Справа № 136/1046/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" серпня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно по спадкуванню за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким.

29.08.2013 року помер ОСОБА_3. За життя, 27.11.2001 року, він склав заповіт, відповідно до якого заповів їй, ОСОБА_1, його дочці, належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №0108420 виданий 04.08.1997 року. До кола спадкоємців увійшли діти: вона, ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_2, а також їх мати та відповідно дружина спадкодавця ОСОБА_4. За прийняттям спадщини вона, ОСОБА_1, звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в межах шестимісячного строку визначеного законодавцем, отож вважається такою, що прийняла спадщину. Інші спадкоємці (мати та сестра), маючи право на обовязкову частку у спадковому майні, від своїх часток у спадковому майні відмовились, про що надали нотаріусу заяви відповідного змісту. Однак реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки ще за життя батька замість сертифікату, який він їй заповів, було видано Державний акт на земельну ділянку, а відповідні зміни до правочину не внесено. Наведені обставини послугували підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії та видачі на її, ОСОБА_1, імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач вказує у позовній заяві на те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, отож просила суд здійснити захист її порушених прав шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 3,4027 га, кадастровий номер :04:000:0365, що розташована на території Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що належала її батькові ОСОБА_3 згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія №115842 від 04.10.2004 року.

В судове засідання позивач не зявився, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання також не зявились, в заяві, яку представник відповідача адресувала суду зазначила про визнання позову, не заперечувала щодо його задоволення, розгляд справи просила проводити за її відсутності.

Приймаючи до уваги те, що сторони використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке.

29.08.2013 року в селі Попівка Липовецького району Вінницької області помер ОСОБА_3, що доведено свідоцтвом про смерть серія І-АМ №269526. Після його смерті відкрилась спадщина.

На виконання п.24 постанови Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 за №291/2013, відповідно до яких судом було зясовано, що своїм правом на спадкування скористались діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подавши заяви в межах шестимісячного строку про прийняття спадщини. Родинні стосунки дітей із спадкодавцем доведено свідоцтвами про народження та відповідно їх свідоцтвами про одруження. Як убачається із довідки виданої Попівською сільською радою Липовецького району за №02-10/377 від 16.12.2015 року, ОСОБА_3 проживав у шлюбі з ОСОБА_4 в селі Попівка Липовецького району по вул.. Шевченка, 21. Згідно матеріалів Спадкової справи, в межах шестимісячного строку дружина спадкодавця ОСОБА_4 подала заяву, в якій висловила свою безумовну відмову від частки у спадщині після смерті чоловіка.

Аналізуючи матеріали спадкової справи судом було також встановлено, що 27.11.2001 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті вчинив два заповіти. Згідно першого він заповів належний йому на праві особистої власності сертифікат на право на земельну частку серія ВН №0100420 своїй дочці ОСОБА_1 (заповіт посвідчено секретарем Попівської сільської ради 29.11.2001 року та зареєстровано за №69). Цей заповіт за даними сільської ради станом на 28.03.2016 року не змінено та не скасовано спадкодавцем. В силу другого заповіту, який був зареєстрований за №70 та посвідчений цього ж дня секретарем Попівської сільської ради, ОСОБА_3 заповів належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селі Попівка Липовецького району по вул..Шевченка, 21, а також усе належне йому майно своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Про чинність обох заповітів міститься інформація в довідці із Спадкового реєстру сформованого державним нотаріусом 05.12.2013 року (а.с.31, 32).

Наведене свідчить, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 є сторони у справі, інших осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині за наявності заповітів не встановлено.

У той же час реалізувати свої спадкові права позивач позбавлена можливості, оскільки постановою від 08.04.2016 року, державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Попівської сільської ради, мотивуючи тим, що заявником не було предявлено нотаріусу документа, який зазначений у заповіті.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України).

Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України).

Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналізуючи здобуті у справі докази судом зясовано, що позивач спадщину прийняла, однак успадкувати майно в нотаріальному порядку позбавлена можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця, на таке майно.

Факт належності майна ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки, площею 3, 4027 га, що розташована на території Попівської сільської ради, кадастровий номер :04:000:0365 підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ВН №115842; Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки від 30.11.2015 року за №97-28-99.3-1055.15-15; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивач довів обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення задля відновлення порушеного та невизнаного права позивача на спадкове майно за заповітом.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", керуючись ст. ст. 10, 60, ч.2 158, ч.4 174, 208-209, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, площею 3, 4027 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :04:000:0365, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 115842, виданого 04 жовтня 2004 року на підставі розпорядження №165 Липовецької райдержадміністрації від 03.08.2004 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за порядковим номером №277; цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті батька ОСОБА_3, який помер 29.08.2013 року в селі Попівка Липовецького району Вінницької області,.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5