Справа № 346/5147/15-ц
Провадження № 22-ц/779/445/2016
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

за участю: апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представників ОСББ «Зорепад» Ілюк М.В., Любенка А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зорепад» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2014 року в сумі 2227 гривень та стягнення заборгованості по невиплаті середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду в розмірі 42084 гривень 05 копійок, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зорепад» про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2014 року в сумі 2227 гривень та стягнення заборгованості по невиплаті середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду в розмірі 42084 гривень 05 копійок - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що матеріалами справи встановлено факт невиплати йому належної заробітної плати за березень 2014 року, а також дату його звільнення з посади голови правління ОСББ «Зорепад» - 31 березня 2014 року. Вважає, що відмова відповідача у виплаті йому заробітної плати за місяць березень 2014 року, є порушенням його законних прав та інтересів. Для підтвердження наявної заборгованості ОСОБА_2 звертався до відповідача з проханням видати відповідну довідку та подавав в суді клопотання про витребування такої. Однак клопотання було судом відхилено, а відповідачем на надано довідки про невиплачену зарплату.

Також, на думку апелянта, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про витребування протоколу загальних зборів ОСББ «Зорепад» та наказу про звільнення. Оскільки саме вказані документи підтвердили б дату звільнення та невідповідність записів у трудовій книжці.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Представники ОСББ «Зорепад» доводи апеляційної скарги не визнали, просять її відхилити, рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказував на те, що при звільненні його з роботи, відповідачем всупереч вимогам трудового законодавства в день звільнення не було здійснено повний розрахунок по виплаті заробітної плати за останній місяць роботи. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого ОСОБА_2 позову, та наявність розбіжностей в записах трудової книжки та досліджених в матеріалах справи доказів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч.2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

З матеріалів справи вбачається, що вказуючи на наявну заборгованість по виплаті заробітної плати позивач не надав достатніх та безспірних доказів щодо наявності у відповідача перед ним заборгованості по виплаті.

Встановлено, що у період з серпня 2013 року по лютий 2014 року позивач перебув на посаді голови ОСББ «Зорепад». 10.02.2014 року ОСОБА_2 подано заяву про звільнення з зазначеної посади, а 3.03.2014 року ним власноручно у книзі наказів вчинено запис про покладення обов'язків голови ОСББ на іншу особу.

5.03.2014 року рішенням зборів ОСОБА_6 від обов'язків голови звільнено.

Що стосується посилання апелянта на існування розбіжностей та невідповідностей в записах трудової книжки, то такі не можуть братися судом до уваги, оскільки сам апелянт не заперечує тієї обставини, що записи до трудової книжки ним вносилися власноручно.

Відповідно до Статуту ОСББ «Зорепад» ( п.9.8) визначення розміру матеріального або іншого виду заохочення членів об'єднання і правління відносяться до виключної компетенції загальних зборів членів об'єднання. Питання розпорядження коштами об'єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об'єднання кошторису віднесено до компетенції правління об'єднання ( п.9.14.3).

Оскільки сам позивач не заперечує тієї обставини, що на 2014 рік кошторис зборами не затверджувався, як і не може вказати на інший документ ОСББ, яким би йому було встановлено заробітну плату та її розмір, підстав для задоволення позову суд першої інстанції не мав.

Що стосується повивання позивача на звітність, яку він подавав до органів ПФУ, то така не може прийматися як належний доказ, оскільки подана та підписана позивачем у 20-х числах квітня 2014 року, коли обов'язки голови ОСББ він вже не виконував.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв