Справа № 736/708/16-ц Провадження № 22-ц/795/1573/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Синько О. О. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Чернігівського обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення суми індексації заробітної плати,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за травень 2009 р. за виключенням утриманих податків і зборів у сумі 774 грн.23 коп. та витрати за отримані юридичні послуги у розмірі 500,00 грн. (а.с.208-213).

Оскаржуваним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року позов задоволено частково (а.с.185-189).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Чернігівського обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_5 суму індексації заробітної плати в звязку з зростанням споживчих цін на товари та послуги за травень 2009 року у розмірі 19 грн. 40 коп. з відрахуванням із зазначеної суми податків та інших обовязкових платежів. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не взяті до уваги вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» та невірно визначений базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати позивачу за травень 2009 року - січень 2009 року замість липня 2004 року, у звязку з чим неправильно обчислена сума індексації заробітної плати.

ОСОБА_5 стверджує, що фактично підвищення ставок комісійної винагороди за час роботи позивача не відбувалось, а тому базовим місяцем для проведення індексації є липень 2004 року.

Зазначає, що з внесенням 21 червня 2012 року змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, вона отримала право на фіксовану індексацію, що також свідчить про невірне визначення судом першої інстанції базового місяця для вирахування суми індексації.

На думку ОСОБА_5, суд першої інстанції усупереч вимогам ст. 88 ЦПК України безпідставно відмовив у відшкодуванні понесених витрат на правову допомогу, оскільки договір про надання юридичних послуг укладений з ПП «Юкос ЮА», яке має право надавати такі послуги. Між сторонами був підписаний акт виконаних робіт і за надання юридичних послуг вона сплатила ПП «Юкос ЮА» 500 грн.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», вважаючи доводи скарги необґрунтованими, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

ОСОБА_5 надала апеляційному суду письмові пояснення до її апеляційної скарги і у цих поясненнях наполягала на задоволенні апеляційної скарги та просила стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за травень 2009 року за виключенням утриманих податків та зборів в сумі 538 грн.54 коп.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи згідно ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційним судом встановлено наступне.

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, після уточнення якого просила стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Чернігівського обласного управління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь суму індексації заробітної плати у звязку з зростанням споживчих цін на товари та послуги за травень 2009 року за виключенням отриманих податків та зборів в сумі 774 грн. 23 коп. та витрати на юридичні послуги 500 грн. (а.с. 1-8, 114).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що останнє підвищення заробітної плати, а саме підвищення ставок комісійної винагороди позивачу за всіма видами страхування, що передувало місяцю, у якому слід провести індексацію, відбулося у січні 2009 року, а тому січень 2009 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати позивачу за травень 2009 року та згідно розрахунку складає 19 грн. 40 коп.

Відмовляючи ОСОБА_5 в стягненні витрат за надані юридичні послуги в сумі 500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що судом в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України, жодна особа до участі у справі, як особа, яка надавала правову допомогу, допущена не була. Крім того, позивачем кошти за отримані правові послуги були перераховані юридичній особі - ПП «Юкос ЮА».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2016 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 квітня 2016 р., ОСОБА_5 у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія про стягнення заробітної плати у розмірі 5381,55 грн. відмовлено у повному обсязі. Відповідно до ст. 61 ЦПК України зазначені судові рішення набрали законної сили і є преюдиціальними при вирішенні цієї справи, а відтак встановлені цими судовими рішеннями обставини доказуванню не підлягають (а.с. 96-100).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5 та відповідач перебували у трудових правовідносинах та 01 березня 2004 року позивач була прийнята на посаду страхового агента Корюківського відділення Чернігівського обласного управління ПрАТ «УКПС», з 01 липня 2004 року переведена на посаду страхового агента в Чернігівське обласне управління ПрАТ «УПСК» та звільнена з посади 13 лютого 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 5 зворот, 102, 135, 136).

22 лютого 2005 року між сторонами був укладений трудовий договір, відповідно до якого відповідач доручив, а позивач прийняла на себе обовязки здійснювати діяльність щодо рекламування, консультування, пропонування страхувальникам страхових послуг компанії та проведення роботи щодо підготовки і укладення договорів страхування, виконання послуг з обслуговування цих договорів (а.с. 137).

Згідно п 2.1.2 трудового договору відповідач зобовязався за роботу по укладанню договорів страхування, приймання страхових платежів і обслуговування страхувальників виплачувати позивачці комісійну винагороду в розмірі, встановленому наказом керівника структурного підрозділу АТ «УПСК».

Ставки комісійної винагороди за видами страхування були визначені Положеннями про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ «УПСК» в Чернігівській області, затвердженими наказами начальника Чернігівського обласного управління «УПСК» № 55 від 26 грудня 2003 року та № 23 від 04 січня 2005 року. Відповідно до п. 2.1 цих Положень оплата праці страхових агентів складається із ставок комісійної винагороди в межах розмірів, встановлених за видами страхування. Конкретний розмір комісійної винагороди страховим агентам визначається і встановлюється начальником районного відділення, виходячи з фінансових можливостей відділення (а.с139-141).

Зазначені обставини в апеляційному суді представником ОСОБА_5 не спростовані ніякими належними і допустимими доказами.

З наявної в матеріалах справи довідки вбачається, що ОСОБА_5 отримала в травні 2009 року заробітну плату в розмірі 961 грн. 78 коп., проте індексація заробітної плати здійснена не була (а.с. 105) і ці обставини в апеляційному суді сторони не заперечували.

Відтак, апеляційний суд погоджується з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_5 щодо стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 19 грн. 40 коп., з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно до ст. 2 цього Закону обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

За приписами ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції чинній час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 відсотка.

Згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Загальним документом, що діяв на час спірних правовідносин, який визначав мінімальні розміри відсотків комісійної винагороди страхових агентів у всіх відділеннях Чернігівського обласного відділення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є Положення «Про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ «УПСК» в Чернігівській області на 2005 рік», затверджене наказом № 23 від 04 січня 2005 року (а.с. 141). Відповідно до вказаного Положення конкретний розмір комісійної винагороди страховим агентам визначається і встановлюється начальником районного відділення, виходячи з фінансових можливостей відділення.

Як вбачається з матеріалі в справи, останнє підвищення заробітної плати, а саме підвищення ставок комісійної винагороди позивачеві, відбулося у січні 2009 року, коли ставки комісійної винагороди були встановлені у наступних розмірах: страхування будівель громадян 30%, страхування домашнього майна 25%, страхування тварин - 20%, страхування здоровя 20%, страхування від нещасного випадку - 25%, страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів - 20 % (а.с. 56).

Сплата ОСОБА_5 комісійної винагороди, на підставі та в розмірі, визначеному в службовій записці від 31 травня 2009 року підтверджується відповідним бухгалтерським документом особовим рахунком № ЧО-0001023 за травень 2009 року, відповідно до якого їй було сплачено 961 грн. 78 коп. (а.с. 105).

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції в своєму рішення правильно зазначив, і з чим погоджується апеляційний суд, що січень 2009 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати позивачеві за травень 2009 року. З урахуванням прожиткового мінімуму, який у травні 2009 р. становив 669,00 грн. для працездатних осіб, індексація заробітної плати правильно визначена судом у наведеному розрахунку у розмірі 19 грн. 40 коп. і на спростування цього розрахунку ОСОБА_5 належних і допустимих документальних доказів апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що конкретний розмір винагороди страховим агентам не міг встановлюватися начальником районного відділення, оскільки з 01 липня 2004 року не було такої структурної одиниці як Корюківське відділення Чернігівського обласного управління ПрАТ «УПСК», апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються змістом Положень про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ «УПСК» в Чернігівській області, а з 01 липня 2004 року Корюківське районне відділення лише було переведено на баланс Чернігівського обласного управління АТ УПСК (а.с. 139-141). Крім цього, позивач тривалий час отримувала заробітну плату саме за такими визначеними ставками і жодних заперечень з цього приводу не висловлювала.

Судові рішення про визнання незаконними дій керівництва районного відділення щодо встановлення розміру комісійної винагороди страховим агентам - відсутні. Натомість, іншим судовим рішенням Корюківського районного суду від 01 березня 2016 року у справі між тими ж сторонами про стягнення заробітної плати встановлено, що начальник Корюківського відділення Чернігівського обласного управління ПрАТ «УПСК» зобовязаний доводити страховим агентам щомісячне нормоване завдання з надходження страхових платежів у певному розмірі, і позивачу було правомірно здійснено оплату праці у вигляді комісійної винагороди від суми надходження страхових платежів у відповідності з положеннями ст. 111 КзпП України за фактично виконану роботу (а.с. 96-98).

Колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами справи, твердження ОСОБА_5 про те, що базовий місць для розрахунку суми індексації визначений неправильно, враховуючи наступне.

Так, Положенням «Про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень ПрАТ «УПСК» в Чернігівській області на 2005 рік», що регулювало оплату праці позивача на час існування спірних відносин, визначено мінімальні і максимальні розміри відсотків комісійної винагороди страхових агентів. Апеляційний суду погоджується з запереченнями відповідача відносно того, що таке коливання відсотків визначалось, виходячи з фінансових можливостей відділення та компанії в цілому, і давало можливість страховим агентам отримувати комісійну винагороду за збільшеними ставками. Отже, таке коливання ставок не можна вважати зменшенням, а тому ці доводи апеляційної скарги є довільним трактуванням ОСОБА_5 обставин даної справи.

Крім того, є безпідставними посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на необхідність розрахунку за правилами фіксованої індексації, тоді як суд першої інстанції розрахував лише поточну індексацію, оскільки алгоритм розрахунку фіксованої індексації відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення є можливим у випадках, коли оплата праці найманих працівників здійснюється згідно з тарифними ставками (окладами). Особливості відрядної оплати праці не передбачають прямого підвищення заробітної плати працівника за рахунок збільшення його окладу. Оплата праці позивачеві саме за відрядною системою встановлена вищевказаними судовими рішеннями і доказування у цій справі не потребує згідно до ст. 61 ЦПК України (а.с. 100).

Посилання апелянта на те, що з внесенням 21 червня 2012 року змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення вона отримала право на фіксовану індексацію, є помилковим, оскільки зазначені зміни до Порядку не мають зворотної дії у часі і не розповсюджуються на вимоги позивача ОСОБА_5 про стягнення суми індексації заробітної плати за травень 2009 року.

Твердження апелянта про те, що судом при вирішення спору безпідставно не застосовані положення ст. 88 ЦПК України щодо відшкодуванні понесених витрат на правову допомогу, також не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні заявником положень правових норм.

Зі змісту договору щодо надання послуг в сфері права № 1/11/15 від 11 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПП «Юкос ЮА» в особі директора ОСОБА_6, вбачається, що підприємство бере на себе представлення інтересів замовника у судах всіх інстанцій, державних органах влади, установах та підприємствах всіх форм власності з правових питань, які виникають під час дії даного договору (а.с. 7).

Відповідно до акту № 1 виконаних робіт від 23 червня 2016 року ПП «Юкос ЮА» були надані наступні форми правової допомоги: консультаційні послуги з питань чинного законодавства України про працю в частині стягнення індексації заробітної плати за травень 2009 року; юридичні послуги по складанню позовної заяви; послуги по копіюванню примірників позовної заяви. На виконання вищевказаних послуг затрачено дві години робочого часу, договірна вартість яких складає 500 грн. (а.с. 170).

Відповідно розяснень п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Приписами п. 48 постанови визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи убачається, що укладений між позивачем та ПП «ЮКОС ЮА» договір щодо надання послуг в сфері права стосується лише представництва ОСОБА_5 в судах та інших установах з правових питань, що виникають під час його дії. Разом з тим, складання будь-яких процесуальних документів поза межами суду в цьому договорі не передбачено.

Представник позивача не заперечував, що представник ПП «ЮКОС ЮА» безпосередньої участі у розгляді справи судом першої інстанції не брав та вказував, що витрати на правову допомогу полягають у складанні позовної заяви.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі послуги з боку ПП «ЮКОС ЮА», як складання ОСОБА_5 позовної заяви або інших процесуальних документів за межами суду, в укладеному між сторонами договорі щодо надання послуг в сфері права не обумовлені. Крім цього, апеляційний суд зважає на те, що на розгляді судів першої і апеляційної інстанції перебувають кілька справ за аналогічними позовами про стягнення на користь ОСОБА_5 сум індексації окремо за кожен місяць 2009, 2014 років, в кожному з яких позивач просить понесені 500 грн. витрат на правову допомогу, що вона отримує від ПП «ЮКОС ЮА».

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та матеріали справи, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, пославшись на їх неналежне підтвердження.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: