Справа № 317/2111/16-ц
№/п 2/317/835/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гончаренко П.П. ,

при секретарі Ігнатченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку житлового будинку, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка заявляє самосійні вимоги: ОСОБА_3 про поділ сумісно майна подружжя та за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку житлового будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка за первісним позовом зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 02.09.1994 року, який зареєстровано Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис №40.

Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В 2012 році між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 припинені шлюбні та сімейні відносини.

Позивачка вказує, що в травні 2014 року ОСОБА_2 вигнав її з житлового будинку за місцем їхнього постійного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 6 та перешкоджає їй користуватись житловим будинком, у звязку з чим вона змушена орендувати житло.

Під час шлюбу позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти сім'ї на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2001 року придбано нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок за адресою Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Нагорна, б. 6.

З часу купівлі вказаного житлового будинку позивачка та відповідач в ньому постійно мешкали, 11.09.2001 року зареєстровані в ньому. На даний час в спірному житловому будинку мешкають відповідач ОСОБА_2 та їхня донька.

Позивачка зазначає, що іншого житла ні вона ні ОСОБА_2 не мають.

Також позивачка вважає, що житловий будинок за адресою Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Нагорна, б. 6, який зареєстрований на праві власності на імя ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.06.2001 року є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, і частки в зазначеному житловому будинку є рівними у ОСОБА_2 та ОСОБА_1, кожному з них належить по ? частині житлового будинку.

Згоди на поділ житлового будинку ОСОБА_2 не дає і у позасудовому порядку не має наміру оформити на імя позивачки ? частку житлового будинку за адресою Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Нагорна, б. 6.

У звязку з вищевикладеним ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

08.06.2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ сумісно майна подружжя, яку згодом уточнив.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вказав, що дійсно він та ОСОБА_1 з 02.09.1994 року по цей час перебувають в шлюбі, та мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що дійсно в період шлюбу, 16.06.2001 року ним був придбаний житловий будинок № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

Згідно свідоцтва №15889 про право власності на житло, виданого Коммунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 01.02.2000 року, зареєстрованого в ЗМБТІ 21.03.2000 року в реєстраційній книзі за № 235 р№36346, ОСОБА_2, його донька ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були власниками в загальній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

15.06.2001 року вищевказана квартира з дозволу органу опіки була продана усіма співвласниками, у тому числі і ОСОБА_2, ОСОБА_1, та в інтересах їхньої на той час неповнолітньої доньки ОСОБА_3

16.06.2001 року замість проданої квартири був придбаний житловий будинок № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області, право власності було зареєстровано на ОСОБА_2, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані та постійно проживали за вищевказаною адресою.

Позивач вказує, що в період шлюбу в 2007 році ним та ОСОБА_1 за їхні спільні кошти було придбано автомобіль НОМЕР_1.

Тому позивач за зустрічним позовом просить суд розділити сумісно нажите майно в період шлюбу, а саме 2/3 частини домоволодіння за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Нагорна будинок № 6, та автомобіль НОМЕР_1 між ним та ОСОБА_1, залишивши у власності ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску, а в його власності 2/3 частини домоволодіння за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Нагорна будинок № 6.

Також з позовною заявою звернулась третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що вона є рідною донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в червні 2016 року їй стало відомо, що її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому порядку ділять спільно нажите в період шлюбу майно, в ому числі і домоволодіння за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Нагорна будинок № 6.

ОСОБА_3 підтверджує факти викладені в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2, а саме, що відповідно до свідоцтва №15889 про право власності на житло, виданого Коммунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 01.02.2000 року, зареєстрованого в ЗМБТІ 21.03.2000 року в реєстраційній книзі за № 235 р№36346, вона була власницею в загальній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

15.06.2001 року вищевказана квартира з дозволу органу опіки була продана усіма співвласниками, у тому числі і її батьками в її інтересах, як неповнолітньої дитини.

16.06.2001 року замість проданої квартири був придбаний житловий будинок № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області, право власності було зареєстровано на її батька ОСОБА_2, а вона та її мати ОСОБА_1 були зареєстровані та постійно проживали за вищевказаною адресою.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_3 просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

В судове засідання позивачка за первісним позовом не зявилась, але надала до суду заяву, в якій зазначила, що з уточненими зустрічними позовним вимогами ОСОБА_2 згодна у повному обсязі. Згодна визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини домоволодіння № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум. Просить визнати за нею право власності на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску. Просить суд розглядати справу без її участі. Також в попередніх судових засіданнях позивачка за первісним позовом визнала позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/3 частину домоволодіння № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

Відповідач за первісним позовом до суду не зявився, натомість на адресу суду надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовну заяву до ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі без фіксації процесу технічними засобам.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву, в якій зазначила, що нас своїх позовних вимогах наполягає, із зміненими позовними вимогами ОСОБА_2 згодна в повному обємі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази кожний окремо та у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що з 02.09.1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ЖС № 258110 видане Біленьківською сільською радою Запорізького району, Запорізької області, актовий запис №40.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЖС № 051688, де в графі батько вказано ОСОБА_2, в графі мати ОСОБА_1.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 15.06.2001 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діяли за себе особисто а від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що діяли за себе особисто а від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 продали, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_2, договір посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1-888.

Згідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 16.06.2001 року ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_2 купив жилий будинок № 6 по вул. Нагорна в смт. Кушугум Запорізького району, Запорізької області, вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області 16.06.2001 року та зареєстровано в реєстрі за №947.

Договір купівлі-продажу від 16.06.2001 року зареєстровано в ЗМБТІ 20.07.2001 року за реєстровим №670.

До матеріалів справи надано довідку по вартість житлового будинку № 394 від 10.08.2016 року, яка видана ПП «Запорізька нерухомість», вартість житлового будинку № 6 по вул. Нагорна в смт. Кушугум Запорізького району, Запорізької області становить 150000,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_2, 2007 року випуску зареєстровано 05.09.2007 року за ОСОБА_1.

Згідно довідки № 537 від 12.08.2016 року вартість автомобіля, виданої ФОП ОСОБА_11, ВАЗ 2111 д/н НОМЕР_3, 2007 року випуску складає 101414,48 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, яке придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.п.) самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно із вимогами ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Таким чином, згідно із ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, позивач має право на половину вказаного майна, як майно, яке нажите подружжям за час шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, розяснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Викладені позивачем у позові обставини підтверджені наданими до позовної заяви письмовими доказами.

Вирішуючи питання щодо заявленого позову, суд враховує, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів, інтересів інших осіб. У зв'язку із наведеним, з урахуванням вимог ст. 130, ч.4 ст. 174 ЦПК та ч. 6 п.11 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, згідно якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем за зустрічним позовом та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та вимоги ОСОБА_3

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 10, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 68, 69, 70, 71 СК, ст.ст. 235, 316, 317, 319, 321, 328, 368, 391, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку житлового будинку відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка заявляє самосійні вимоги: ОСОБА_3 про поділ сумісно майна подружжя задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння задовольнити.

Розділити сумісно нажите майно в період шлюбу, а саме 2/3 частини домоволодіння № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, автомобіль НОМЕР_1, 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, залишивши у власності ОСОБА_2 2/3 частини домоволодіння № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області, у власності ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1, 2007 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини домоволодіння № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_1, 2007 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину домоволодіння № 6 по вул. Нагорна, в смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяті днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.П. Гончаренко