АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4379/16 Головуючий 1 інст. Cиротников Р.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та участь у додаткових витратах на дитину,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини- Золотих ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та додаткові витрати на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що з відповідачем ОСОБА_3 вони мають малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, де батьком дитини записаний ОСОБА_3 У шлюбі з батьком дитини позивач не перебувала, батьки дитини мешкають окремо.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2014 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання його матері - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Також, визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина- Золотих А.П., та спілкування з ним, шляхом систематичних побачень у першу та третю суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.

Дитина знаходиться на утриманні позивача, яка займається її вихованням, розвитком та лікуванням. Між батьками дитини- Золотих П.В. та ОСОБА_4, склалися неприязні стосунки, тому домовленості з батьком про утримання дитини не досягнуто. На її утриманні, окрім ОСОБА_7, знаходиться другий неповнолітній син- Удовіков Радіон, ІНФОРМАЦІЯ_3..

Відповідач у шлюбі не перебуває, сім'єю ні з ким не проживає, інших дітей, окрім ОСОБА_6, не має. За станом здоров'я відповідач не є інвалідом, працездатний. За адресою реєстрації місця проживання у м. Харкові на АДРЕСА_2 у трикімнатній квартирі мешкає один. Відповідач, як встановлено вищенаведеним рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2014 року по справі про визначення місця проживання дитини, є фізичною особою-підприємцем. Має належні матеріальні та побутові умови, сам при розгляді справи вказував, що його матеріальне становище дозволяє забезпечити дитині необхідне лікування, лікувальне харчування та створити всі необхідні умови для повноцінного розвитку. Батько дитини має мінливий дохід, тому розмір аліментів на утримання дитини, на думку позивача, слід визначити у твердій грошовій сумі.

Крім того, ОСОБА_6 страждає на тяжке рідкісне захворювання - фенілкетонурію (порушення обміну речовин) та потребує постійного лікування. У зв'язку з хворобою дитина надглядається в Харківському спеціалізованому Медико-генетичному центрі, та є інвалідом дитинства. Дитина потребує постійного нагляду та обстеження у різних лікарів та лабораторних досліджень, які не є безкоштовними. На даний час наявність фенілкетонурії вимагає особливого лікувального харчуванням «Нутріген-75» (препарат гідролізованого білка), одна лише банка, якої вистачає на 10 днів, коштує від 1300 грн. Отримання лікувального харчування з державного фонду носило мінливий характер, а останнім часом припинено, тому вона змушена купувати лікувальне харчування на комерційному ринку. Крім того, для дієтичного харчування дитині необхідні спеціальні продукти, які коштують значно дорожче, ніж продукти харчування для здорових дітей. У зв'язку із викладеним, позивач змушена звернутись до суду із цим позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини, - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн. щомісяця, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання дитини-інваліда, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 07.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки відповідач є батьком дитини він зобовязаний утримувати дитину до повноліття відповідно до вимог ст.180 СК України. Крім того, позивач надавши належні та відповідні докази, які повно та всебічно досліджені під час розгляду справи, довела та обґрунтувала свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини-інваліда.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

З пояснень сторін по справі та наданих ними доказів суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про неможливість досягти ними відповідної домовленості через особисті неприязні стосунки.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що дитина - ОСОБА_6 народився 25 січня 2011 року та його батьками, згідно свідоцтва про народження є: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_4.

Згідно довідки з місця проживання про склад родини та реєстрацію від 16.06.2015 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає та зареєстрований з 14.02.2015 року за адресою АДРЕСА_3, разом із матір'ю - ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд, при визначенні розміру аліментів, повинен враховувати найбільш вагомі обставини, визначені законом, які мають братися ним до уваги при вирішенні спору. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення по справі, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_8 кодексу України встановлюють принцип, відповідно до якого базою аліментних відрахувань є дійсні та постійні доходи платника. Це прямо випливає зі ст. 183 СК України, яка закріплює загальне правило, що аліменти встановлюються у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що відповідачем до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що він за станом здоров'я, матеріальним станом чи з інших, перелічених у ст.182 СК України, причин, не може сплачувати аліменти на дитину у розмірі, який заявлено позивачем до стягнення.

Не спростовані відповідачем і твердження позивача щодо його, ОСОБА_3, не регулярного, мінливого доходу. З копій довідок податкової інспекції від 30.11.2015 року та від 09.02.2016 року вбачається, що відповідач за 2014, 2015 роки доходів, як фізична особа-підприємець не отримував.

Таким чином, суд 1 інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що оскільки відповідач інших утриманців не має, є працездатним, як батько зобов'язаний матеріально утримувати свого сина, забезпечити його мінімально необхідними благами, які потрібні для його життя та виховання, то позовні вимоги ОСОБА_9 в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі в зазначеній сумі.

Згідно медичного висновку №768 від 14.03.2011 року, копія якого є в матеріалах справи, дитині ОСОБА_6, 25.01.2011 року встановлено діагноз - фенілкетонурія.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4: визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 за місцем проживання його матері, ОСОБА_4 АДРЕСА_4. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні із малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у його вихованні. Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина, ОСОБА_6, та спілкування з ним, шляхом систематичних побачень у першу та третю суботи місяця з 09-00 до 12-00 години з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання. В іншій частині в задоволенні первісного та зустрічного позовів - відмовлено. Відомостей про скасування чи зміну вказаного судового рішення судом касаційної інстанції матеріали справи не містять, таким чином вказане рішення набрало законної сили.

Сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що в теперішній час вказане рішення суду виконується: дитина мешкає разом із матір'ю, батькові не перешкоджають спілкуватися із дитиною в час та у спосіб, визначений судом.

З наданих сторонами до суду копій медичної документації дитини - ОСОБА_6, вбачається, що дитина дійсно страждає на захворювання - фенілкетонурія, потребує спеціального лікувального харчування, жорсткої дієти, постійного нагляду лікарів, обстежень, тощо.

Разом із тим, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження доводів відповідача, зазначених ним в письмових запереченнях проти позову та усних поясненнях, наданих під час розгляду справи, з приводу того, що позивач не забезпечує дитині належного догляду, лікування, спеціального харчування, тощо.

Так, з долучених до справи позивачем копій товарних чеків та накладних, вбачається, що позивач купувала спеціальне дієтичне та лікувальне харчування та вартість спеціального харчування для дитини, хворої на фенілкетонурію, є значно вищої від вартості звичайних продуктів харчування, а спеціальні сухі спеціалізовані суміші коштують 1570,80 грн. за одну банку.

З відповіді головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки №12 від 06.11.2015 року №17, вбачається, що дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оглянутий дільничним лікарем 01.10.2015 року, загальний стан здоров'я дитини задовільний, фізичний стан відповідає віку, психомоторний розвиток відповідає віку дитини. Вказана інформація спростовує твердження відповідача щодо неналежного ставлення ОСОБА_4 до догляду за сином, оскільки не дотримання хворими на фенілкетонурію дітьми відповідної дієти призводить до настання незворотних наслідків у стані здоровя дитини, патологічних змін у організмі, тощо.

З копії відповіді головного лікаря КЗОЗ ХМДП №12 від 22.02.2016 року вбачається, що дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має річну потребу в лікувальному харчуванні «Тетрафен-70» на 2015 рік - 33 банки. За 2015 рік дитині видано 17 банок вказаної лікувальної суміші.

Судовим розглядом встановлено, що з січня 2016 року ОСОБА_6 лікувального харчування не отримував, закупівля лікувального харчування в січні 2016 року не проводилась в зв'язку із відсутністю вказаної лікувального харчування в Україні та вирішенням питання про можливість використання іншого лікувального харчування. Про неповне та несвоєчасне забезпечення дітей, хворих на фенілкетонурію, зокрема, ОСОБА_6, лікувальним харчуванням, свідчить і звернення активу батьків дітей, хворих на фенілкетоноурію, до генерального директора ХСМГЦ, від 14.04.2015 року, копія якого долучена до справи. Крім того, сам по собі факт створення громадської організації ХРОБДІХФ «Особливі діти», одним з засновників якої є відповідач ОСОБА_3, свідчить про існування реальної необхідності сприяння забезпечення членів такої організації медикаментами, дієтичним харчуванням, тощо, та спростовує твердження відповідача щодо належного забезпечення його сина необхідним лікувальним харчуванням за державний кошт та за кошти місцевих бюджетів.

Відповідно до частини 1 статті 185 ОСОБА_8 кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 ОСОБА_8 кодексу України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм ОСОБА_8 кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Тобто, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно положень ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, ураховуючи норми ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 8 ОСОБА_8 кодексу України суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

За таких обставин суд 1 інстанції підставно вважав, що позивач, надавши належні та відповідні докази, які повно та всебічно досліджені під час розгляду справи, довела та обґрунтувала свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини-інваліда.

Отже, суд, встановивши, що у зв'язку із наявністю у дитини хронічного генетичного захворювання на фенілкетонурію, основним лікуванням якого є постійне дотримання дитиною суворої дієти, вживання спеціального лікувального харчування, у позивача виникли додаткові витрати, що полягають в придбанні лікувального харчування, забезпеченні дитини іншим, дієтичним харчуванням, належним рівнем медичного догляду, обстежень, занять із лікарем-логопедом, тощо, і такі витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на лікування дитини від хронічного захворювання, підтримання його стану здоров'я, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 500грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не має.

Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ст.ст.314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Ю.А. Пономаренко

Судді - А.П. Івах

ОСОБА_2