Справа № 135/820/15-ц
Провадження № 2/135/251/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

за участі секретаря Когаль А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з цим позовом і на обгрунтувння своїх позовних вимог повідомив, що протягом 2010-2015 років надавав відповідачам комунальні послуги з утримання квартири АДРЕСА_1, а саме: з утримання будинку, споруд, прибудинкової території, з центрального опалення, з постачання холодної та гарячої води і з водовідведення.

Відповідачі, взявши на себе зобовязання оплачувати надані послуги,з січня 2010 по лютий 2015 року заборгували комунальному підприємству «Добробут» 34 346 грн 70 коп. Добровільно погасити борг не бажають, а тому, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на їх користь зазначену суму боргу.

Представник позивача ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, але згідно рекомендованого повідомлення про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судове засідання зявився відповідач ОСОБА_3, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Дослідивши докази і давши їм належну юридичну оцінку, суд вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, ч. 1 п. 30 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов'язку щодо сплати вартості фактично отриманих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до п.п. 14, 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, плата використання теплової та електричної енергії, газу, за водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартири (будинків), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифу пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки.

Стаття 156 ЖК України покладає на власника та повнолітніх членів його сім'ї обов'язок по сплаті витрат по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У судовому засіданні встановлено, що, відповідачі користуються послугами ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут», зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою, своєчасно не проводять розрахунки по квартплаті та комунальним послугам, допустивши заборгованість в сумі 34346 грн 70 коп., у добровільному порядку їх не сплачують.

Це підтверджується сукупністю доказів досліджених у судовому засіданні, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Зокрема, з розрахунку, який додано до позовної заяви видно, що за відповідачами утворилась заборгованість з січня 2010 по лютий 2015року у розмірі 34346,70 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що протягом 2010-2015 років позивач надавав відповідачам комунальні послуги з утримання квартири АДРЕСА_1, а саме: з утримання будинку, споруд, прибудинкової території, з центрального опалення, з постачання холодної та гарячої води і з водовідведення.

Відповідачі, взявши на себе зобовязання оплачувати надані послуги, з січня 2010 по лютий 2015 року заборгували комунальному підприємству «Добробут» 34 346 грн 70 коп. Добровільно погасити борг не бажають.

Однак, за клопотанням відповідача, застосувавши загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, суд приходить до висновку, що стягнення заборгованості із відповідачів на користь ОСОБА_1 МКП «Добробут» можливе лише за період із 16.06.2012 року по березень 2015 року.

Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному.

Підстав для звільнення відповідачів від сплати нарахованої заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території за період із 16.06.2012 року по березень 2015року судом не встановлено.

Аналізуючи вищенаведені факти норми Закону суд приходить до висновку, що із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає стягненню заборгованость із відповідачів на користь ОСОБА_1 МКП «Добробут» за період із 16.06.2012 року по березень 2015 року.

Приймаючи до уваги те, що усі відповідачі не підтримують між собою сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що справедливим буде стягнення заборгованості з кожного відповідача окремо, а не солідарно.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 526 ЦК України, ст.ст. 66, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 58, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг та квартирну плату в розмірі 3 202 грн. (три тисячі двісті дві гривні) 37коп. з кожного за період з 16.06.2012 року по березень 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» по 87 грн. (вісімдесят сім гривень) 12 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя