Справа № 362/6428/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/1644/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 17.03.2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 21 серпня 2010 року між банком і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальниці, Пам'ятку клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи. Згідно вказаного договору банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 2000 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку, а відповідачка зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків має прострочену заборгованість. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути з відповідачки на користь банку кредитні кошти станом на 31 липня 2015 року в розмірі 7266,62 грн., з якихтіло кредиту - 1926,95 грн., проценти - 2927,45 грн., комісія- 1590 грн., штраф 822,22 грн. та судові витрати.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням ПАТ «КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обстаивнам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності, не звернувши увагу, що 25 вересня 2012 року відповідачка здійснила часткове погашення боргу на суму 1300 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності. Крім того, суд не врахував, що договір про надання банківських послуг містить умови, що після закінчення річного сроку його дії, договір лонгується на новий строк, тобто щоразу на рік.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу визнала частково, підтвердивши, що сплатила на погашення кредиту 1300 грн., проте в даний час грошей на погашення кредиту у неї немає.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частковго задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 21 серпня 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальниці, Пам'ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи. За умовами договору банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 2000 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку терміном на один рік, а відповідачка зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальницею щомісячних платежів за кредитом і процентами.

Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та привил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту укладення, тобто до 21 серпня 2011 року.

Також, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала обов'язків по поверненню кредиту, після закінчення строку договору має заборгованість станом на 31 липня 2015 року в розмірі 7266,62 грн., чим порушує права банку як кредитора, що стверджується розрахунком боргу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позичальниця ОСОБА_2 не виконала обумовлених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Проте порушені права банку захисту не підлягають у зв'язку із пропуском банком строку позовної давності і наявністю заяви відповідачки про застосування цього строку.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду щодо застосування строку позовної давності, оскільки суд допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, яка свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договору про надання банківських послуг, тобто після 21 серпня 2011 року, відповідачка в період трирічного строку позовної давності внесла 9 платежів на погашення кредиту. Останній платіж на погашення кредиту внесено відповідачкою. 25 вересня 2012 року в розмірі 1300 грн., що стверджується наданим позивачем розрахунком боргу та підтвердила ОСОБА_2 Наведене у свою чергу свідчить про те, що відповідачка вчинила дії, які свідчить про визнання нею свого боргу, що у свою чергу свідчить про переривання перебігу позовної давності та початок цього перебігу заново.

Також, помилковими є посилання суду на п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», який забороняє кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, поскільки дана норма стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і не стосується правил вирішення справи в судовому порядку (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року).

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, не грунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов Приватбанку підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Поскільки відповідачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 2000 грн. та не виконала обов'язків по їх поверненню, покладених на неї договором про надання банківських послуг від 21 серпня 2010 року, має заборгованість, чим порушує права банку як кредитора, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору вважає за необхідне захистити права кредитора і стягнути з відповідачки на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 4854,40 грн., з яких тіло кредиту - 1926,95 грн., проценти - 2927,45 грн.

При цому колегія суддів не знаходить підстав для застосування строку позовної давності щодо боргу за тілом кредиту та процентами, поскільки сплата відповідачкою платежу за кредитом в розмірі 1300 грн. 25 вересня 2012 року перервала перебіг позовної давності, його перебіг почався заново і банк звернувся до суду з позовом в межах трирічного строку.

В той же час є підстави для застосування передбаченого ст.258 ЦК України річного строку позовної давності щодо стягнення штрафу в розмірі 822,22 грн., поскільки останній платіж відповідачка сплатила 25 вересня 2012 року, а згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф сплачується позичальником у випадку затримки платежу більш ніж на 30 днів. Отже банк пропустив річний строк позовної давності.

Також колегія суддів не знаходить підстав для стягнення із позичальниці комісії в розмірі 1590 грн., поскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які разом із заявою є частиною кредитного договору, не містять положень про сплату позичальницею комісії.

Посилання представника ПАТ КБ «Приват Банк» на те, що в даний час діють нові Умови та Правила надання банківських послуг, які передбачають сплату комісії, колегія суддів вважає необгрунтованими, поскільки це інші Умови та правила надання банківських послуг, які затверджені банком після укладення між сторонами договору, на спірні правовідносини не поширюються і на це позичальниця згоди не надавала.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачку судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2015 року скасуватиі ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»борг за кредитним договором в розмірі 4854 гривень 40 коп., з яких тіло кредиту - 1926 гривень 95 коп., проценти - 2927 гривень 45 коп. та судовий збір в розмірі 1300 гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: