Ухвала

іменем україни

28 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М. ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у спільному майні подружжя та у спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у спільному майні подружжя та у спадковому майні.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 15 вересня 1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить також і частка житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, загальною площею 84,80 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року було задоволено її позов про визнання спірного житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15 липня 2013 року в задоволенні її заяви про реєстрацію права спільної сумісної власності відмовлено з тих підстав, що правовстановлюючий документ (рішення суду) не дає змогу зареєструвати право сумісної власності, оскільки один із співвласників помер.

З метою прийняття спадщини вона та відповідачі звернулись до Першої чернівецької державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини за законом, однак оформити спадкові права на будинок виявилося неможливим, оскільки відповідачі не визнають за нею права спільної сумісної власності разом із її померлим чоловіком на спірне домоволодіння.

Посилаючись на наведене, просила визнати за нею право власності на 1/2 частини в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 84,80 кв. м, у тому числі житловою 35,10 кв. м як на частку в спільному майні подружжя.

Крім того, посилаючись на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належну йому Ѕ частку в спірному майні, спадкоємцями є вона та відповідачі, розмір часток у спадщині кожного із спадкоємців по закону є рівним, просила визнати за нею та за іншими спадкоємцями право власності в порядку спадкування за законом за померлим ОСОБА_8 на 1/6 частки в житловому будинку з господарськими спорудами за кожним.

Рішенням Першотравневого районного суду м Чернівці від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, загальною площею 84,80 кв. м, у тому числі житловою площею 35,10 кв. м, а також на 2/9 частки вказаного житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, а всього за ОСОБА_4 визнано право власності на 5/9 часток у житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами припинено.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 по 2/9 частки в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за кожним.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції частково змінено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 31/100 частину житлового будинку як на частку у спільному майні подружжя та на 23/100 часток в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, а всього на 54/100 часток.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 по 23/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за кожним.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просить змінити рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким провести перерозподіл часток спадкоємців, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і, надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що у позивачки виникло право власності на частку в спірному будинку як частку у спільному майні подружжя з урахуванням вимог ст. 62 СК України та право на 2/9 частки в порядку спадкування за померлим чоловіком ОСОБА_8 Також ураховуючи наявність права кожного із спадкоємців на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_8 належної йому на праві власності 2/3 частини будинку, суд прешої інстанції визнав за сторонами право власності в порядку спадкування по 2/9 частки за кожним або у процентному відношенні на 23,01% у будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Апеляційний суд, частково змінюючи рішення суду першої інстанції, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи встановив, що частка ОСОБА_4 у спірному будинку становить 30,96%, тобто 31/100, а решта 69/100 часток будинку є спадщиною, яка підлягає розподілу між спадкоємцями у рівних частинах. При цьому суди обґрунтовано послались на обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року, яким реконструйована частина спірного житлового будинку визнана спільною сумісною власністю подружжя в порядку ст. 62 СК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2015 року у незмінній частині та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана