У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 07 жовтня 1994 року перебувала з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2011 року. 03 лютого 1995 року подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1, яку 14 березня 1995 року вони обміняли на квартиру АДРЕСА_2, яка була зареєстрована за ОСОБА_5 Позивач вказувала, що оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру зберігались у нього. Також, позивач звернула увагу суду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув, а спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його мати ОСОБА_4, інших спадкоємців немає.

Оскільки право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5, який помер, а після його смерті ОСОБА_4 має намір прийняти спадщину у вигляді всієї квартири в цілому, позивач просила суд визнати квартиру АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визначити її частку у спільній сумісній власності.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 прикінцевих положень СК України цей кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Згідно з ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинною на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивачем доведено, що спірна квартира придбана нею разом з померлим ОСОБА_5 під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а включення цієї квартири до складу спадщини порушить права позивача як дружини, частка якої у спільному майні подружжя складає 1/2 частину.

Апеляційний суд обґрунтовано встановив, що ОСОБА_2 мала бути залучена до участі у цій справі як особа, що має матеріально-правову зацікавленість у вирішенні спору щодо майна, розмір якого зменшується у випадку задоволення позову ОСОБА_3

Водночас, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що незалучення ОСОБА_2 до участі у розгляді цієї справи не призвело до її неправильного вирішення.

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивачем, яка подала позов до суду 31 серпня 2015 року, строк позовної давності для захисту своїх майнових прав щодо частки у спільному майні подружжя, не пропущено.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, за касаційною скаргою на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак