Справа № 521/2788/16-ц
№ 2/521/2355/16
15 березня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та встановити порядок виконання рішення.
Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який 21.08.2012 року сторони розірвали. Позивач є власником квартири АДРЕСА_2. З 22.03.2010 року відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою вона ніколи не проживала. Оскільки відповідач не знялася з реєстраційного обліку, на думку позивача це створює перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому майном. У зв'язку з цим позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав.
Представник позивача - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач у судові засідання не з'являлася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 220 від 21.08.2012 року.
ОСОБА_1 належить на праві власності квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2015 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В., та зареєстровано в реєстрі за № 2-821. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори Данкогло В.В. 07.10.2015 року за індексним номером 45251633, номер запису про право власності 11508345.
Згідно з довідкою № 588, виданою 16.11.2015 року Об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Наталі», ОСОБА_2 22.03.2010 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та з моменту реєстрації не проживала за вказаною адресою, місце її знаходження невідомо.
Відповідно до відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованою у АДРЕСА_2 не проживає та не проживала за зазначеною адресою.
Зважаючи на той факт, що квартира належить позивачу на праві власності, а відповідач, будучи дружиною позивача, на відповідній правовій підставі, здійснювала користування нею, суд вважає, що між сторонами виникли відносини із приводу користування чужим майном (сервітуту), які регулюються главою 32 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Оскільки відповідач перестала бути членом сім'ї позивача як власника житла, то суд доходить висновку про припинення існування правової підстави для користування нею квартирою АДРЕСА_2
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.
Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за відповідною адресою, що передбачено ст. 217 ЦПК України.
Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 401, 405, 406 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2
Встановити порядок виконання рішення суду, згідно з яким рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий Ю.В. Тополева