Справа № 308/6685/16-ц
У Х В А Л А

16.08.2016 р. м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за орендну плату та комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за орендну плату та комунальні послуги.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2016 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду.

Одночасно з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій просить вжити забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно (рухоме та нерухоме) та грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_2 і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заяву обґрунтовує тим, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмовий договір найму (оренди) житлового приміщення від 01.08.2015 р. у присутності працівника агенції нерухомості. Відповідно до умов, визначених цим договором, зокрема пункту 1, боржнику передано у найм трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою вул. Цегольнянська, 9/2, м. Ужгород та належить заявнику на праві приватної власності. В порушення договору, боржником було допущено заборгованість, яка станом на 01.07.2016 р. складає 36923.65 грн., у тому числі: орендна плата за період з 01.03.-01.07.2016 р. в сумі 16000 грн.; комунальні послуги: електроенергія 5373.34 грн.; водопостачання та каналізація 6293.22 грн.; газопостачання 9257.09 грн.

На його пропозиції добровільно погасити заборгованість боржник не реагував, посилаючись на важке матеріальне становище та обмежуючись обіцянками. Під час його візитів, до помешкання його не впускали, навіть, коли він просив зняти показники лічильника та виявив, що всупереч пункту договору, наймачами було незаконно зайняте підвальне приміщення. З невідомих йому обставин, всі його намагання домовитися або зустрітися з наймачами, закінчувались з їх боку грубістю, безпідставними, образливими висловлюваннями, погрозами на його адресу, при цьому, під час телефонних розмов відповідач та її співмешканець допускали прямі натяки щодо застосування до неї фізичної сили, намагаючись, за різкою, на підвищених тонах манерою спілкування, приховати відверту погрозу, а також, в істеричній формі звинувачуючи його у неіснуючій, незрозумілій ситуації, яка, нібито, склалась з його вини, повязуючи її з якимись необгрунтованими, вигаданими історіями відносно нього. Вважає, що такі дії наймачів були умисно спрямовані до нього з метою залякування та щоб уникнути сплати боргу.

26.04.2016 р. коли він, в черговий раз, приїхав для врегулювання питань виконання умов договору з боку відповідача, всі двері у помешкання виявилися зачинені, дома нікого не було. Більш того, змінивши дверні замки, не залишивши ключі, таким чином, позбавивши його можливості використовувати право власності, боржник звільнила помешкання без попередження та поважних причин. Зі слів сусідки, наймачі, декілька днів тому, виносили якісь речи та з тих пір у помешканні не зявлялись.

З оглядом на обставини, що склались, вбачається, що відповідач навмисно не виконує умови договору, ніде не працює, приховує своє місцезнаходження та погашати утворену заборгованість за орендну плату та комунальні послуги у добровільному порядку не збирається.

29.04.2016 р. він звернувся за захистом порушених прав до Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з проханням прийняти міри, однак, крім, неупередженого, на його погляд, висновку від 30.04.2016 р. з пропозицією звернутись до суду, жодних дій з боку поліції не здійснено (огляду помешкання, повідомлення про встановлення місцезнаходження відповідача, ознайомлення його з відібраними у неї показаннями, очної ставки тощо). 12.05.2016 р. він звернувся вдруге до поліції з проханням допомогти йому, однак отримав відмову у розгляді заяви у звязку зі зверненням з одного й того ж питання.

Вищезазначені обставини викликають в нього небезпідставне побоювання відносно протизаконних намагань відповідача щодо несплати суми заборгованості, яку він не в змозі буде оплатити, щоб привести правовідносини з постачальниками послуг в первісне належне становище та, разом з тим, ним будуть понесені необґрунтовані і незворотні матеріальні витрати.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову на його користь. Тому, такий вид забезпечення позову як накладання арешту на майно (рухоме та нерухоме) та грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб, вважає співмірним із заявленими ними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

До поданої заяви про забезпечення позову не надано жодного доказу того, що не вжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які дані та докази відносно того яке саме майно належить відповідачці, а також на яких розрахункових рахунках та в яких банківських установах розміщені її грошові кошти і в якому розмірі.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням розяснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не вбачається достатніх правових підстав для забезпечення позову за поданою заявою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за орендну плату та комунальні послуги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4