АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3654/16 Головуючий 1-ї інстанції Бобко Т.В.
Справа №635/2960/15-ц Доповідач Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 26.09.2014року, укладений нею з ОСОБА_3, та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 житловий будинок №7 з надвірними будівлями, розташований по вулиці Б.Хмельницького в смт. Коротич Харківського району Харківської області.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 26 вересня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку (надалі договір дарування), посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №1522. Згідно умов цього договору вона подарувала, а відповідач ОСОБА_3 прийняв у дарунок житловий будинок №7 з надвірними будівлями, розташований по вулиці Б.Хмельницького в смт. Коротич Харківського району Харківської області. За вказаною адресою розташовано житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 35,80кв.м, з надвірними будівлями: сараями літ. «Б», «В», погребом літ. «в», вбиральнею літ. «Д», навісами літ. «Е», «Ж», літньою кухнею літ. «Л», огорожею №1-3. Цей будинок належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області 14 березня 2014 року за №420. Позивач зазначає, що договір дарування вчинено під впливом помилки, оскільки вона розраховувала, що внаслідок передачі належного їй житлового будинку ОСОБА_3, останній буде за нею доглядати до смерті. Укладений договір не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину. Фактично її волевиявлення було направлене на укладення договору довічного утримання. Через похилий вік, недостатній рівень освіти, а також у звязку з поганим зором, глухотою та наявністю інших хронічних хвороб, вона не мала можливості ознайомитися з текстом договору, який підписала, не розуміючи до кінця умов та наслідків його укладення. Відповідач ОСОБА_3 не є її другом, рідною або близькою особою, жодної допомоги з боку останнього вона не отримувала. У подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2014року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 та зареєстрованого за №1648, продав ОСОБА_4 спірний житловий будинок. Оскільки укладений договір дарування не відповідав її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, просила на підставі ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України визнати його недійсним та витребувати спірний будинок у ОСОБА_4 в її власність.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 позов не визнали. При цьому ОСОБА_3 пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 на протязі тривалого часу, оскільки її син у нього працював. Після смерті її сина він надав ОСОБА_1 матеріальну допомогу на поховання. Через рік після зазначених подій до нього прийшла ОСОБА_1 і попросила, щоб він її забрав до себе жити, а вона віддасть йому свій будинок, але на це він не погодився. Через деякий час він знову зустрів ОСОБА_1 на вулиці та в той час, коли підвозив на своєму автомобілі, вона запропонувала подарувати йому свій будинок, зазначивши при цьому, що вона не бажає, щоб будинок дістався її онукам. На цю пропозицію ОСОБА_3 погодився, оскільки ставився до неї як до рідної бабусі та не хотів ображати. Після чого вони поїхали до нотаріуса та оформили договір дарування. У подальшому він повідомив ОСОБА_1, що має намір продати будинок, проти чого остання не заперечувала. Також ОСОБА_3 стверджував, що ОСОБА_1, після укладення договору дарування, за власною ініціативою знялася з реєстраційного обліку за спірною адресою. Через деякий час він продав будинок ОСОБА_4, оскільки будинок йому не був потрібний, гроші від продажу витратив на особисті потреби.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких виклав свої доводи та міркування з цього приводу. Зазначав, що договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також договір купівлі-продажу, укладений у подальшому між ним та ОСОБА_3, предметом яких є спірний житловий будинок, відповідають нормам чинного законодавства.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до положень ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних дій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутні підстав для визнання недійсним правочину спірного договору дарування житлового будинку - як вчиненого під впливом помилки.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, без надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області 14 березня 2014 року за №420, належав житловий будинок №7, разом з надвірними будівлями, які розташовані по вулиці Б.Хмельницького в смт. Коротич Харківського району Харківської області. Житловий будинок літ. «А-1», має загальну площу 35,80кв.м, житлову 16,90кв.м, до складу входять надвірні споруди: сараї літ. «Б», «В», погріб літ. «в», вбиральня літ. «Д», навіси літ. «Е», «Ж», літня кухня літ. «Л», огорожа №1-3.

Після смерті сина, позивач ОСОБА_1 залишалася жити в будинку сама. На той час вона вже була хворою людиною похилого віку, а тому потребувала догляду та матеріальної допомоги.

Відповідач ОСОБА_3 визнає той факт, що після смерті сина позивач зверталася до нього з пропозицією доглянути її до смерті, зокрема щоб вона проживала у нього вдома, а за це вона подарує йому свій будинок. Тобто ця обставина свідчить, що ОСОБА_1 мала намір саме відчужити будинок за умови догляду за нею.

26 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №1522.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України).

Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК України).

У ст.203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом (ч.1ст.229 ЦК України).

З розяснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», убачається, правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, ай досягли згоди про всі його істотні умови.

Укладаючи договір дарування, ОСОБА_1 розраховувала, що внаслідок передачі житлового будинку відповідачу ОСОБА_3, який проживав недалеко від неї (на сусідній вулиці), останній буде доглядати її аж до смерті, що належить до умов договору довічного утримання, на укладання якого фактично і було направлено волевиявлення позивача. Внаслідок похилого віку (77 років), недостатнього рівня освіти (позивач має неповну середню загальну освіту), а також через поганий зір (вікова катаракта обох очей) глухоту (хронічна двохстороння сенсоневральну туговухість 2-го ступеню), та інші хронічні хвороби, не мала по суті можливості належним чином ознайомитися з текстом договору, який вона підписувала, до кінця не розуміла умов і наслідків його укладання. Стан здоровя ОСОБА_1 на момент укладання договору підтверджується листом Амбулаторії ЗПСМ сел. Коротич від 13.08.2015р., а також згідно листа КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» від 19.08.2015року №1791 у ОСОБА_1 встановлено попередній діагноз сенільна деменція параноідного типу (а.с.120-121 том 1).

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1О і відповідач ОСОБА_3 не є родичами між собою або близькими друзями, їх нічого не повязує, крім помешкання в одному селищі. Згідно звіту про оцінку майна спірного житлового будинку, який складено Дочірнім підприємством фірма «Універсал Експерт», його вартість на 04.09.2014року становила 87 208,00грн. або 6 961,00дол. США. Отже, сума цього дарунку є значимою (а.с. 9-10 том 1).

Після підписання договору дарування, ОСОБА_1 продовжувала жити в будинку і не збиралася нікуди переїжджати, що також свідчить, що вона погоджувалася на передачу свого нерухомого майна ОСОБА_3 лише за умови її довічного утримання. Дізнавшись, що відповідач ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 17.10.2014року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим №1648, продав її будинок, ОСОБА_1 вже 06.11.2014року звернулася спочатку до правоохоронних органів, а потім до прокуратури із заявами про вчинення відносно неї шахрайських дій, а після отримання відповідей від цих установ, зразу же звернулася до суду з позовом про захист порушеного права.

Окрім того, спірний житловий будинок на протязі багатьох років є постійним місцем проживання позивача, за цією адресою вона знаходиться на медичному обліку.

Доводи представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 стосовного того, що позивач добровільно, без будь-якого примусу подарувала спірний будинок, т.я. мала на той час ще інше житло, колегією суддів не приймаються. Із наданих ПН ХРНО ОСОБА_5 суду документів, які стали підставою для посвідчення нею спірного договору дарування, не вбачається правовстановлюючих або інших документів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 іншого житла. Замість цього від ОСОБА_1 була відібрана заява, текст якої явно продиктовано нотаріусом, та в якій вона вказує, що має житло для проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Між тим, цей будинок, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 11.12.2015року, ОСОБА_1 дійсно належить будинок №16 по вул. Шевченка в с. Буцьківка Валківського району Харківської області. Цей будинок має загальну площу 18,8кв.м, житлову 8,7кв.м. Як стверджує позивач, проживати в цьому будинку взимку не можна, оскільки він дуже ветхий. Зараз цим будинком користується один із її онуків, а саме в якості дачі в літній теплий період року.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно зі ст.388 ЦК України, можливо тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

З огляду на вищевикладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1, оскільки її волевиявлення було спрямовано на укладання з ОСОБА_3 договору довічного утримання.

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3,4, 313, 314ч.2, 318, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року скасувати і ухвалити у справі нове рішенням, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 26.09.2014року житлового будинку №7, розташованого по вул. Б.Хмельницького в смт. Коротич Харківського району Харківської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 за реєстровим №1522.

Витребувати у ОСОБА_4 житловий будинок №7 з надвірними будівлями, розташований по вулиці Б.Хмельницького в смт. Коротич Харківського району Харківської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -