Справа №463/5927/15-ц
Провадження №2/463/598/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по оплаті послуг централізованого опалення, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся із позовними вимогами до відповідача, розмір яких збільшив в ході розгляду справи та просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість по оплаті послуг централізованого опалення за період з 01.11.2012 року по 31.12.2015 року в сумі 7931 грн. 86 коп., інфляційних нарахувань за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року в сумі 2404 грн. 28 коп. та трьох відсотків річних за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року в сумі 213 грн. 81 коп., а всього в розмірі 10549 грн. 95 коп., судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є наймачами квартири АДРЕСА_1, а відтак являються споживачами послуг з теплопостачання, що надаються ним у відповідності до договору про постачання теплової енергії від 30.10.2002 року №3634/Л, укладеного між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ТзОВ «ЖЕК-Агро». Крім цього, на підставі договору доручення від 04.11.2008 року №7 підприємство уповноважене на збір коштів із споживачів за надані послуги до будинку №8 по вул. Китайська в м. Львові. Однак, відповідачі будучи споживачами послуг теплопостачання, та в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЖК України маючи зобовязання нести витрати по оплаті таких послуг, такі виконували не належним чином, за період з 01.11.2012 року по 31.12.2015 року допустили утворення заборгованості в розмірі 2404 грн. 28 коп., яка на його думку підлягає з них стягненню в судовому порядку. Крім цього, оскільки відповідачі наявну заборгованість за надані їм послуги не погашають протягом тривалого часу, а тому вважає, що до відповідачів слід застосувати наслідки прострочення виконання грошового зобовязання, передбачені ст. 625 ЦК України, стягнувши додатково з них інфляційні нарахування, що за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року становлять в сумі 2404 грн. 28 коп. та три відсотки річних, що за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року становить в сумі 213 грн. 81 коп. А тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав, додатково вказав, що попередньо вони зверталися до суду із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою суду від 27.10.2015 року на підставі заяви відповідачів такий наказ від 17.09.2015 року був скасований судом. А тому вважає, що вправі захистити своє порушене право шляхом задоволення позову про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги.

Відповідач ОСОБА_3, його представник в судовому засіданні відносно позову заперечили, вважають його безпідставним, оскільки на їх переконання зобовязання по оплаті послуг з теплопостачання у відповідності до вимог ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» можуть виникати виключно на договірній основі. Так як договір про надання послуг теплопостачання він із позивачем не укладав, як і не укладав такого з ТзОВ «ЖЕК-Агро», а відтак жодного обовязку по оплаті послуг теплопостачання у нього не виникало. Крім цього відповідач вказав, що дві квартири в будинку отримали дозвіл на відключення від системи центрального теплопостачання. Він також не бажає такими послугами користуватися та мав намір відєднатися від системи централізованого теплопостачання про що подавав заяву, однак органи місцевого самоврядування йому безпідставно такого дозволу не надали. Вказаними послугами відповідач не бажає користуватися, їх не потребує, а тому вважають, що жодні договірні відносини між сторонами не існують. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші відповідачі про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, однак в судове засідання не зявилися повторно, причин своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав.

Як вбачається із довідки ЛКП №504 (а.с.8), відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 зареєстровані та являються наймачами квартири АДРЕСА_2, що відноситься до комунальної власності.

В судовому засіданні встановлено, і вказані обставини відповідачі не спростували у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України жодними доказами, що ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг з теплопостачання рішенням Львівської міської ради від 08.06.2007 року №365, на підставі укладеного договору з ТзОВ «ЖЕК-Агро» від 30.10.2002 року №3634/Л з відповідними додатками №1, №2 та №3 (а.с.11-17), надавало послуги з теплопостачання належної якості до будинку №8 по вул. Китайська в м. Львові, в тому числі і для квартири №67 цього будинку, в якій проживають відповідачі.

Згідно з договором доручення від 04.11.2008 року №7 (а.с.20-23), ТзОВ «ЖЕК-Агро» уповноважило виконавця послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснювати збір коштів за спожиту теплову енергію з централізованого опалення і гарячу воду від його абонентів.

В розумінні ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами, як фізичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.13 Закону являються послуги з централізованого опалення.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крі цього, положеннями ст. 68 ЖК України передбачено обовязок квартиронаймачів нести витрати по оплаті комунальних послуг.

Однак, як встановлено судом, відповідачі отримавши послуги з централізованого опалення їхньої квартири, від виконання обовязку по їх оплаті ухилялися та допустили утворення заборгованості.

Як вбачається із представленого розрахунку (а.с.41), протягом періоду з 01.11.2012 року по 01.01.2016 року відповідачі оплату за послуги централізованого опалення не вносили, у звязку із чим на кінець періоду утворилася заборгованість в розмірі 7931 грн. 86 коп.

Заперечуючи свій обовязок по оплаті вказаних житлово-комунальних послуг відповідач ОСОБА_3 посилається на факт відсутності між сторонами договірних відносин, а також ті обставини, що вказаними послугами він не має бажання користуватися, і такі йому надаються проти його волі.

Дійсно, згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідачі отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення належної якості, зобовязані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, оскільки відповідачі безпідставно допущено утворення заборгованості в розмірі 7931 грн. 86 коп. за спірний період з 01.11.2012 року по 01.01.2016 року, тому позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення шляхом солідарного стягнення з відповідачів заборгованості в указаному розмірі.

Крім цього, оскільки відповідачі порушили наявне у них грошове зобовязання по своєчасній оплаті послуг централізованого опалення, а відтак позивач вправі вимагати від них в порядку ст. 625 ЦК України відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від відповідачів за користування утримуваними ним грошовими коштами (три відсотки річних).

З врахуванням наведеного, а також того, що згідно розрахунків позивача, за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року включно три відсотки річних становлять суму в розмірі 213 грн. 81 коп., а інфляційні нарахування за період прострочення виконання грошового зобовязання з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року включно в розмірі 2404 грн. 28 коп., тому суд вважає позовні вимоги в цій частині також підставними, у звязку із чим їх слід задоволити. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем документально підтверджені судові витрати слід покласти на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_6 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_7 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4), на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2012 року по 31.12.2015 року в сумі 7931 (сім тисяч девятсот тридцять одна) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок, інфляційних нарахувань за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року в сумі 2404 (дві тисячі чотириста чотири) гривень 28 (двадцять вісім) копійок та трьох відсотків річних за період з 01.07.2014 року по 31.10.2015 року в сумі 213 (двісті тринадцять) гривень 81 (вісімдесят одна) копійок, а всього в розмірі 10549 (десять тисяч пятсот сорок девять) гривень 95 (девяносто пять) копійок.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_5 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_6 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_7 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4), на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», , понесені позивачем судові витрати по справі судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.