АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/1417/15-ц
Провадження № 22-ц/792/642/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Полонська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Полонська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування якого зазначалось, що після рішення Полонського районного суду від 11.09.2013 року відповідач ОСОБА_3 на власний розсуд, самоправно почала встановлювати паркан: забетонувала металеві труби, встановила стовпчики, металеву сітку на належній позивачці земельній ділянці, чим створила перешкоди у користуванні нею. Такими неправомірними діями відповідача, як зазначає позивач, їй завдано і моральної шкоди, яку позивач оцінює в три тисячі гривень.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила визначити та встановити межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_1їй в натурі, згідно додатка №5 висновку судово-технічної експертизи від 16.07.2013 року, зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом перенесення самовільно збудованої огорожі за межі земельної ділянки ОСОБА_1, визначеної в додатку №5 висновку судово-технічної експертизи, стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні належною їй земельною ділянкою, шляхом перенесення самовільно збудованої огорожі за межі земельної ділянки ОСОБА_1 визначеної в додатку №5 висновку судово-технічної експертизи №20 від 16.07.2013 року. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі року ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачем не було надано доказів фактичного порушення її права приватної власності на земельну ділянку. На думку апелянта, листи і схеми Полонського РВВ ХРФДП ЦДЗК є неналежним доказом порушення меж земельної ділянки позивача. Крім того, апелянт вважає, що позивачем не було обґрунтовано моральну шкоду та її розмір, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача.

В судовому засіданні відповідач та її представники апеляційну скаргу підтримали.

Позивач та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи Полонської міської ради в судове засідання не зявився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином. Крім того, міською радою подано клопотання про слухання справи у відсутності їх представника.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що позивач є власником земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться по вул. Пушкіна, 101 у м. Полонному Хмельницької області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:005:0730 (а.с. 57-59).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться по вул. Пушкіна, 99 у м. Полонному Хмельницької області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:005:0659 (а.с. 139-148).

Відповідно до технічної документації із землеустрою, яка затверджена рішенням 64 сесії Полонської міської ради №20 від 18.09.2015 року, 02.07.2015 року було передано межові знаки земельної ділянки по вул. Пушкіна, 101, на зберігання, про що складено відповідний акт. Крім того, рішенням 59 сесії Полонської міської ради від 10.06.2015 року №30 було затверджено акт узгоджувальної комісії земельної ділянки, що розташована в м. Полонному по вул. Пушкіна, 101, яка встановила, що геодезичні роботи на земельну ділянку ОСОБА_1 були виконані спеціалістами Полонського районного виробничого відділу ХРФДП «ЦДЗК» згідно висновку судово-технічної експертизи від 16.07.2013 року, та комісія вважала за можливе погодити межі між суміжними земельними ділянками (а.с. 92, 129-138).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 самовільно встановила на земельній ділянці позивачки огорожу, яка обмежує права позивача у доступі до належної їй земельної ділянки, у користуванні та розпорядженні нею (а.с. 33-89).

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення прав позивачки, як власника земельної ділянки, а тому обгрунтовано задовольнив позов в частині зобовязання ОСОБА_3М усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні належною їй земельною ділянкою, шляхом перенесення самовільно збудованої огорожі за межі земельної ділянки ОСОБА_1 При цьому, зайвим є посилання суду на «додаток №5 висновку судово-технічної експертизи №20/2013 року», яким визначено межі земельної ділянки ОСОБА_1, з врахуванням того, що позивач набула у власність земельну ділянку відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено технічну документацію із землеустрою. А тому, посилання суду на «додаток №5 висновку судово-технічної експертизи №20/2013 року» слід виключити з резолютивної частини.

Також, підставність позовних вимог ОСОБА_1 підтверджується і висновком судової земельно-технічної експертизи №2/16 від 16.06.2016 року, яка проведена на стадії апеляційного провадження. Відповідно до якої на даний час фактична площа, що становить 0,0969 га та межі земельної ділянки, розташованої по вул. Пушкіна, 101 у м. Полонному наданої у власність ОСОБА_1 не відповідає тій площі та межі, що вказана у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 0,1000 га; відповідач ОСОБА_3 будівництвом паркану в сторону суміжної земельної ділянки розташованої по вул. Пушкіна, 101, порушує межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 162-177).

Відповідно, досліджені на наявні в матеріалах справи докази спростовують доводи апеляційної скарги в частині ненадання позивачем доказів фактичного порушення її прав.

Крім того, встановивши, що неправомірними діями відповідача права позивача порушені та цими діями їй завдана моральна шкода, суд першої інстанції, з урахуванням її душевних страждань, яких позивач зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо належного їй майна, та вимоги розумності та справедливості, правильно визначив розмір морального відшкодування.

Заперечуючи обґрунтованість та розмір моральної шкоди, апелянт не надала належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

З огляду на те, що позов ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволений, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, та, з врахуванням положень ст. ст. 85-86, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають частковому відшкодуванню судові витрати, що повязані з явкою до суду відповідача та проведенням судової експертизи в сумі 5344 грн. 35 к. Витрати, повязані з явкою до суду 29.03.2016 року та 05.04.2016 року становлять 198 грн. 75 к. (а.с. 190-192). Решта витрат за 15.03.2016 року та 01.08.2016 року не підтверджені належними та допустимими доказами. Витрати за проведення експертизи становлять 5145 грн. 60 к. (а.с. 196-197). Наданий позивачем фіскальний чек від 19.05.2016 року про придбання пального на суму 420 грн. достовірно не підтверджує, що позивач понесла такі витрати, повязані з переїздом експерта з м. Житомира в м. Полонне 19.05.2016 року, а тому вони не можуть бути відшкодовані (а.с. 194).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2016 року залишити без змін. Виключити з резолютивної частини рішення суду посилання на «додаток №5 висновку судово-технічної експертизи №20/2013 року».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5344 грн. 35 к. судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча І.В.Пєнта

Судді: О.І.Талалай

ОСОБА_6

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/642/16

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 5