Провадження № 2/520/1309/16
Рішення

іменем України

22 січня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1200 000,00грн.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 10.01.2014року відповідач - ОСОБА_2 позичив у неї грошові кошти у розмірі 1200000,00грн., які зобовязався повернути до 10 січня 2015року, про що власноруч написав розписку.

Однак до теперішнього часу зобовязання відповідачем виконано не було, борг у встановлений у розписці термін не повернуто, у звязку з чим, позивачка звернувся до суду із відповідним позовом.

У судове засідання 22.01.2016року позивачка не зявилась, її представник надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 22.01.2016року не зявився, однак його представник надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, а також просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії представника відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову та задовольнити позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 10.01.2014року відповідач - ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 1200000,00грн., які зобовязався повернути до 10.01.2015року.

Даний факт підтверджується копією розписки від 10.01.2015року, яка наявна в матеріалах справи.

Однак до теперішнього часу відповідач своє зобовязання щодо повернення грошей не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписка, яка посвідчує передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обовязок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто у строк, зазначений у розписці ОСОБА_1 позику, а саме: грошові кошти у розмірі 1200000,00грн., що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (розписки) у сумі 1200000,00грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 090,00грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 19.12.1969року народження, на користь ОСОБА_1, 21.11.1988року народження, грошові кошти в розмірі 1200000 (один мільйон двісті тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, 21.11.1988року народження сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6090 (шість тисяч девяносто) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П. А. Прохоров