У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, позбавлення батьківських прав,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки - ОСОБА_3, органу опіки та піклування - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину в сумі 2472 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. в прибуток державного бюджету України.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність вказаного рішення в частині відмови у збільшенні розміру аліментів та позбавленні батьківських прав через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом було взято до уваги лише доводи відповідача стосовно того, що він сплачує аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку, однак не було враховано, що дитина почала відвідувати школу, внаслідок чого змінився розмір витрат на її утримання.

Крім того, судом не було взято до уваги довідку № 41 від 23.04.2015 року, з якої вбачається, що її середній заробіток є невеликим, як наслідок, вона самостійно не може покривати усіх затрат на дитину.

Звертає увагу, що відповідач самовільно приступив до виплати аліментів, шляхом їх переказу, визначивши їх розмір в 500 грн., хоча їх сплата повинна проводитись через виконавчу службу в частці від отриманого ним доходу.

У судових засіданнях відповідач особисто підтвердив відсутність спілкування з сином протягом останніх чотирьох років, що свідчить про його свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Вважає, що суд дійшов невірного висновку щодо відсутності її сприяння у спілкуванні відповідача з сином, оскільки жодних заходів з приводу усунення перешкод у спілкуванні з сином та забезпечення участі у його вихованні ОСОБА_2 не вжив.

Крім того, належних та переконливих доказів про створення нею відповідачу перешкод у спілкуванні із малолітнім сином у матеріалах справи не міститься, а судом не здобуто.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у збільшенні розміру аліментів та позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_5

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення судом першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому просить її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що передбачені ст. 192 СК України підстави для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина, відсутні.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 17.09.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано. Сина залишено проживати з матір'ю.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 28.04.2014р. зменшено розмір аліментів та стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частки від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Вказаним рішенням також зменшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/4 до 1/6 частки від всіх видів (заробітку) доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Згідно копії довідки № 41 від 23.04.2015р. ОСОБА_1 працює у Рівненській міській стоматологічній поліклініці на посаді лікаря стоматолога та її середній заробіток становить 1560,21 грн.

Відповідно ч.1 ст.192 СК України особа, яка одержує аліменти може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів, тобто для збільшення розміру аліментів достатньо однієї з обставин, визначених у ст.192 СК України.

Однак, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України, будь-яких доказів наявності вказаних обставин позивачкою не надано.

Покликання відповідачки на збільшення витрат на утримання дитини в зв'язку з початком відвідування школи не заслуговують на увагу, оскільки її позовні вимоги про стягнення половини вартості освітніх послуг за період з вересня 2013 року по лютий 2016 року були визнані відповідачем і задоволені судом даним рішенням суду.

Доводи ОСОБА_1 про те, що довідкою № 41 від 23.04.2015 року підтверджується її невеликий середній заробіток не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, так як доказів того, що на момент визначення їх розміру позивачка отримувала значно більший дохід та її матеріальний стан погіршився в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги, про самовільне визначення і сплату аліментів відповідачем в розмірі 500 грн. не стосуються питання про збільшення розміру аліментів, а мають вирішуватись в порядку виконання судового рішення про їх стягнення.

Крім того, позивачкою не надано доказів про те, що вказаний розмір добровільно сплачуваних відповідачем аліментів є меншим ніж 1/6 частина його доходів.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року №20) передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, ОСОБА_2 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, сплачує аліменти на утримання сина та визнав позовні вимоги про стягнення з нього додаткових витрат на його утримання, прагне брати участь у вихованні дитини, однак через проживання в іншому місті на значній відстані, його спілкування з сином є обмеженим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимоги про позбавлення батьківських прав.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, рішення суду ухвалено без істотних порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, висновки, яких дійшов суд, відповідають обставинам справи, а апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.