Справа № 426/2163/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

18 травня 2016 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря Фурсової Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Сватівська обласна психіатрична лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання звільнення «за прогул без поважних причин» незаконним та поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №19/05 від 07.03.2016 року про звільнення ОСОБА_1, про визнання звільнення «за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України» незаконним та поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул в розмірі 4000 гривень.

Свій позов обґрунтував тим, що наказом відповідача № 19/05 від 7 березня 2016 року її було звільнено із займаної посади молодшої медичної сестри за прогул без поважних причин на підставі табелю обліку робочого часу та витягу з протоколу засідання профспілкового комітету №5. З цим наказом вона не згодна, вважає, що він не законний, оскільки при ознайомленні з графіком роботи вона виявила, що її зміна починалася лише з 2.03.2016 року. Додатково про те, що вона повинна вийти на роботу саме 1.03.2016 року її ніхто не повідомляв. Саме такі письмові пояснення вона надала керівнику лікарні. Але це не було враховано керівником лікарні і ним було видано наказ про її звільнення.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 наполягають на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача позов не визнав, вважає, що відсутні підстави для його задоволення.

Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилається позивач та його представник, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ч.1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Судом встановлено, що позивач з 23.05.1991 року по день звільнення знаходилася в трудових відносинах з відповідачем, працювала на різних посадах (а.с. 11-13). 1.03.2016 року під час перевірки відпрацювання робочого часу о 13 год. 59 хв., комісія працівників лікарні у складі 5 чоловік засвідчили, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі з початку робочого дня до часу здійснення перевірки. Під час перевірки комісія перевірила наявний графік роботи, журнал приходу на роботу, згідно яких ОСОБА_1 мала працювати в указаний день в денну зміну, але на робоче місце вона не зявилась. Виконуюча обовязки старшої медичної сестри ОСОБА_4 пояснила, що складений графік роботи на березень 2016 року був перевірений та затверджений керівництвом лікарні і погоджений в профспілковим комітетом лікарні 25.02.2016р. Перший робочий день ОСОБА_1 згідно графіку був 01.03.2016р., про що було доведено ОСОБА_1 під особистий підпис. Після погодження графіку роботи, будь-яких змін до нього не вносилось. Про причини неявки ОСОБА_1 її не попередила. На наслідками перевірки був складений акт, яким зафіксовано відсутність позивачки на робочому місці (а.с. 43).

Відповідно до ст. 149 КЗпП України від ОСОБА_1 адміністрацією лікарні було витребувано письмове пояснення (а.с. 47).

Наказом головного лікаря Сватівської обласної психіатричної лікарні № 19/05 від 7 березня 2016 року було звільнено ОСОБА_1 із займаної посади молодшої медичної сестри за прогул без поважних причин на підставі табелю обліку робочого часу та витягу з протоколу засідання профспілкового комітету №5 (а.с. 50-51).

Відповідно до витягу з протоколу №5 засідання профспілкового комітету від 4 березня 2016 року профспілковий комітет одноголосно надав згоду на розірвання трудового договору, укладеного між Комунальним закладом «Сватівська обласна психіатрична лікарня» та ОСОБА_1 (а.с.51).

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Доводи позивача та його представника про те, що ОСОБА_1 не була ознайомлена з графіком роботи на березень 2016 року спростовуються даними оригіналу самого графіку, в якому наявний підпис ОСОБА_1 про її ознайомлення з ним. Що це підпис саме її, ОСОБА_1 не заперечує.

В цьому графіку перша робоча зміна місяця визначена 01.03.2016р. з 07.00 год. до 19.00 год. Будь яких виправлень у графіку роботи ОСОБА_1 не виявлено. Можливість дописки додаткового дня роботи в пустій клітині цього графіку виключається, оскільки в такому випадку загальна кількість робочих годин за місяць буде більшою ніж 156 годин, що чітко визначено в самому графіку роботи.

Таким чином судом встановлено,що позивачкою 1.03.2016 року допущений прогул без поважної причини. За допущення прогулу вона була звільнена на підставі ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України та в порядку, передбаченому ст.149 КЗпП України.

Вищевикладені обставини є підставою для відмови в задоволенні вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу №19/05 від 07.03.2016 року про звільнення ОСОБА_1, про визнання звільнення «за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України».

Позовні вимоги позивачки щодо поновлення її на роботі та стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул в розмірі 4000 гривень не підлягають задоволенню скільки вони є похідними від вимог, в задоволенні яких судом відмовлено.

На підставі викладеного, у відповідності

до ст.ст. 40, 149 КЗпП України;

ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Сватівська обласна психіатрична лікарня» про визнання незаконним та скасувати наказу №19/05 від 07.03.2016 року про звільнення ОСОБА_1, про визнання звільнення «за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України» незаконним та поновлення на роботі, та стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул в розмірі 4000 гривень через його необгрунтованність.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2016 року.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_5