Справа № 308/2859/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі: Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про надання дозволу на виїзд з України дітей, які не досягли шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про надання дозволу на виїзд з України дітей, які не досягли шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Свій позов позивачка мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_2 з 06.09.2003 року по 16.11.2012 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2012 року, яке набуло законної сили, шлюб розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_3 26.12.2005р.н. та ОСОБА_4 26.08.2008р.н.. За рішенням суду дітей залишено для проживання з матір"ю. На даний час позивачка одноосібно утримує дітей та забезпечує їх матеріально, оскільки відповідач не в змозі виплачувати присуджені аліменти на їх утримання. Крім того вона самостійно забезпечує моральний, фізичний та інтелектуальний розвиток дітей. З часу розірвання шлюбу відповідач жодним чином не підтримує дітей матеріально, не вчиняє жодних дій для покращення їх здоровя та фізичного розвитку. Так, позивачка також має можливість відвідувати спеціалізовані спортивно-оздоровчі заклади на території Угорщини в межах дії Угоди про малий прикордонний рух.

Оскільки діти потребують постійного догляду та розвитку мовних навичок при спілкування з бабусями та дідусем вона вважає за потрібне час від часу виїздити з ними за межі України для відвідування термального басейну в м. Ніредьгаза (Угорщина) та інші у Словацькій Республіці.

Однак незважаючи на неодноразові прохання надати таку згоду батько дітей ОСОБА_2 не надає нотаріально завіреної згоди на виїзд дітей у супроводі позивачки за кордон. При цьому жодних аргументів, які б свідчили про обґрунтованість такої позиції щодо інтересів дітей її колишній чоловік не наводить. Єдиною причиною відмови у наданні дозволу на виїзд дітей відповідач називає негативне ставлення до неї особисто.

Позивач вважає, що така позиція відповідача і батька дітей суперечить їх інтересам та порушує їх конституційне право на всебічний та гармонійний розвиток як особистостей. З огляду на наведені факти, позивачка вважає таку поведінку відповідача нічим іншим як зловживанням своїми батьківськими правами.

В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримання позову з наведених у ньому мотивів в повному обсязі та просили суд такий задовільнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений.

Суд, заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_2 з 06.09.2003 року по 16.11.2012 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.11.2012 року, яке набуло законної сили, шлюб розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_3 26.12.2005р.н. та ОСОБА_4 26.08.2008р.н.. За рішенням суду дітей залишено для проживання з матір"ю.

За ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Право фізичної особи на свободу пересування закріплене також у нормі ч. 1 ст. 313 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів та зарубіжних поїздок.

За змістом ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

З аналізу ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" вбачається, що даною нормою передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Таким чином суд вважає, що відмова відповідача - батька дітей, у наданні дозволу на виїзд неповнолітніх дітей закордон не відповідає інтересам дітей, обмежує їх в правах, а тому задоволення позову відповідатиме інтересам дітей.

Керуючись ст. 9 Сімейного кодексу України, ст. ст. 213-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про надання дозволу на виїзд з України дітей, які не досягли шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків - задоволити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд малолітніх дітей ОСОБА_3 26.12.2005р.н. та ОСОБА_4 26.08.2008р.н. за кордон без дозволу батька дітей ОСОБА_2 до повноліття молодшої дитини.

Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх ОСОБА_3 26.12.2005р.н. та ОСОБА_4 26.08.2008р.н. за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5