У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Дьоміної О.О., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про зміну наказу та внесення змін до трудової книжки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 2 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про внесення змін до наказу про переведення її на роботу та внесення змін до трудової книжки. Позивач посилалася на те, що наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» від 3 жовтня 2014 року вона переведена з посади старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування на посаду виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет». Відповідний запис про переведення її з однієї посади на іншу внесений до трудової книжки. При переведенні її на посаду тимчасово виконуючого обов'язки директора коледжу вона приймалася на вільну штатну посаду, а не на час заміщення відсутнього робітника, приймалася безстроково, оскільки строк закінчення роботи в наказі не вказаний, заробітна плата та надбавки нараховувалися їй виходячи з посади директора коледжу. Відсутність вказівки про терміни виконання роботи в заяві про прийняття та в наказі тягне за собою визнання договору укладеним на невизначений термін. Неправильне зазначення посади у наказі при переведенні на роботу порушує її трудові права.

РішеннямЖовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 2 лютого 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 з огляду на те, що матеріали справи та наявні у справі докази свідчать про те, що позивач була переведена виконуючим обов'язки директора коледжу за її згодою, на підставі поданої заяви від 2 жовтня 2014 року (а. с. 41); про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади директора коледжу ОСОБА_4 було відомо, що вона підтвердила під час розгляду справи в апеляційному суді; заяви про участь у конкурсі або про переведення на постійну роботу вона не подавала; участі у проведенні конкурсу не приймала; контракт, як передбачено нормами КЗпП України, з нею не укладався.

Отже, висновок судів про відмову у позові, відповідає встановленим у справі обставинам та ґрунтується на вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов О.О. Дьоміна
А.О. Леванчук

Колегія суддів: