АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3365/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування в частині, зобов'язання вчинити дії.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в серпні 2015 року до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням заяви про часткову зміну предмета позову, ставила питання про визнання свого звільнення з займаної посади за п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри до неї, здійснене 14.07.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» незаконним; визнання наказу № 1582 -П від 14.07.2015 року «Про звільнення ОСОБА_3.» незаконним та його скасування; зобов'язання ПАТ «Укрсоцбанк» внести у трудову книжку зміни, зазначивши запис № 29 від 14.07.2015 року недійсним; стягнення з ПАТ «Укрсоцбанк» 15 979, 50 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач та її представник підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до наказу № 34-к ОСОБА_3 18.03.1993 року було прийнято на роботу на посаду касира сектору операційних кас, каси переліку і спец-кас Київської міської дирекції Укрсоцбанку.

14.07.2015 року у зв'язку із зміною організаційної структури ОСОБА_3 переведено на посаду касира-економіста сектору касових операцій Київського відділення № 10 департаменту роздрібних продажів у Київському регіоні центру роздрібного бізнесу.

14.07.2015 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого банк покладає, а працівник бере повну матеріальну відповідальність за приймання, зберігання та видачу довірених йому матеріальних цінностей.

Згідно наказу від 14.07.2015 року № 1582-П ОСОБА_3- касира-економіста сектору касових операцій Київського відділення № 010 департаменту роздрібних продажів у Київському регіоні центру роздрібного бізнесу звільнено у зв'язку із втратою довіри до неї за ч. 2 ст. 41 КЗпП України.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 вказувала, що її дії при видачі готівки не були корисливими, так як вона визнана потерпілою по кримінальному провадженню за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Дане провадження було відкрито відносно ОСОБА_6 який 24.06.2015 року в приміщення банку шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 104 400 гривень які вона передала останньому під час здійснення обміну валют.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відповідач мав підстави для втрати довіри, зважаючи на недодержання ОСОБА_3 порядку проведення операцій з матеріальними цінностями, а також те, що звільнення позивача відбулось без порушень вимог чинного законодавства України. За таких обставин підстави для визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, зобов'язання вчинити дії щодо скасування запису у трудовій книжці та поновлення на роботі ОСОБА_3 відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач вказувала на те, що суд першої інстанції при розгляді справи безпідставно не взяв до уваги той факт, що вона не вчиняла жодних винних дій, які б могли бути підставою для звільнення у зв'язку із втратою довіри. А навпаки, була визнана потерпілою по кримінальному провадженню від 10.07.2015 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - шахрайство. Дане провадження було відкрите відносно гр. ОСОБА_7, який 24.06.2015 року близько 16.10 годині у приміщенні ПАТ «Укрсоцбанк» за адресою м. Київ, вул. Жилянська, 9-11 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 104400 гривень які вона йому передала ( як касир) під час здійснення обміну валют. Тому вважала, що вона в даному випадку діяла під впливом обману, який здійснював ОСОБА_7

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Позивачем не взято до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства звільнення працівника з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) може визнаватися обґрунтованим, якщо працівник, котрий безпосередньо обслуговує грошові цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Аналіз наведеної норми права дає можливість зробити висновок про те, що за даною статтею КЗпП України може бути звільнений працівник, який вчинив будь-які дії, які дають власнику або уповноваженому органу підстави для втрати до нього довір'я.

У відповідності до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. зазначив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п 2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Звільнення у зв'язку з втратою довірся до працівника може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов'язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об'єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для звільнення позивача став висновок складений по факту нестачі коштів у сумі 4 500 швейцарських франків та пояснювальна записка ОСОБА_3При цьому слід відзначити, що позивач визнали факт нестачі коштів внаслідок вчинених нею дій, а відповідач вказав за яких обставин це сталося.

Так позивач вказувала в пояснювальній записці, що 24.06.2015 року проводила валютно-обмінну операцію купюр - швейцарські франки. Клієнт - ОСОБА_7 дав їй п'ять купюр по 100 швейцарських франків, а вона провела їх як 5000 швейцарських франків, відрахувала суму в гривні і видала клієнту за 500 швейцарських франків 116 000 гривень замість 11 600 гривень, тому в кінці дня різниця в гривнях склала 104 400 гривень.

Аналогічні обставини відображені відповідачем і в висновку, складеному за результатами службового розслідування, проведеного по факту нестачі коштів у сумі 4 500 швейцарських франків.

Крім того, позивач за своїми посадовими обов'язками була працівником, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, тобто таким з якими було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. І приводом для звільнення може бути вчинення таким працівником навмисних або необережних дій, що давали роботодавцю підстави для втрати до нього довір'я. Зокрема, це може бути порушення працівником правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

Враховуючи, що позивач по справі не є членом Первинної профспілкової організації ПАТ «Укрсоцбанк», згода останньої на її звільнення не розглядалася. ( а.с. 124).

Слід також зазначити, що наявність відкритого кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - за відсутності вироку суду на час постановлення судового рішення не дає підстав вважати, що висновки суду першої інстанції є помилковими.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: