Справа № 509/2722/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Овідіопольський районний суд в Одеській області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.,

за участю сторін: представника позивача по первісному позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника по зустрічному позову ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (далії по тексту сільська рада), Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9

про визнання права власності, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договорів дарування недійсним, про зобовязання вчинити певні дії, скасування рішень сільської ради, скасування рішень державної реєстратора

та зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (далії по тексту сільська рада), Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9, третя особа яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4

про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зобовязати вчинити певні дії, суд,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який в порядку ст.31 ЦПК України вточнив та зазначив, 06 липня 1995 року помер його батько ОСОБА_10, який на час смерті мешкав за адресою: Одеська обл.. Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна,10 (далії по тесту спірний житловий будинок). Згідно господарської книги № 2 сільської ради 1991-1995 року на час смерті померлого за вищевказаною адресою були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер 06 липня 1995 року), дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5,онук ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_6,онук ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6. Він є спадкоємцем першої черги. В подальшому без його участі та дозволу безпідставно відповідачі розпорядились його нерухомим майном, а сільська рада в свою чергу безпідставно прийняла рішення щодо безоплатно передачі у власність земельної ділянки цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із земель запасу житлової та громадської забудови сільської ради, а тому позивач просить визнати за позивачем ОСОБА_5, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого 07.07.1995 року у м. Іллічівськ Одеської області, на 1/5 частину спірного житлового будинку в майні колишнього колгоспного двору; визнати право власності 1/20 спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом; визнати недійсним договір дарування спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за № 610 від 01.04.2014 року, визнати недійсним договір дарування спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за № 612 від 01.04.2014; витребувати у відповідача ОСОБА_4 спірний житловий будинок та зобовязати її передати дане майно та скасувати рішення державного реєстратора.

В ході розгляду відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 звернулись зі зустрічним позовом в якому зазначили та вищевказані обставини та просять визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом та зобовязати Державну реєстраційну службу вчинити певні дії щодо реєстрації спірного житлового будинку.

Позивач по первісному позову наполягає на своєму позові, зустрічний позов вважає частково обґрунтованим.

Відповідач - ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх представник позовні вимоги позивача по первісному позову визнають частково та наполягають на своїх зустрічних позовних вимогах.

Представник відповідача - Молодіжненської с/ради в судове засідання не з»явився, але направив на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу у їх відсутність.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі.

Відповідач приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу в Одеській області ОСОБА_9 в судове засідання не з»явилася, хоча була повідомлена своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 просить прийняти рішення відповідно до Закону.

Заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першої ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так судом встановлено, що дійсно 06 липня 1995 року помер ОСОБА_10, який на час смерті мешкав за адресою: Одеська обл. Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, 10 (далії по тесту спірний житловий будинок).

Згідно господарської книги № 2 сільської ради 1991-1995 року на час смерті померлого за вищевказаною адресою були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер 06 липня 1995 року), дружина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_5,онук ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6,онук ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Спадкоємцями першої черги є позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія 11-УР № 017149 Олександрівської сіл.ради Овідіопольського району Одеської області від 25.07.1960 року, крім позивача спадкоємцями першої черги є відповідачі по справі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8,син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9.

28 серпня 2010 року згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області та ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.08.2010 року власником спірного житлового будинку була визнана відповідачка ОСОБА_6, дане рішення на час розгляду справи скасоване та є чинним.

25 січня 2014 року сільською радою було прийнято рішення № 1341-УІ про передачу ОСОБА_6 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із земель запасу житлової та громадської забудови Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області земельної ділянки за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Ювілейна, земельна ділянка, 10, загальною площею 0,2500 га., (далії по тесту спірна земельна ділянка).

25 лютого 2014 року державний реєстратор видав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САК № 677474 на спірну земельну ділянку та зареєстрував належним чином.

01 квітня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 був укладений нотаріально посвідчений договір дарування спірного жилого будинку, реєстровий номер №610, який того ж дня належним чином був зареєстрований в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

01 квітня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 був укладений нотаріально посвідчений договір дарування спірної земельної ділянки реєстровий номер № 612, який того ж дня належним чином був зареєстрований в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач просить визнати за ним право власності на 1/5 частку в майні колишнього колгоспного двору, що складається зі спірного житлового будинку. В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що на час смерті померлого ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_10 він був зареєстрований у спірному будинку. Суд розглядає дані позовні вимоги до чинного законодавства на час виникнення даних правовідносин, тобто до 06 липня 1995 року.

Відповідно до ст. 112 ЦК України (в ред. 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Згідно ст. 120 ч.1 ЦК України (в ред. 1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу).

В обґрунтуванні своїх доводів позивач надав виписку з господарської книги з якої видно, хто на час смерті був зареєстрований за вищевказаною адресою, але для визнання власника в колгоспному дворі позивач не надав належних та допустимих доказів, що у нього виникли суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження даним майном. З фотокопії господарської книги видно, що позивач ОСОБА_5 працював в м. Одесі (ас.63). Крім того господар двору померлий ОСОБА_10 на 01.01.1991 року працював в КСП ім. А.В. Трофімова, що не є колгоспом чи іншим кооперативним та іншою громадською організацією, або державною.

Задовольняючи позов про визнання права власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на підставі статей 120,123 ЦК УРСР, позивач виходив з того, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, посилаючись на виписку з погосподарської книги.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 №69.

Згідно із Вказівками, суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу,відносилися до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. За таких обставин застосування позивачем норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з'ясування питання правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/20 частину спірного житлового будинку. В ході розгляду справи було встановлено, що 06 липня 1995 року помер його батько, при подані позову позивач посилається на норми ЦК України в ред. 1963 року на час виникнення правовідносин щодо спадкування. До нотаріальних установ з завою про прийняття спадщини після смерті батька позивач не звертався, з урахуванням даних правовідносин позивач повинен був звернутись з заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, а тому суд вважає, що відповідно до ст.15,16 ЦК України позивач звернувся з позивними вимогами,які при даних обставинах не підлягають судовому захисту. Крім того відповідно гл. 7 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. зі змінами та доповненими (діючий на час правовідносин та фактично на час розгулу справи) Свідоцтво про право на спадщину (правоустановчий документ) видається громадянам нотаріальними установами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають, крім того позивач не надав належних та допустимих доказів, відповідно до ст. 184 ЦК України, щодо речей визначеними індивідуальними та родовими ознаками, а саме не надав технічну характеристику житлового будинку (технічний паспорт). Позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання права власності на нерухоме майно при цьому з урахуванням того, що позов носить майновий характер позивач не надав докази вартості спірного житлового будинку, а тому суд приходить до висновку, безпідставності та передчасними позовними вимогами.

Позивач просить визнати договір дарування житлового будинку не дійсним. Так дійсно 01 квітня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 був укладений нотаріально посвідчений договір дарування спірного жилого будинку, реєстровий номер № 610, який того ж дня належним чином був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Згідно п.3.5 вищевказаного договору дарувальник свідчить, що в шлюбі не перебуває (не одружена), ні з яким чоловіком однією сімєю без укладання шлюбу …, будь-яких прав щодо нього в інших осіб, в тому числі за договором оренди, не має ... Відповідачу ОСОБА_6 спірний житловий будинок належав на підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської обл.. від 11.05.2010 року та ухвали суду від 02.08.2010 року, дане рішення та ухвала були скасовані. На час укладення договору позивач ОСОБА_5 був зареєстрований за вищевказаною адресою , та є спадкоємцем першої після його батька ОСОБА_10, а тому суд вважає, що ОСОБА_10 в рамках даних позовних вимогах є належним позивачем. Виходячи з вищевказаного суд вважає, що з урахуванням того, що на час укладання договору дарування відповідачка фактично не мала права на відчуження нерухомого майна, що знайшло своє підтвердження при розгляді цивільної справи № 2-122/10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, а тому суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 717 ЦК України відповідачка не могла передати у власність нерухоме майно, в звязку з цим вищевказаний договір є недійним.

Позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на порушення норм ст.ст.319,321,330,388 ЦК України. На час укладання договору позивач не був власником спірного нерухомого майна, правоустановчий документ на нерухоме майно судове рішення скасовано, тому суд вважає, що право власності у сторін не виникло, а тому посилання на норми ст. 388 ЦК України суд вважає помилковими. Крім того позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які суперечать одна одної, які відповідно до ст.15,16 ЦК України в одному цивільному провадженні розглянути не можливо, крім того відповідачка здійснила відчуження спірної земельної ділянки на підставі правоустановчого документа Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2014 року, яке є чинним, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження.

Позивач просить витребувати у відповідача ? частини спірного нерухомого майна, позивач не є власником нерухомого майна правоустановчого документа на час виникнення правовідносин не існує, а тому суд, вважає, що дані вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Позивач просить визнати рішення сільської ради № 1341 від 25.01.2014 року про скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області в частині передачі ОСОБА_6, безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) із земель запасу житлової та громадської забудови сільської ради, помиляючись на те, що при прийнятті рішення відповідач порушив норми земельного законодавства, але з даними доводами суд не погоджується, так відповідачка ОСОБА_6 одержала у приватну власність на загальних підставах, відповідно до ст. 116,118 ЗК України, як користувач земельної ділянки, а не як власник житлового будинку, яка отримала у власність в порядку спадкування за законом або заповітом. Позивач не надав суду доказів про користування ним спірної земельної ділянки або існуючих перешкод у здійсненні свого права власника невизначеної частини будинку, то як згідно аналізу п.п. 18-18-2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 № про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року зі змінами та доповненими, вбачається щодо особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК,377 ЦК України, у разі виділу конкретної частини будинку, але при цьому позивач ОСОБА_6 дані позовні вимоги перед судом не ставить.

Позивач просить скасувати рішення державного реєстратора щодо реєстрації нерухомого майна від 01.04.2014 року щодо спірного житлового будинку та земельної ділянки. Позивач з заявою про скасування державної реєстрації не звертався, а тому відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає, що ці вимоги не підлягають судовому захисту та так, як права та інтереси позивача державним реєстратором не порушувались, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають так як подані передчасно.

Відповідач сільська рада просить залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_5 посилаючись на ст. 119 ЦПК України, але суд вважає, з урахуванням тексту позову, посилання відповідача на невідповідність позову вимогам ст. 119,120 ЦПК України є помилковими.

При поданні позову позивач ОСОБА_5 сплатив судовий збір в повному обсягу, питання про розподіл судових витрат позивач не ставить, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

В ході розгляду справи до суду звернувся позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, з вищевказаним позовом, в якому просить визнати право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом та зобовязати вчинити певні дії, щодо реєстрації нерухомого майна.

Обставини щодо смерті померлого ОСОБА_10, наявності зареєстрованих осіб на час смерті у спірному житловому будинку та наявності спадкоємців першої черги вказані вище та повного дослідження не підлягають.

Позивачі до нотаріальних установ з завою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталися, з урахуванням даних правовідносин позивачі повинні були звернутись з заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання право власності в порядку спадкування, а тому суд вважає, що відповідно до ст.15,16 ЦК України позивач звернувся з позовними вимогами, які при даних обставинах не підлягають судовому захисту. Крім того відповідно гл. 7 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. зі змінами та доповненими (діючий на час правовідносин та фактично на час розгляду справи) Свідоцтво про право на спадщину (правоустановчий документ) видається громадянам нотаріальними установами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають, крім того позивачі не надали, відповідно до ст. 58,59 ЦПК України належних та допустимих доказів,щодо речей визначеними індивідуальними та родовими ознаками, а саме не надав технічну характеристику житлового будинку (технічний паспорт). Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами щодо визнання права власності на нерухоме майно при цьому з урахуванням того, що позов носить майновий характер позивач не надав докази вартості спірного житлового будинку, а тому суд приходить до висновку, безпідставності та передчасними позовними вимогами.

Позивачі просять зобовязати Державну реєстраційну службу Овідіопольського району Одеської області зареєструвати право власності, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Наказу МЮ України № 1062/5 від 25.06.2015 року «про питання запровадження в Одеській області пілотного проекту..», до компетенції даної юридичної особи не входить скасування реєстрації, що стосується нерухомого майна, крім того реєстраційна служба на час розгляду справи була ліквідована, а тому суд вважає,що реєстраційна служба є не належним відповідачем, атому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивачі визнають позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок та витребування частини спірного житлового будинку та скасування рішень державного реєстратора в особі приватного нотаріуса, у звязку з тим, що визнання позову в цій частині суперечить закону та порушує права та інтереси інших осіб, суд відповідно до ст.175 ЦПК України не може прийняти визнання позову в цій частині.

При поданні позову позивач ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 сплатили судовий збір в повному обсягу, питання про розподіл судових витрати позивачі не ставлять, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214 ЦПК України, ст.ст.203,215ч.1 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області,Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 про визнання права власності, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,визнання договорів дарування недійсним, про зобовязання вчинити певні дії,скасування рішень сільської ради, скасування рішень державного реєстратора - задовольнити частково.

Визнати договір дарування житлового будинку від 01 квітня 2014 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9, реєстр № 610 - недійсним.

В іншої частині позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:Гарагаш ОСОБА_16 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зобовязати вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Кириченко П.Л.