УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення, який обґрунтований тим, що вона є власницею 1/2 частини будинку, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Вказану частину будинку їй подарувала мати у 1998 році відповідно до договору дарування. На даний час у даному будинковолодінні проживає вона, її дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік - ОСОБА_5 та її батько - ОСОБА_3

Між нею та її батьком, відповідачем по справі, в силу його складного характеру склалися неприязні стосунки, тому що він систематично вчиняє конфлікти з усіма членами її родини, систематично порушує правила співжиття, завдає шкоду майну, на свій власний розсуд виносить та роздає з подвір'я речі та майно, поводить себе дуже агресивно з членами її сім'ї та іншими людьми.

Відповідач добровільно виселитися із будинку не бажає, порушуючи таким чином права позивача як власника та права її родини.

Окрім того, позивач та її чоловік неодноразово зверталися до органів внутрішніх справ із заявами щодо неправомірної поведінки ОСОБА_3 Також зазначила, що ОСОБА_3 постійно проживає у її будинку, користується газом, електроенергією, але жодного разу не приймав участі у оплаті за комунальні платежі.

Таким чином, відповідач своєю неправомірною поведінкою робить неможливим спільне з ним проживання за однією адресою, тому підлягає виселенню відповідно до вимог ст. ст. 116, 157 ЖК України.

Позов заявлено з підстав, передбачених ст. ст. 9, 10, 116, 156, 162 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Враховуючи викладене, просила суд виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року, позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно договору дарування від 17 квітня 1998 року позивачу належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення позивача, оскільки позивачем не наданобезспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_3 систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л.Ізмайлова