п'яти днів від дати відправлення цієї вимоги сплатити проценти за користування кредитом в сумі 577,74 доларів США; повернути кредит у сумі 51384,16 доларів США ; сплатити пеню у розмірі 356,60 грн. (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до обгрунтованого висновку, що ПАТ «Альфа-Банк» пред'явивши 05.02.2009 року вимогу про дострокове повернення кредиту ПАТ «Альфа-Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і повинен звернутись до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто до 09.08.2009р., таким чином, порука є припиненою починаючи з 09.08.2009р.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з п. 3.2 договору поруки, укладений договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим договором. Тобто, у договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, такі умови не відповідають вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, шляхом подання відповідної вимоги про повернення кредиту достроково до позичальника банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, в зв'язку із цим настав строк виконання основного зобов'язання.

Посилання апеляційної скарги на те, що пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу так і пред'явлення до нього позову (п.24 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5) спростовується тим, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), зазначено, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 вересня 2015 року (справа № 6-1077цс15), що пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином банк скористався своїм правом, визначеним умовами договору кредиту, змінив термін повернення кредиту та встановив його не пізніше трьох днів від дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту від 05.02.2009 року, що в розумінні ст. 559 ЦК України є встановленням нового строку виконання основного зобов'язання.

Посилання на п.2.3 договору про надання траншу від 20.03.2008 року є безпідставним, оскільки апелянт посилається на основне зобов'язання, де встановлений термін виконання зобов'язання. Однак, хоча сам і посилається на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не враховує те, що ним було застосовано право на дострокове повернення кредиту та процентів, чим було змінено строк виконання основного зобов'язання.

Доводи ПАТ «Альфа-Банк» про те, що оскільки договір про надання траншу №SME0009770 від 20.03.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений на строк 84 місяці, днем настання строку виконання основного зобов'язання буде 20.03.2015 року є надуманими та не відповідають встановленим обставинам у справі, оскільки відповідно до п. 1.1. Рамкової угоди №SMERS00751 від 20.03.2008 року у межах строку, що становить 84 місяці, кредитор надає клієнту кредитні продукти.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки строк виконання основного зобов'язання банком змінений, при цьому протягом 6 місяців банком не пред'явлено позовну вимогу до поручителя, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Голота Л.О.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.