Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві: Шак О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 вказує, що у них з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_3, у свідоцтві про народження якого, відповідач вказаний як батько.

Син проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач тривалий час проживає окремо та батьківських обов'язків не виконує, з сином спілкується не систематично, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться навчанням сина, не відвідує шкільний заклад.

Стосунки між позивачкою та відповідачем припинилися по причині того, що відповідач поводив себе неналежним чином, а саме: постійно вчиняв сварки, які нерідко переходили в бійку з його боку, періодично вживав алкогольні, а інколи, й наркотичні речовини. Все це мало дуже негативний вплив на виховання та розвиток дитини. Відповідач не приділяв вихованню дитини належної уваги, не надавав належної матеріальної допомоги.

Рішенням Василівського районного суду від 25.01.2010 року по справі 2-267/10, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, але, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти систематично не сплачує, працевлаштовуватися або ставати на облік у РЦЗ наміру не має. Відповідно довідки з ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області, заборгованість по сплаті аліментів станом на 29.02.2016 року становить - 56 885,37 грн.

Позивачка звертає увагу суду на те, що відповідач на даний час не має іншої родини, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб.

Позивачка просить суд, позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що не заперечує того факту, що має заборгованість перед позивачкою по аліментам на утримання сина, але, не відмовляється від її погашення. Наявну заборгованість виправдовує відсутністю належної роботи та матеріальної можливості. Стверджує, що спілкується з сином регулярно, з

яким проживають по-сусідству, син часто буває у нього вдома, проти чого заперечує позивачка.

Крім коштів, надає сину допомогу продуктами харчування, одягом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є матір'ю відповідача, з яким спільно проживає та ведуть господарство. Стверджує, що відповідач кохає свого сина, який часто приходить до них додому, харчується, вони надають йому матеріальну допомогу, але позивачка забороняє сину спілкуватися з батьком.

В судове засідання представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області не з'явився, але до суду надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності.

При цьому, в судовому засіданні 04.05.2016 року представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області в особі Співак А.О. заперечувала проти задоволення позову.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвали рішення у відсутності представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, копії яких є в матеріалах справи.

Рішенням Василівського районного суду від 25.01.2010 р. по справі 2-267/10, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітну (доходу), почавши стягнення з 14.12.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Розмір заборгованості відповідача перед позивачкою по сплаті аліментів станом на 29.02.2016 року становить - 56 885,37 грн. Зазначені факти підтверджуються довідкою державного виконавця, яка є в справі.Цей факт не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до довідки Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області № 342 від 17.03.2016 року, та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Цей факт не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Позивачка перебуває на обліку, як безробітна, в Василівському РЦЗ з 03.09.2015 року, що підтверджується довідкою Василівського РЦЗ від 15.04.2016 року, яка є в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 частково сплачував на користь позивачки аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується платіжними документами, розписками, копії яких є в матеріалах справи. Він має постійне місце проживання, де проживає разом з матір'ю - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за яким характеризується добре, докази на підтвердження того факту, що він притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, суду надані не були, що підтверджується характеристиками, довідками, копії яких є в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, будинок знаходиться у доброму стані, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, копія якого є в матеріалах справи.

Згідно Договору про надання послуг від 04.01.2016 року, копія якого є в матеріалах справи, ОСОБА_2 має постійне місце роботи.

Відповідно до Висновку від 29.04.2016 року, який міститься у справі, Василівська райдержадміністрація Запорізької області вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей. Судом встановлено, що відповідачка з січня 2010 року не виконував належним чином свої батьківські обов'язки по відношенню до сина, що підтверджується поясненнями позивачки.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав, однією з яких являється ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. При цьому, суд враховує, що виходячи з норм СК України, позбавлення батьківських прав особи відносно дитини може мати місце лише у виняткових випадках та за наявності виключних обставин.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Не зважаючи на вищевикладені факти, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, що виражається у систематичній не сплаті аліментів, суд вважає, що всупереч вимогам ст..ст.10,60 ЦПК України, належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, позивачка суду не надала.

Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява №39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». При цьому, визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає стаття 8 Конвенції.

Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Таким чином, відповідне рішення про відібрання дитини з позбавленням батьків батьківських прав та вилучення її з сімейного оточення, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

З матеріалів справи не вбачається належних та достатніх обставин поведінки відповідача, які б надавали вагомі підстави вважати, що залишення сина на його вихованні на даний час створюватиме для нього яку-небудь небезпеку.

За практикою Європейського суду сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії», №27751/95, п.92, ЄСПЛ 2003-1). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

При цьому, суд враховує, що недостатньо належне матеріальне становище відповідача, не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позивачкою не було надано достатніх доказів про те, що матеріально-побутові умови проживання відповідача та його ставлення до виховання сина є справді небезпечними для їх спільного життя та здоров'я дитини.

Разом з тим, ст..111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року зі змінами, передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За ст..112 цього Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини….Держава надає батькам….допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст..114 Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави - сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому, всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вагомі підстави для задоволення позову на даний час відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 141, 150-155, 157, 164, 165, 180 СК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60,76,81,88,169, 208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Василівського

районного суду Ю.А.Степаненко