Справа №468/2462/14-ц 15.08.2016 15.08.2016 15.08.2016
Провадження №22-ц/784/1898/16
Категорія: 59 Головуючий першої інстанції: Янчук С.В.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

15 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Лептуга С.С.,

за участю:

- прокурора Кадєєвої А.В.,

- представника позивача - ОСОБА_2,

- представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - Кравченка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року ухваленого за позовом ОСОБА_4 до Баштанської районної ради Миколаївської області, Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області, ДП «Держгеокадастр», Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа - приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області - ОСОБА_6, про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування,

встановила:

19 грудня 2014 року ОСОБА_4 пред'явив до Баштанської районної ради Миколаївської області вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7.

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, площею 38,1 га, яка знаходилась у користуванні спадкодавця на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 03 липня 1995 року.

Позивач зазначав, що у встановленому законом порядку він прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори. Але, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку йому було відмовлено, незважаючи на те, що таке право спадкодавця, яке підтверджено державним актом на право постійного користування, не припинилось і входить до складу спадщини.

Посилаючись на викладені обставини, і те, що земельна ділянка надавалася спадкодавцю для розширення фермерського господарства, яке очолює на сьогоднішній день позивач, останній просив визнати за ним у порядку спадкування право на постійне користування землею у розмірі 38,1 га у відповідності до державного акту серії НОМЕР_1 від 03 липня 1995 року.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Баштанську районну державну адміністрацію Миколаївської області.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року позов задоволено.

-2-

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалами Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року та 19 квітня 2016 року до участі у справі залучено в якості співвідповідачів ДП «Держгеокадастр» та Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області відповідно.

Останнім рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_4

В обґрунтування скарги посилався на порушення судом вимог матеріального права при вирішенні зазначених вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, відповідач Баштанська районна рада, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, посилаючись на безпідставність її доводів, просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що батько позивача мав на праві постійного користування спірну земельну ділянку, яка надавалась громадянам, які вели селянське (фермерське) господарство відповідно до Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року (в редакції від 15 березня 1991 року) та на підставі Закону України від 20 грудня 1991 року «Про селянське (фермерське) господарство», яким і було визначено порядок успадкування такого права спадкоємцями громадянина, якій вів селянське господарство.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав, що оскільки на час відкриття спадщини будь-яких договорів емфітевзису не укладалось, та чинним законодавством не передбачено судового порядку його встановлення, дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою не увійшло до складу спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що 16 січня 1995 року зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Зайченка Михайла Павловича», засновником та головою якого до 17 жовтня 2013 року був ОСОБА_7 ( т. 1 а.с.9-23).

На підставі рішення Баштанської районної Ради народних депутатів від 12 травня 1995 року № 7, ОСОБА_7, як голові фермерського господарства, надано у постійне користування землю для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Баштанського району, площею 38,1 га, яка розташована в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (т. 1 а.с.67-71 ).

На підставі вказаного рішення, 03 липня 1995 року ОСОБА_7 одержав державний акт на право постійного користування землею Серії НОМЕР_1, площею 38,1 га, з цільовим призначенням - для розширення селянського (фермерського) господарства (т. 1 а.с.8).

-3-

За життя ОСОБА_7, 17 жовтня 2013 року на підставі зборів учасників зазначеного господарства, затвердженого у формі протоколу, припинено повноваження голови фермерського господарства ОСОБА_7, позивача обрано новим головою фермерського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7.

Спадкоємцями першої черги за законом є його син - позивач, дружина померлого - ОСОБА_8 та син померлого - ОСОБА_9

24 січня 2014 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 Інші спадкоємці - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились від спадщини, що підтверджується заявами від 24 січня 2014 року поданими приватному нотаріусу.

Постановою приватного нотаріуса від 03 жовтня 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування земельною ділянкою, оскільки спадкодавець не був власником земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею видавалися на ім'я голови селянського (фермерського) господарства, з ним укладався договір на тимчасове користування землею, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до ст. 31 чинного Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерськими господарством на умовах оренди.

Відповідно до п. 5.1.1. Статуту господарства, зареєстрованого в Реєстраційній службі Баштанського РУЮ Миколаївської області, реєстраційний №30001003 від 22 жовтня 2013 року, до земель господарства належать землі, що передані господарству у приватну власність, у користування, що посвідчено відповідно Державними актами на право приватної власності на землю та постійного користування землею, виданими на ім'я голови господарства або членів господарства.

Як встановлено, спірна земельна ділянка була надана у постійне користування ОСОБА_7, як голові фермерського господарства, для розширення вказаного господарства, що посвідчено Державним актом на право постійного користування землею.

Після припинення повноважень голови вказаного господарства ОСОБА_7 та обрання позивача новим головою фермерського господарства, переоформлення права постійного користування земельною ділянкою не потребувало, оскільки ОСОБА_7 залишався членом цього господарства.

Після смерті ОСОБА_7, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1, земельна ділянка залишилась в користуванні фермерського господарства.

Проте, за чинним законодавством підлягало переоформленню право користування спірною земельною ділянкою на умовах оренди.

Позивач ОСОБА_4, як голова фермерського господарства, не позбавлений права звернутися до органів державної влади чи місцевого самоврядування із заявою про надання спірної земельної ділянки, яка використовувалась для ведення фермерського господарства на праві постійного користування земельною ділянкою, в оренду для ведення фермерського господарства.

-4-

Доказів того, що позивачу відмовлено у наданні спірної земельної ділянки в оренду матеріали справи не містять. Тому підстави для задоволення позову ОСОБА_4 відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для скасування рішення районного суду.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача не підлягає відшкодуванню судовий збір на подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко