У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2931 га в с. Підгайці Луцького району Волинської області кадастровий № НОМЕР_1, а ОСОБА_7 на підставі договору дарування - земельна ділянка площею 675 кв.м у с. Підгайці Луцького району Волинської області, кадастровий НОМЕР_2. Позивачі зазначали, що відповідач ОСОБА_8 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,0971 га і самовільно зайняв частини їх земельних ділянок, спорудивши на них металеву огорожу, чим чинить їм перешкоди у користуванні ними. При цьому, без їх згоди відповідач змінив встановлені земельно-кадастровою документацією межі суміжних ділянок, а саме: на земельній ділянці кадастровий НОМЕР_2 від «В» до «Г» на віддаль 1,6 м, від «Б» до «В» на віддаль 2,6 м, від «А» до «Г» на віддаль 2,4 м; на земельній ділянці кадастровий НОМЕР_3 від «В» до «Б» на віддаль 1,9 м та 1,7 м довжиною 20,35 м. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили зобов'язати відповідача повернути їм самовільно зайняті частини земельних ділянок і знести встановлену ним металеву огорожу та відновити межі земельних ділянок згідно закріплених 26 жовтня 2013 року межових знаків довготривалого зберігання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачами належним чином не доведено встановлення відповідачем металевої огорожі на частині земельних ділянок, що належать позивачам на праві приватної власності, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи № 7535-7536 від 08 жовтня 2014 року.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1917 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий НОМЕР_3, яка розташована в с. Підгайці Луцького району Волинської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 23 лютого 2006 року (а.с. 5).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 01 квітня 2005 року, ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 675 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідачу ОСОБА_8 належить земельна ділянка площею 510 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 01 квітня 2005 року (а.с. 54).

Судами встановлено, що між користувачами суміжних земельних ділянок існує спір щодо межі, яка поділяє дані домоволодіння.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власники земельних ділянок зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно зі ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

За змістом ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212 - 215 ЦПК України, не встановив фактичних обставин, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, як на підтвердження невідповідності фактичного користування спірними земельними ділянками правовстановлюючим документам, здійснив посилання на висновок судової земельно-технічної експертизи №7535-7536 від 08 жовтня 2014 року, проведеної у межах іншої цивільної справи № 161/4122/14-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа - Волинська регіональна філія ДП «Центр земельного кадастру», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, залишивши поза увагою, що в матеріалах даної справи такий висновок чи його копія відсутні. На вирішення судової земельно-технічної експертизи відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2014 року (а.с. 36) було постановлено питання чи відповідає фактичний порядок користування земельними ділянками сторонами правовстановлюючим документам на земельні ділянки та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування, а також чи мало місце порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладання спірних земельних ділянок, що належать сторонам правовстановлюючим документам на ці земельні ділянки та вимогам нормативно-правових актів. Зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2015 року (а.с. 75 зворот) вбачається, що фактичне землекористування земельними ділянками ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не відповідають правовстановлюючим документам на земельні ділянки, а невідповідність полягає у тому, що паркани досліджуваних земельних ділянок встановлені не відповідно до правовстановлюючих документів. Встановити фактичне землекористування ОСОБА_6 не виявилось можливим. В той же час, не встановлено порушень меж та накладання земельних ділянок, що належать позивачу та відповідачам відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки.

При цьому судом першої інстанції не з'ясованим залишилось чи має місце порушення права володіння, розпорядження та користування, належними позивачам на праві власності земельними ділянками зі сторони відповідача, внаслідок встановлення останнім паркану, не перевірено чи мало місце переміщення спірної межі позивачами або відповідачем, з урахуванням наявних в матеріалах справи планів земельної ділянки, актів погодження меж з суміжними земельними ділянками.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова