Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Ревачко І.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним правочину-заяви про скасування заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним правочину-заяви про скасування заповіту.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.12.1991 року померла його мати ОСОБА_6 Після смерті матері, приблизно у 1993 року його батько одружився вдруге, на відповідачці ОСОБА_3 14.08.2014 року у віці 82 років помер його батько, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті відкрилася спадщина. Вказує, шо на випадок своєї смерті ОСОБА_7 залишив заповіт, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів синові ОСОБА_1

20.08.14 року він звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу з питанням оформлення спадщини за оформленим на його імя заповітом. Зі сформованої нотаріусом Інформаційної довідки він довідався, що складений раніше його батьком ОСОБА_7 заповіт від 12.10.2001 року, за яким він все належне йому на день смерті майно заповів своєму єдиному синові, позивачу ОСОБА_1, було ним скасовано за заявою від 26.02.2008 року яка була посвідчена тим самим нотаріусом.

Зазначає, що за пять років до цього, влітку 2002 року у його батька стався інсульт, у звязку з чим він з 07.08.2002 року до 23.08.2002 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ужгородської ЦМКЛ. У нього діагностували ГПМК (гостре порушення мозкового кровообігу) по типу інсульт-гематоми в лівій гемісфері головного мозку з грубими афатичними розладами, правобічним помірним геміпарезом. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Миготлива аритмія нормосистоличної форми СН ІІ-А.

Після перенесеної хвороби відновлення усіх функцій організму у ОСОБА_7 не відбулося. Він не повернувся до попереднього, здорового стану та повноцінного способу життя.

Впродовж наступних 12 років ОСОБА_7А час від часу проходив стаціонарне та амбулаторне лікування. Перебував на обліку та під постійним наглядом лікарів по місцю проживання. Він фактично повністю втратив мову та координацію рухів. Не міг вільно спілкуватися та обходитися без стороннього догляду, самостійно приготувати собі їжу. Нічого не читав, не міг користуватися телефоном (навіть набрати SMS-повідомлення), пультом від телевізора, кульковою ручкою (писати).

У звязку з цим, вважає правочин - заяву ОСОБА_7 від 26.02.08 року за реєстровим №44119582 про скасування власного заповіту від 12.10.2001 року за реєстровим №7947529, недійсним як такий, що вчинений ОСОБА_7 у той момент, коли за своїм фізичним станом він не усвідомлював і не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, усвідомлювати їх наслідки, і цим станом, у власних корисних інтересах, недобросовісно скористалася його дружина ОСОБА_3

На підставі наведеного просив суд визнати недійсним та скасувати односторонній правочин заяву ОСОБА_7 від 26.02.08 за реєстровим №44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12.10.2001 року за реєстраційним №7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зобовязати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 скасувати реєстрацію у Спадковому реєстрі правочину заяви ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. ОСОБА_3 пояснила, що в травні 1993 року одружилася з ОСОБА_7 та після одруження проживала разом з ОСОБА_7 за адресою м. Ужгород, вул. Перемоги 157/74. Дана квартира перебувала в поганому стані і їй довелося за власні кошти робити ремонт. Після одруження дізналася що її чоловік багато хворів. За свої кошти купувала путівки в санаторії та їздили в Ізраїль де проживає її донька. Вказує, що в ті роки позивач мало спілкувався з батьком і приходив тільки на день народження і коли потрібні були гроші. Влітку між позивачем та ОСОБА_7 відбувся конфлікт через відсутність в останнього грошей, після чого вони зовсім перестали спілкуватись. 07.08.2002 року внаслідок чергового гіпертонічного кризу у ОСОБА_7 стався інсульт і його госпіталізували. Для лікування чоловіка вона купувала найкращі ліки, найняла за свої кошти медсестру та масажиста для реабілітації чоловіка після тяжкої хвороби. Приблизно через два роки після перенесення інсульту, завдяки кваліфікованому лікуванню та наполегливим старанням стан здоровя ОСОБА_7 покращився. Хоча мовлення його повністю не відновилося, проте спілкуватися він міг, допомагаючи собі мімікою та жестами. Загалом основні функції організму були задовільними. ОСОБА_7 повністю усвідомлював свої дії.

Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, однак надав суду заперечення, згідно яких показав, що ОСОБА_7 на момент підписання заяви про скасування заповіту перебував при здоровому розумі.

Представник третьої особи Першої Ужгородської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що була сусідкою померлого ОСОБА_7 Після інсульту ОСОБА_7 не розмовляв і тільки посміхався. Вона інколи приходила до ОСОБА_7А додому коли отримувала документи про оплату. ОСОБА_7 проживав із відповідачкою ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що померлий був її братом. ОСОБА_7 заповів свою квартиру єдиному сину ОСОБА_10, оскільки це була його воля та воля померлої дружини. Про існування заповіту дізналася від брата ОСОБА_7 коли останній ще міг говорити. В період коли жінка брата ОСОБА_3 перебувала в Ізраїлі вона проживала разом із братом. Після перенесення інсульту її брат не говорив не писав і не читав та під час отримання пенсії він не розписувався.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що вона є дружиною позивача та невісткою покійних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Після інсульту ОСОБА_7 не міг ні читати не писати не говорити. Їй також відомо що ОСОБА_7 за пенсію не міг розписатись. Жодного документу після інсульту підписаного власноручно вона не бачила. Про волю скасувати заповіт ОСОБА_7 їй не повідомляв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що являється племінницю померлого ОСОБА_7 і є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 Відвідувала померлого доволі часто Після інсульту померлий не говорив, не писав. За свої дії не відповідав та не міг висловити свою думку. За померлого ОСОБА_7 про отримання коштів розписувалася листоноша.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що позивач ОСОБА_1 є її двоюрідним братом. Після інсульту померлий ОСОБА_7 не розмовляв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що працює листоношою. Померлий сам розписувався за отриману кореспонденцію, тяжко говорив однак його зрозуміти можна було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15, показала, що про скасування померлим ОСОБА_7 заповіту не знала. Після інсульту ОСОБА_7 тяжко розмовляв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що вона є донькою ОСОБА_3 Після інсульту у ОСОБА_7 її мама ОСОБА_3 подзвонила та попросила приїхати її додому, оскільки вона перебувала за кордоном. ОСОБА_7 був у важкому стані. ОСОБА_3 разом із померлим ОСОБА_7 їздила за кордон Одного разу ОСОБА_3 їздила за кордон без померлого чоловіка. ОСОБА_3 погано спілкувався.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що вона була на час інсульту лікуючим лікарем померлого ОСОБА_7 та в подальшому спостерігала його амбулаторно. ОСОБА_7А переніс інсульт однак був адекватний. Пояснила, що пройшло багато часу, всіх подробиць його діагнозу вона достеменно не памятає. Але памятає, що ОСОБА_7, який раз-двічі на рік приходив на контрольний огляд, не приходив до неї сам один, завжди тільки з дружиною ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.1993 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ФМ №282448 від 01.05.1993 року приєднаним до матеріалів справи.

14.08.2014 року у віці 82 років помер ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ №178059 від 14.08.2014 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_7

За життя 12.10.2001 року, ОСОБА_7 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №52, відповідно до якого заповів належну йому квартиру, що знаходить в АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_1 та зобовязав його надати дружині ОСОБА_3 довічне безкоштовне користування цією квартирою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3, звернулись із заявами до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними заявами.

Судом також встановлено, що з наданої приватним нотаріусом інформаційної довідки №38176977 від 20.08.2014 року позивач довідався, що складений раніше його батьком ОСОБА_7 заповіт від 12.10.2001 року, було ним скасовано за заявою від 26.02.2008 року посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що його батько ОСОБА_7 за своїм фізичним станом був не здатен своїми діями набувати для себе цивільних прав, самостійно їх здійснювати, створювати своїми діями для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести за них відповідальність, оскільки ОСОБА_7 не усвідомлював і не міг усвідомлювати значення своїх дій, не міг керувати ними, усвідомлювати їх наслідки.

Згідно медичної карти №9985/420 ОСОБА_7 в період з 07.08.2002 року по 23.08.2002 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ужгородської ЦМКЛ, з діагнозом ГПМК (гостре порушення мозкового кровообігу) по типу інсульт-гематоми в лівій гемісфері головного мозку з грубими афатичними розладами, правобічним помірним геміпарезом. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Миготлива аритмія нормосистоличної форми СН ІІ-А.

З дослідженої в судовому засіданні медичної картки амбулаторного хворого на імя ОСОБА_7 слідує, що 04.09.2007 року судинним неврологом, ОСОБА_7 було встановлено діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія 3ст. Стійкі наслідки перенесеного геморагічного інсульту у виді грубої моторної афазії, стато-координаційних розладів. У 2008 року встановлено діагноз: Прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія (змішана) з мнестичними розладами.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №205 від 15 вересня 2016 року, під час скасування заповіту 26.02.2008 ОСОБА_7А виявляв ознаки дисциркуляторної енцефалопатії з явищами афазії та мнестичними розладами, про що свідчить дані медичної документації про перенесене в серпні 2002 року гостре порушення мозкового кровообігу, подальші огляди невропатолога в амбулаторних умовах, покази свідків, однак у звязку з відсутністю опису психічного огляду в медичній документації в юридично значимий період, протиріччях в показах свідків, визначити ступінь наявних у ОСОБА_7 психічних порушень і його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними в період який цікавиться суд не представляється можливим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 на дату підписання заяви від 24.02.2008 року про скасування власного заповіту, в наслідок перенесено ним у 2002 році ГПМК, хворів на дисциркуляторну енцефалопатію.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_7 після перенесеного захворювання втратив здатність адекватно оцінювати навколишній світ та обєктивну реальність, не усвідомлював значення своїх дій та обєктивно не міг повноцінно спілкуватися позаяк мова його після інсульту не відновилася. Він погано мислив, не міг говорити цілими реченнями, не читав та не писав, не міг виразити свої думки і потреби словами. За своїм фізичним та психологічним станом ОСОБА_7 не міг усвідомлювати у повній мірі значення своїх дій, не був здатен керувати ними.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилами визначеними ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 255 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.16 своєї Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст..225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на моменту кладення правочину суд відповідно до ст..145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визначення правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи , так і інших доказів відповідно до ст..212 ЦПК України.

В той же час, з роз'яснень, які містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» слідує, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 23 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому суд також оцінює достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду справи твердження позивача та його представника про психічний стан здоровя ОСОБА_7 в момент укладення оспорюваного одностороннього правочину заяви ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року знайшли своє підтвердження, та повністю підтверджуються дослідженими матеріалами справи.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи, що ОСОБА_7 під час підписання заяви від 24.08.2008 року про скасування власного заповіту від 12.10.2001 року перебував у стані коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним та скасувати односторонній правочин заяву ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Також суд приходить до висновку, що слід скасувати реєстрацію у Спадковому реєстрі правочину заяви ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529.

Позовні вимоги в частині зобовязання приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 скасувати реєстрацію у Спадковому реєстрі правочину заяви ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529 не підлягають задоволенню в звязку з безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним правочину-заяви про скасування заповіту задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати односторонній правочин заяву ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Скасувати реєстрацію у Спадковому реєстрі правочину заяви ОСОБА_7 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, про скасування заповіту ОСОБА_7 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплаченого ним суми судового збору в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_18