АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/8425/13-ц Головуючий суддя І інстанції Григор'єв Б. П.
Провадження № 22-ц/790/644/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Рішення

іменем України

18 січня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді - Малінської С.М.,

суддів - Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору №SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000 доларів США шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в перші 30 днів по ставці 0,01 % на рік, а починаючи з 31 дня користування кредитом - у розмірі 15,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також, зі сплатою комісії в разі непогашення кредиту в пільговий період в розмірі 1,3% від заборгованості. Проценти за використання кредитного ліміту належить сплачувати щомісячно у строк до 30 числа. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» поручився за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року банк виконав своєчасно і повністю, встановивши на платіжну картку кредитний ліміт. Відповідач ОСОБА_1, використавши надану можливість, користувався кредитними коштами банку, проте до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту, відсотків, комісії, в зв'язку з чим банк змушений звернутися з даним позовом до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 70509,75 доларів США та судового збору.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року у розмірі 69258,19 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02.11.2015 року становить 1592245 грн. 79 коп; стягнуто солідарно з ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року у розмірі 10000 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 3441 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Зазначив, що висновок суду про задоволення позову банку не відповідає фактичним обставинам справи, і є таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, що полягає в наступному: відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності; виписка по рахунку, надана позивачем, є неналежним доказом по справі; заперечення відповідача стосовно підписання ним кредитного договору були проігноровані судом першої інстанції; розрахунок заборгованості за кредитним договором містить неточні та недостовірні відомості та умисно збільшує фактичну заборгованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000 доларів США шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в перші 30 днів по ставці 0,01 % на рік, а починаючи з 31 дня користування кредитом - у розмірі 15,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також, зі сплатою комісії в разі непогашення кредиту в пільговий період в розмірі 1,3% від заборгованості.

Проценти за використання кредитного ліміту належить сплачувати щомісячно у строк до 30 числа.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» поручився за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року банк виконав своєчасно і повністю, встановивши на платіжну картку кредитний ліміт.

Відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами банку, проте до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту, відсотків, комісії, в зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором складає 70509,75 доларів США .

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом забов'язання.

Зідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким , що просрочив , якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом.

Згідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог : про стягнення неустойки ( штрафу,пені).

Відповідно до ч.1 ст. 266 ЦК України зі сплином позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки ) .

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції послався на те , що він не застосовує строк позовної давності до виниклих правовідносин , оскільки згідно наданої позивачем виписки за картковими рахунками ОСОБА_1 , відкритими за кредитним договором № SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року ,останнє погашення відсотків було зроблено відповідачем у січні 2013 року , а позивач звернувся до суду 15.08.2013 року , тому строк позовної давності пропущено не було.

Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до умов кредитного договору та позовної заяви (а.с.2) ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Згідно до п.1.1 кредитного договору строк дії платіжної картки два роки , тобто до 19 жовтня 2008року.

Згідно з наданої позивачем виписки за картковими рахунками ОСОБА_1 , відкритими за кредитним договором № SAMDN1084 від 20 жовтня 2006 року , вбачається , що останні видаткові операції із використання коштів (списання з картки) користувачем картки були здійснені 14.02.2009 року (а.с.103 зв.): купівля товару/ оплата за послуги, списання з карткового рахунку , видача готівкових коштів). А останні прибуткові операції (« Прибуткова операція: прийнято від фізичних осіб для зарахування на картрахунки») відповідно до вищевказаної виписки здійснювались користувачем картки у 2008 році. Всі інші операції , такі як зниження/збільшення кредитного ліміту, нарахування відсотків за користування кредитним лімітом , комісія за обслуговування та ін. були здійснені самим банком у відповідності до п. 5.4 кредитного договору , згідно до якого « у разі наявності простроченої заборгованості Клієнта за кредитним лімітом , а також перевитратою платіжного ліміту та/або процентами, у тому числі в результаті курсової різниці, виражених в іноземній/національній валюті , банк має право на примусове списання ( стягнення) коштів у грошовій одиниці України / іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта в розмірі , еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті /національній валюті України за договором , і купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України». В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтвердив , що відповідачем ОСОБА_1 остання операція здійснена 14.02.2009 року , а після цього всі операції здійснено самим банком у відповідності до вищевказаних умов договору кредиту.

Таким чином , перебіг строку позовної давності відповідно до ст. 253 ЦК України починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою пов'язано його початок, тобто з 15.02.2009 року , а позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 15.08.2013 року , тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі , зробленою до винесення ним рішення.

На а.с.130 міститься клопотання відповідача про застосування строку позовної давності , поданою в суді першої інстанції до винесення рішення.

Що стосується позовних вимог про стягнення в солідарному порядку на підставі договору поруки з відповідачів на користь позивача 10 000 ,00 грн., то судова колегія вважає за необхідне в цієї частині рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення забов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку , встановленого в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено , порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного забов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до умов кредитного договору та позовної заяви (а.с.2) ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Згідно до п.1.1 кредитного договору строк дії платіжної картки два роки , тобто до 19 жовтня 2008року.

22.03.2011року ( а.с.16) між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» поручився за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором . Розмір відповідальності передбачено додатком №1 до договору поруки ( а.с. 7) - 10 000,00 грн.

Згідно до п. 9 договору поруки цей договір діє до повного виконання забов'язання за кредитним договором. Оскільки кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії платіжної картки , а згідно до п.1.1 кредитного договору строк дії платіжної картки два роки , тобто до 19 жовтня 2008року , 14.02.2009 року зроблено останній платіж ОСОБА_1, то договір поруки укладено після виникнення у банка права на вимогу 14.02.2009 року (а.с.103 зв.), до суду з позовом банк звернувся лише 15.08.2013 року , тобто з пропуском шестимісячного строку , передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України , а тому договір поруки вважається припиненим.

Таким чином , висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не може вважатися обгрунтованим , оскільки суд прийшов до нього без всебічного з'ясування дійсних обставин справи і належної оцінки доказів , чим порушив вимоги ст.ст. 10,60,212,213 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судова колегія вважає за необхідне стягнути з позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3785,10 грн. документально підтвердженого (а.с.192) судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 253,257-258 , 266-267,530 , 553, 559, 610-611 ЦК України; ст.ст.88, 292 , 294-296, 303 , 304 , 307, 309, 313-315 , 317 , 319 , 325 ЦПК України , судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п'ять) гривень 10 (десять) копійок судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :