Справа № 204/1550/16-ц
Провадження № 2/204/1023/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Бідник М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, покупцем в якому зазначена ОСОБА_5, посвідчений 07 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.01.2013 року, померла його рідна тітка, ОСОБА_8, яка була рідною сестрою його матері, ОСОБА_9. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1997 року, що зареєстроване в ДМБТІ за № 27оп-11. За життя тітка залишила заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла його рідному братові - ОСОБА_10 Після смерті ОСОБА_8, протягом строку передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Його брат, ОСОБА_10, відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 на його користь. Його батько - ОСОБА_11, помер раніше його тітки, а тому він має право спадкувати за правом представлення. Жодні інші особи, які б мали право на спадкування після смерті ОСОБА_8 відсутні, а отже він являється єдиним спадкоємцем після смерті його рідної тітки. 23.12.2015 року він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у зв'язку з тим, що спірна квартира, яка належала його тітці на підставі свідоцтва про право власності на житло, незаконно відчужена від імені його померлої тітки і на сьогоднішній день «власником» вищевказаної квартири є ОСОБА_5 з якою він ніколи знайомий не був. Коли він прийшов до квартири то усі замки у ній були поміняні і він так і не зміг туди потрапити, а тому зрозумів, що зіткнувся з квартирними аферистами. Він не знає чи був це перший перепродаж квартири його тітки та не знає як саме відбувся продаж вищезазначеної квартири, тому, можливо, надалі він буде уточнювати свої позовні вимоги. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

18 квітня 2016 року позивач надав суду уточнену позовну заяву в якій просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 дарувальником та обдаровуваним в якому зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідчений 23.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Визнати за ним, ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1) право власності на квартиру №11 в будинку№81 по вул. Робоча в м. Дніпропетровську, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м. в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, померлої 11.01.2013 року та витребувати вказану квартиру від ОСОБА_5 Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 В обгрунтування позову зазначив, що 11.01.2013 року, померла його рідна тітка, ОСОБА_8, яка була рідною сестрою його матері, ОСОБА_9. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_4, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1997 року, що зареєстроване в ДМБТІ за № 27оп-11. За життя тітка залишила заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла його рідному братові - ОСОБА_10 Після смерті ОСОБА_8, протягом строку передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Його брат, ОСОБА_10, відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 Він, як племінник ОСОБА_8 є родичем другого ступеня споріднення, та має право на спадкування у пяту чергу. Жодні інші особи, які б мали право на спадкування після смерті ОСОБА_8 відсутні, а отже він є єдиним спадкоємцем після смерті його тітки ОСОБА_8, яка померла 11.01.2013 року. 23 грудня 2015 року він звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у зв'язку з тим, що спірна квартира, яка належала його тітці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1997 року, була 07.10.2015 року незаконно відчужена від імені його померлої тітки і на сьогоднішній день «власником» вищевказаної квартири є ОСОБА_5 Тільки після ознайомлення із відповіддю приватного нотаріуса ОСОБА_6 він дізнався, що вперше квартира його тітки була незаконно відчужена ОСОБА_4, який є стороною недійсного правочину. З ОСОБА_5 він ніколи знайомий не був. Коли він прийшов до квартири то усі замки у ній були поміняні і він так і не зміг туди потрапити, а тому зрозумів, що зіткнувся з квартирними аферистами. Із відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_6С, вбачається, що вперше квартира ОСОБА_8 була відчужена від її імені за договором дарування від 23.09.2015 року, дарувальником та обдарованим в якому зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, причому місце реєстрації, код РНОКПП та підписи в договорі не співпадають. Тобто, його тітка померла 11.01.2013 року, а договір дарування вона начебто уклала 23.09.2015 року. При цьому посилався на вимоги ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 17 грудня 2014 рої по справі № 6-140цс14, за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів і майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Тому він також заявляє вимогу про витребування майна від останнього власника квартири - ОСОБА_5

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення від 13 липня 2016 року в яких зазначив, що 11.01.2013 року, померла його рідна тітка, ОСОБА_8, яка була рідною сестрою його матері, ОСОБА_9. Після її смерті він одразу звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Разом із цим він одразу ж звернувся до прокуратури де отримав дозвіл на поховання своєї тітки. Разом зі своєю дружиною він здійснив поховання тітки в тому числі замовив поминальні обіди та облаштування місця поховання. Коли він звернувся до державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_12, вона зробила запит до Дніпропетровського КП «ДМБТІ» та зазначила, що із відповіді КП «ДМБТІ» вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить його тітці ОСОБА_8, тому він може у будь-який час звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. На той час в нього не було грошових коштів задля оформлення спадщини після смерті тітки, до того ж він витрачав багато коштів на лікування остеохондрозу, тому він вирішив не поспішати з оформленням спадщини. Адже нотаріус впевнила його, що спадщина належить йому з моменту її відкриття а тому він може оформити документи коли захоче. Проте, коли у листопаді 2015 року, його дружина ОСОБА_13П звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, нотаріус ОСОБА_12 повідомила їй, що квартира тітки вже оформлена на іншу особу, а тому він не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Він зрозумів, що зіткнувся з квартирними аферистами та відразу звернувся до адвоката, щоб він допоміг йому зібрати документи для звернення до суду. Також зазначив, що його тітка померла 11.01.2013 року, а квартира була вперше відчужена від її імені за договором дарування від 23.09.2015 року, дарувальником та обдарованим в якому зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, причому місце реєстрації, місце народження, код РНОКПП та підписи в договорі не співпадають. Надалі квартира його тітки була незаконно відчужена 07.10.2015р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка на сьогоднішній день являється власницею даної квартири. Просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву ОСОБА_3 та просив задовольнити її у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, а тому підстав для витребування від неї спірної квартири не має.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_14 суду пояснив, що він є батьком відповідача по справі ОСОБА_5 Після того як вона закінчила університет вони зайнялися пошуком житла для доньки. Знайомі порадили йому ріелтора та він почав підбирати їм житло. Через деякий час ріелтор зателефонував їм та запропонував два варіанти, перший трикімнатна квартира на західному мікрорайоні їх не влаштувала, оскільки за неї просили 100 000,00 грн. та вона була у дуже поганому стані. Друга квартира, була розташована на вул. Робоча вона їм сподобалася і ціна їх влаштовувала. Він зустрівся з ріелтором, оглянув квартиру, їх запевнили, що з документами все гаразд та вони домовилися про купівлю-продаж. Будь-яких сумнівів під час укладення договору у них не виникало. Продавець казав, що він їде на постійне місце проживання до іншої квартири, а тому ціна така вигідна. Придбали вони квартиру за 80 000,00 грн. До купівлі квартиру вони її оглядали разом з дружиною, їхньою сестрою та ріелтором. У квартирі ніяких речей не було, а були лише деякі старі меблі. Через деякий час після укладення договору вони приїхали до квартири аби почати там прибирати, в цей час до них зайшла сусідка, та повідомила їм, що у них будуть проблеми з квартирою, оскільки є спадкоємця на це майно. Нотаріуса, у якого вони все оформлювали, запропонував сам ріелтор. Нотаріус їм сказав, що з документами на квартиру все гаразд, а тому ніяких сумнівів у незаконності угоди в них не виникало. Гроші за квартиру він передавав особисто продавцю ОСОБА_4 у приміщенні нотаріуса.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_15 суду пояснив, що він є ріелтором, який допомагав родині ОСОБА_5 знайти квартиру. Їх йому порекомендував його знайомий ріелтор. Коли вони зустрілися він запропонував їм два варіанти квартир, перший їх не влаштував, а другий зацікавив, це була однокімнатна квартира по вул. Робоча. Квартира пропонувалася до продажу за 96 000,00 грн. ОСОБА_16 запропонував за квартиру лише 80 000,00 грн. та продавець погодився, оскільки він поспішав у звязку з виїздом до іншої країни. В день укладення угоди, вони усі зустрілися та разом з продавцем ОСОБА_4 поїхали до КП «Жилсервіс» для отримання довідки про зареєстрованих у квартирі осіб. Продавець без проблем її отримав, тому в нього одразу відпали будь-які сумніви, що з квартирою може бути щось не ОСОБА_4 він бачив лише один раз, під час укладення угоди. Нотаріуса запропонував сам, оскільки постійно оформлює угоди у цього нотаріуса.

Вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 народилася 10 травня 1930 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЦ № 562075, яке видано Піщівською сільською радою Ярунського району 12 травня 1951 року, актовий запис № 44. Батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с. 13).

ОСОБА_19 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 188414, яке видано виконавчим комітетом Піщівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області 13 березня 2013 року, актовий запис № 20. Батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с. 14).

Таким чином суд вважає доведеним та встановлений той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 були рідними сестрами.

Згідно копії рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 30 вересня 1999 року по справі № 2-404, шлюб укладений між ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 було розірвано. (а.с. 15).

Позивач по справі, ОСОБА_3, народився 07 березня 1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-УР № 0288716, яке видано Піщівською сільською радою Новоград-Волинського району 15 березня 1965 року, актовий запис № 13. Батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 (а.с. 14).

З огляду на наведені обставини, суд вважає встановленим той факт, що позивач по справі ОСОБА_3, є рідним сином ОСОБА_9, а отже доводиться померлій ОСОБА_8 рідним племінником.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_5, загальною площею 28,74 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видано 05 березня 1997 року Виробничим обєднанням Південний машинобудівний завод згідно з розпорядженням №1078-97 від 05 березня 1997 року (а.с.9).

Право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 було зареєстровано у встановленому законом порядку у МБТІ за № 270п-11, про що свідчить посвідчувальний запис на зазначеному свідоцтві (зворотний бік а.с. 9).

Зазначений факт також підтверджується листом КП «Дніпропетровське МБТІ» від 11.01.2016 року за №122, згідно якого зазначено, що станом на 31.12.2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, яке зареєстроване за гр. ОСОБА_8 (а.с.10).

Згідно довідки КП «Жилсервіс-1» від 08 грудня 2015 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_7 з 01 квітня 1977 року по день смерті - 11 січня 2013 року (а.с.8).

Згідно копії паспорта громадянина України серії АМ 281690, виданого Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 18 травня 2001 року, ОСОБА_8 народилася 15 травня 1930 року в с. Піщев Новоград-Волинського району Житомирської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01 квітня 1977 року (а.с.107).

Згідно копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ у Красногвардійському районі, ОСОБА_8 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с.107, зворотній бік).

За життя ОСОБА_8 залишила заповіт.

Згідно заповіту від 22 серпня 2008 року ОСОБА_8С, все своє майно заповіла ОСОБА_10, вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 22.08.2008 року та зареєстрований за № 5-2746 (а.с. 118).

11 січня 2013 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 210044, виданого 15 січня 2013 року Виконкомом Піщівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2 (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_8.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

З матеріалів спадкової справи № 188/2013 (а.с. 112-141) встановлено, що після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини № 408 від 19 березня 2013 року звернувся ОСОБА_3, в якій зазначив, що 11 січня 2013 року померла - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження: с. Піщев, Новоград-Волинського району, Житомирської області, постійне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7. На день її смерті залишилася спадщина - квартира АДРЕСА_9 та грошові внески. Просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його імя. Також зазначив, що крім нього, у спадкодавця є спадкоємець за заповітом - ОСОБА_10 (а.с.112).

Крім того, як вбачається із даної спадкової справи, після смерті спадкодавця з заявою про відмову від спадщини № 409 від 19 березня 2013 року звернувся ОСОБА_10, в якій зазначив, що 11 січня 2013 року померла - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце народження: с. Піщев, Новоград-Волинського району, Житомирської області, постійне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, яка залишила на його імя заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.08.2008 року за реєстром № 5-2746, та заповідальне розпорядження в ПАТ КБ «Приватбанк» 23.11.2011 року за № SAMDN5189. Згідно даної заяви, ОСОБА_10 відмовився від належної йому спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_8 (а.с.113).

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що позивач є таким, що прийняв спадщину у шестимісячний строк встановлений законом.

Згідно положень ст. 1268 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Враховуючи наведені обставини суд зазначає, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_8, померлої 11 січня 2013 року, який прийняв спадщину, є позивач по справі, ОСОБА_3, який є рідним племінником спадкодавця, а отже родичем другого ступеня споріднення, та відноситься до спадкоємців пятої черги спадкування, оскільки спадкоємець за заповітом відмовився від належної йому частини спадщини, а інших спадкоємців попередніх черг спадкування, які прийняли спадщину, згідно матеріалів спадкової справи судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На виконання вимог Закону 19 січня 2016 року, від імені позивача діючи на підставі довіреності до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_10, що підтверджується заявою № 94 від 19 січня 2016 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 188/2013 (а.с.125).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, судом встановлено, що позивач прийняв усю спадщину, що залишилася після смерті його тітки та входила до складу спадкової маси, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже спадщина належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з 11 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а отже він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 січня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, після померлої ОСОБА_8, оскільки згідно витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2016 року, ідентифікатор пошуку 130556545 встановлено, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за іншою особою в цілому, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 3348 від 07.10.2015 року (а.с.141).

В витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2016 року зазначено, що власником кватири № 11 будинку № 81 по вул. Робоча в м. Дніпропетровську є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 3348, виданого 07.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.140).

Згідно договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_9, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі № 3348 (а.с. 40).

На запит суду, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, було надано завірені копії договору дарування квартири від 23.09.2015 року, а також завірені фотокопії всіх документів, які стали підставою для посвідчення цього договору (а.с. 197-215, 231-250).

Так, згідно наданих нотаріусом ОСОБА_7 документів судом встановлено, що 23 вересня 2015 ОСОБА_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, б. АртемаАДРЕСА_11, з однієї сторони (дарувальниця), та ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, з іншої сторони (обдаровуваний), уклали договір про наступне: Дарувальниця передає у власність Обдаровуваного безоплатно, належну їй квартиру АДРЕСА_12, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири від 23 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого за № 2423 (а.с. 232).

Підставою оформлення зазначеного договору дарування квартири стало наявність свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 березня 1997 року Виробничим обєднанням Південний машинобудівний завод «ім. Л.І. Брежнева» згідно з розпорядженням №1078-97 від 05 березня 1997 року. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44397584, номер запису про право власності : 11302793, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна : 01 (пункт 2 договору дарування від 23.09.2015 року).

В свідоцтві про право власності на житло, яке видано 05 березня 1997 року Виробничим обєднанням Південний машинобудівний завод згідно з розпорядженням №1078-97 від 05 березня 1997 року зазначено, що ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_5, загальною площею 28,74 кв.м. (а.с.233).

Право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 було зареєстровано у встановленому законом порядку у МБТІ за № 270п-11, про що свідчить посвідчувальний запис на зазначеному свідоцтві (зворотний бік а.с.233).

Згідно фотокопії відповіді КП «ДМБТІ» № 11167 від 22.09.2015 року, наданої приватному нотаріусу ОСОБА_7, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_7 містяться відомості про право власності за гр..ОСОБА_8 (а.с.239).

До матеріалів нотаріальної справи долучено звіт про оцінку майна від 21 вересня 2015 року, який виготовлений ТзОВ «АЛЬЯНС_ОЦІНКА», згідно якого вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 становить 79500,00 грн. ( а.с. 240).

Згідно технічного паспорту долученого до матеріалів нотаріальної справи, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_6 складається з: однієї житлової кімнати площею 15,2 кв.м, кухні 6,1 кв.м, санвузлу 2,6 кв.м, коридору 4,0 кв.м, балкон 0,84 кв.м, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м. (а.с. 235-236).

До матеріалів нотаріальної справи також долучена довідка від 22.09.2015 року, яка видана комунальним підприємством «Жилсервіс-1» ДМР, та підписана начальником КП та паспортистом КП, згідно якої, ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, сумісне з нею зареєстрованих не має (а.с.242).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44397584 від 23.09.2015 року виданого о 17 годині 01 хвилин (бланк серії ЕКВ № 025050) зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, власник майна ОСОБА_8, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 (а.с.234).

До матеріалів нотаріальної справи також долучена копія паспорта громадянина України серії АН 648478 на імя ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_12, виданого Тернівським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 13 листопада 2007 року, місце проживання зареєстровано 15.11.2007 року за адресою: м. Тернівка, б. Артема, 6а, кв.91 (а.с.248) та копія ідентифікаційного номеру ОСОБА_8, згідно якої вказаній фізичній особі присвоєний РНОКПП - НОМЕР_3 (а.с.248 на звороті).

З огляду на дослідження матеріалів нотаріальної справи щодо відчуження квартири, яке мало місце 23 травня 2015 року, суд зазначає наступне.

Згідно довідки КП «Жилсервіс-1» від 08 грудня 2015 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_7 з 01 квітня 1977 року по день смерті - 11 січня 2013 року (а.с.8).

11 січня 2013 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 210044, виданого 15 січня 2013 року Виконкомом Піщівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2 (а.с.7).

З огляду на наведене суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_8 померла 11 січня 2013 року, а тому не приймала участі та не була присутньою під час укладення договору дарування квартири від 23.09.2015 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано за № 2473.

Також слід звернути увагу на той факт, що під час укладення оспорюваного договору дарування квартири від 23.09.2015 року була присутня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, в той час як власницею квартири була ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13, а реєстраційний номер облікової картки платника податків зазначений у оспорюваному договорі - НОМЕР_3, є відмінним від реєстраційного номеру облікової картки платника податків дійсної власниці квартири ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_14

За таких обставин слід дійти висновку, що під час укладення оспорюваного договору дарування від 23.09.2015 року, від імені дарувальника діяла фізична особа, яка не мала відповідних повноважень на розпорядження спірним майном, оскільки не являлась законним власником спірної квартири.

З огляду на наведене суд вважає встановленим той факт, що договір дарування квартири від 23.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований за № 2473, було оформлено з порушенням передбаченого законодавством порядку, на підставі недостовірних документів, а тому суд приходить до переконання, що у дарувальника за Договором були відсутні повноваження на розпорядження нерухомим майном, оскільки воно йому не належить.

Пізніше, зазначену квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7, 07 жовтня 2015 року було вдруге відчужено, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2015 року.

На запит суду, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, було надано засвідчені копії нотаріальної справи на 55 аркушах, щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6, яке мало місце 07 жовтня 2015 року (а.с. 38-93).

Так, згідно наданих нотаріусом ОСОБА_6 документів судом встановлено, що 07 жовтня 2015 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 прийняла у приватну власність квартиру АДРЕСА_12, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого за № 3348 (а.с.39-40).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом достовірно встановлено, що право власності на спірну квартиру Відповідачі не набули.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначений перелік загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, згідно яких встановлено, що:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, (РНОКПП - НОМЕР_3) законних прав та підстав для укладення договору дарування спірної квартири, оскільки остання не була власником вказаного майна, не мала необхідного обсягу прав та обовязків щодо розпорядження спірною квартирою, а справжній власник квартири ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13 (РНОКПП - НОМЕР_2) на час укладення оспорюваного договору була померлою (дата смерті 11.01.2013 року), а тому договір дарування спірної квартири від 23.09.2015 року підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При розгляді даної справи в частині вимог про визнання угоди недійсною суд виходить з того, що дія п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, (відповідно до якої - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам), поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушуючою основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону державної або приватної власності з корисливою метою. Оскільки суд вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, необхідно також зазначити в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

Таким чином, крім порушення встановленого порядку вчинення громадянами дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав, а саме права власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 81, к.11, мало місце укладення угоди між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, та в подальшому з ОСОБА_5, а укладення цих угод було спрямоване на використання всупереч закону приватної власності спадкоємця ОСОБА_3, з корисливою метою, тобто вказана угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, порушує основні принципи існуючого суспільного ладу, його моральні засади.

В судовому засіданні встановлено, що під час придбання квартири ОСОБА_5 не знала і не могла знати, що ОСОБА_4 не мав права його відчужувати, оскільки в нього були всі необхідні документи, а отже суд зазанчає, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем.

За правилами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як роз'яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суд виходить з того, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а тому Позивач як єдиний спадкоємець майна померлої ОСОБА_8, успадкував право на витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку ВСУ від 23 січня 2013 року по справі № 6-164/цс-12 спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що право витребувати майно з чужого незаконного володіння має виключно власник майна, а не його спадкоємці, оскільки вказані доводи є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на наведені норми закони та позицію усталеної судової практики, беручи до уваги той факт, що спірна квартира вибула з володіння законного спадкоємця та володільця ОСОБА_3 не з його волі, а іншим протиправним шляхом, та вибула безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, суд вважає за необхідне витребувати спірне майно у відповідача ОСОБА_5 та передати його у володіння ОСОБА_3, а тому позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на спірне майно суд зазначає наступне.

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкував за законом право на нерухоме майно, у вигляді квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, б. 81, кв. 11, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що майно вибуло з його володіння не з його волі, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на успадковану квартиру є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, б. 81, кв. 11, що залишилася після смерті його тітки, ОСОБА_8, яка померла 11 січня 2013 року.

Суд також зазначає, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на імя ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, б. 81, кв. 11 підлягають задоволенню, а запис про державну реєстрацію за нею права власності скасуванню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити та розяснити відповідачу - ОСОБА_5, що у випадку задоволення віндикаційного позову (про витребування майна з чужого незаконного володіння) суд може вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві його витрат на придбання майна. Такі витрати мають бути стягнуті зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною у недійсності правочину. Однак, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, а під час розгляду даної цивільної справи відповідачем ОСОБА_5 не заявлявся зустрічний позов з вимогами про відшкодування добросовісному набувачеві його витрат на придбання майна, підстав для вирішення цього питання у суду не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 1 737,50 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках, тобто по 868,75 грн. з кожного.

На підставі ст.ст. 11, 12, 203, 2015, 216, 236, 321, 328, 387, 388, 1216-1218, 1220, 1222, 1233, 1268-1273, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», та керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 57-60, 88, 169, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 дарувальником та обдаровуваним в якому зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідчений 23.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5) квартиру АДРЕСА_13 та передати зазначене нерухоме майно у володіння ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1) визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_13, загальною площею 28,74 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла 11 січня 2013 року.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_14 за ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, (РНОКПП - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_16, (РНОКПП - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 868,75 грн. (вісімсот шістдесят вісім гривень, 75 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_17, (РНОКПП - НОМЕР_5) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_16, (РНОКПП - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 868,75 грн. (вісімсот шістдесят вісім гривень, 75 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез