Справа № 161/3940/16-ц
Провадження № 2/161/2041/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк» про захист порушеного права та визнання зобовязань припиненими

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 26.03.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 159/08 за умовами якого йому були надані грошові кошти в сумі 14000 доларів США на строк з 26.03.2008 року по 23.03.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних. На виконання боргових зобовязань за вказаним кредитним договором ним було передано відповідачу у заставу/іпотеку земельну ділянку площею 0,0824 га, що знаходиться по вул. Границя, 12 в с. Крупа Луцького району Волинської області та незавершений будівництвом житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці. 21.04.2014 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого йому було передано право вимоги депозиту в розмірі 10000 євро за договором банківського вкладу № D100722884 від 03.02.2014 року, укладеного між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 Про укладення договору відступлення права вимоги ОСОБА_4 повідомив відповідача 21.02.2014 року. Станом на 21.02.2014 року його заборгованість за кредитним договором становила 13700 доларів США. Згідно п. 8.1. Кредитного договору позичальник доручає банку здійснити дострокове списання з будь-яких його рахунків (поточних, вкладних (депозитних), карткових, інших), в тому числі в іноземній валюті, відкритих у банку, суми заборгованості позичальника і разі невиконання чи неналежного виконання ним своїх зобовязань за цим Договором. Враховуючи ту обставину, що сума вкладу за договором банківського вкладу повністю покриває суму його заборгованості за кредитним договором, вважає, що його зобовязання за кредитним договором мають бути припинені на підставі ст. 606 ЦК України, яка передбачає припинення зобовязання поєднанням боржника і кредитора в одній особі. 21.02.2014 року він надіслав на адресу банку заяву про припинення зобовязання зарахуванням, оскільки він має бажання та право припинити зобовязання щодо сплати боргу в сумі 13700 доларів США за кредитним договором від 26.03.2008 року внаслідок зарахування суми вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) від 03.02.2014 року на підставі ст. 601 ЦК України. Просить суд визнати його зобовязання по кредитному договору № 159/08 від 26.03.2008 року припиненими та зобовязати відповідача зняти заборону з предмета застави/іпотеки згідно договору застави/іпотеки від 26.03.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Також представник позивача суду пояснив, що він не має відомостей про суму заборгованості позивача за кредитним договором станом на день звернення до суду з даним позовом, як і не має відомостей про те, яка сума грошей фактично знаходиться на рахунку за договором банківського вкладу.

Позивач доводи, викладені його представником підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що на теперішній час ПАТ «Брокбізнесбанк» перебуває у процедурі ліквідації. Вимоги позивача до задоволення не підлягають, оскільки позивач та ОСОБА_4 не отримали згоду банку на укладення договору цесії, про укладення цього договору банк не був повідомлений. Крім того, вважає, що здійснити зарахування суми вкладу за договором банківського вкладу та боргових зобовязань позивача за кредитним договором - це право банку, а не його обовязок, проти такого зарахування банк заперечує. Позивачем не надано доказів того, що гроші за вказаним договором банківського вкладу до теперішнього часу знаходяться на рахунку в банку, а не виплачені ОСОБА_4 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові доказ по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26.03.2008 року між позивачем та відповідачем АТ «Брокбізнесбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір № 159/08, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 14000 доларів США на термін до 23.03.2018 року, та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 13,5 % річних за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с. 4-8).

Доказів укладення договору іпотеки на забезпечення зобовязань за кредитним договором № 159/08 від 26.03.2008 року позивачем та його представником суду не надано. Натомість, з копії договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.03.2008 року (а.с. 12-13) вбачається, що між сторонами укладався договір іпотеки на забезпечення вимог банку за Кредитним договором № 158/08 від 26.03.2008 року.

Судом також встановлено, що 03.02.2014 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту) № D100722884 (а.с. 9), відповідно до якого ОСОБА_4 в порядку та умовах, визначених Правилами (договірними умовами) відкриття та обслуговування вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб та цим договором передав, а банк прийняв для зберігання в день укладення цього договору, грошові кошти в сумі 15250,00 євро, з виплатою вкладнику 6,3 % річних. Кошти внесені на строк 93 дні з 03.02.2014 р. по 07.05.2014 року. Вказаним договором передбачена можливість пролонгації строку вкладу.

21 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як між фізичними особами, було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) (а.с. 10-11), відповідно до умов якого, ОСОБА_4 відступає ОСОБА_1, а останній набуває право вимоги належне ОСОБА_4, і стає новим кредитором за Договором банківського (строкового) вкладу (депозиту) № D100722884 від 03 лютого 2014 року.

Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом; кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Умовами ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом.

Кредитор, який поступається своїм правом вимоги за зобов'язанням третій особі, називається цедентом, а особа, якій кредитор поступається своїм правом вимоги за зобов'язанням, - цесіонером. Для цесії (уступка вимоги) необхідною є угода між старим і новим кредитором, тобто між цедентом і цесіонером. Згоди боржника на здійснення цесії не потрібно, оскільки вона, як правило, ніякою мірою не погіршує його становище. Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Таким чином, твердження представника відповідача про необхідність надання ПАТ «Брокбізнесбанк» згоди на укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору про відступлення права вимоги є помилковими.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Норми статті 606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце у випадку, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Інакше кажучи, через об'єктивні обставини або певний правочин один із суб'єктів правовідношення зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин). Зобов'язання це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін в одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватись до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, якщо вкладник за договором банківського вкладу одночасно є боржником за кредитним договором, то в такому разі не може відбуватися поєднання боржника і кредитора в одній особі, натомість залишаються дві особи, в яких є взаємні зобов'язання.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-43цс15 від 16 вересня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, то обидві сторони кредитного договору, як ОСОБА_1, так і ПАТ «Брокбізнесбанк», існують як окремі особи, внаслідок чого, передбаченого ст. 606 ЦК України, поєднання боржника і кредитора в одній особі не відбулось.

Позивач ОСОБА_1 має статус боржника та кредитора за різними договорами, укладеними з Банком, підстав для застосування ст. 606 ЦК України, до правовідносин, що виникли між сторонами, судом не встановлено.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що застосовуючи правову конструкцію, яка передбачена ст. 606 ЦК України, до правовідносин, коли вкладник за договором банківського вкладу одночасно є боржником за кредитним договором, позивач одночасно з цим намагається вести мову про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачено ст. 601 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог встановлені ст. 602 ЦК України, зокрема, до них відносяться зобовязання, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Як встановлено судом в ході розгляду справи стороною у зобов»язання є ПАТ «Брокбізнесбанк», який на підставі Постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 віднесений до категорії неплатоспроможніх і перебуває у стані ліквідації (а.с. 42-46).

За таких обставин, суд вважає, що у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зобов»язань припиненими та зобов»язання ПАТ «Брокбізнесбанк» зняти заборону з предмета застави/іпотеки слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 513, 514, 516, 517, 606 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 131, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк» про захист порушеного права та визнання зобовязань припиненими відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5