Справа № 456/485/16-ц
Провадження № 2/456/781/2016
РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2016 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Підгірцівська сільська рада Стрийського району Львівської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в прядку спадкування за заповітом, -

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Комарів Стрийського району померла її тітка (рідна сестра її батька) ОСОБА_3. Після смерті тітки відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 Право власності на цей будинок зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 05.10.1987 року. Станом на 15.04.1991 року, часу ліквідації «колгоспний двір», в господарстві була зареєстрована тітка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5, що стверджується випискою з погосподарських книг господарства та довідкою сільської ради. Отже, після ліквідації «колгоспний двір» кожному з них має належати по 1/2 частині майна колишнього колгоспного двору. Відповідно і спадщина після смерті тітки відкрилася на 1/2 частину цього майна. ОСОБА_3 проживала в господарстві постійно, її син ОСОБА_5 в господарстві не проживав. Вона опікувалася тіткою, здійснювала догляд за нею. У 2002 році в господарстві зареєструвала своє місце проживання дружина ОСОБА_5 відповідачка по справі ОСОБА_2, яка проживає у ньому і на даний час. ІНФОРМАЦІЯ_2 син тітки ОСОБА_5 помер. За життя, 08.04.2003 року тітка склала заповіт, яким розпорядилася належним їй майном в її користь. Заповіт не змінено і не скасовано. Вона прийняла спадщину, що відкрилася після смерті тітки ОСОБА_3, так як у визначений законом термін подала заяву до Стрийської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (спадкова справа № 979/200), однак Стрийська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, оскільки дане господарство досі обліковується як колгоспний двір та у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, розташований по АДРЕСА_1 від 05.10.1987 року ім'я тітки помилково зазначено ОСОБА_3 замість ОСОБА_3, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Представники позивачки ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити.

Представник відповідачки ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просить позов в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволити, проти визнання права власності заперечив.

Представник третьої особи голова Підгірцівської сільської ради Берник М.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників позивачки, представника відповідачки, представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3.

Згідно заповіту від 08.04.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 85, ОСОБА_3 заповіла все належне їй на день смерті майно ОСОБА_1, всіх інших спадкування позбавила.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.06.2008 року.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.10.1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Стрийської районної Ради народних депутатів № НОМЕР_2 від 17.09.1987 року, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1), належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3.

Із списку членів домогосподарства встановлено, що членами колгоспного двору є ОСОБА_3, голова колгоспного двору, її син ОСОБА_5, та її невістка ОСОБА_2, яка була зареєстрована в господарстві 29.11.2002 року.

Із довідки Підгірцівської сільської ради № 1683 від 15.10.2015 року вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 Львівської області згідно погосподарського обліку рахувався як колгоспний двір, станом на 15.04.1991 року в ньому були зареєстровані голова сім'ї - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та її син - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно довідки Підгірцівської сільської ради № 1966 від 19.11.2015 року на даний час в житловому будинку по АДРЕСА_1 Львівської області зареєстрована та проживає ОСОБА_2.

Відповідно до даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об'єкт нерухомого майна, житловий будинок по АДРЕСА_1 Львівської області, зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.10.1987 року (довідка МБТІ № 641 від 30.03.2016 року).

Стрийська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Підгірцівською сільською радою 08.04.2003 року за № 85, після смерті ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, оформлених належним чином, на спадкове майно, про що свідчить відповідь на заяву ОСОБА_1 Стрийської державної нотаріальної контори № 1941/02-14 від 23.11.2015 року.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про власність» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Частина 1 ст. 13 ЗУ «Про власність» (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) визначає, що об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 05.10.1987 року, видане на підставі рішення виконкому Стрийської районної Ради народних депутатів № НОМЕР_2 від 17.09.1987 року, на ім'я ОСОБА_3, дійсно належить ОСОБА_3. Даний факт підтверджується поясненнями позивача, а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

Також, судом встановлено, що спірний житловий будинок в по АДРЕСА_1 Львівської областіналежав суспільній групі господарств - колгоспний двір, членами якого були ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_3 зробила особисте розпорядження щодо всього майна, яке належатиме їй на день смерті, заповівши це майно своїй племінниці ОСОБА_1 Станом на 26.06.2008 року цей заповіт не змінений і не скасований. ОСОБА_1 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті тітки, так як у визначений законом термін подала заяву до Стрийської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (спадкова справа № 979/2008). Крім ОСОБА_1 інших спадкоємців до обов'язкової частки немає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги підставними та законними і такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 234, НОМЕР_2 - 259 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1233, 1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.10.1987 року, виданого відповідно до рішення виконкому Стрийської районної Ради народних депутатів № НОМЕР_2 від 17.09.1987 року, який розташований по АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку (А-1, загальною площею 66,7 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м) разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд (сарай Б, колодязь к, огорожа № 1), які розташовані по АДРЕСА_1 Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в одному примірнику і має силу оригіналу.

Головуючий-суддя В. М. Бораковський