АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-9485 Головуючий у 1-й інстанції - Українець В.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової В.В.

СоколовоїВ.В.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Рітейлу України" про захист авторських прав шляхом стягнення компенсації,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року за безпідставністю заявленого позову відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ "Група Рітейлу України" про захист авторських прав шляхом стягнення компенсації.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.47-50).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача, ОСОБА_5, яка підтримала подану ним апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника відповідача, ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

5 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений авторський договір замовлення, предметом якого було створення і передання замовнику твору образотворчого мистецтва - портрету, в строк до 5 вересня 2011 року (а.с.10-12).

Згідно з актом прийому-передачі роботи по авторському договору замовлення від 5 серпня 2011 року автор створив та передав замовнику твір образотворчого мистецтва. У акті зазначено, що автор відповідно до п. 2.2. авторського договору передає замовнику майнові права, а саме: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання (а.с.13-14).

Авторський договір, в якому безпосередньо зазначено про відчуження майнових прав між сторонами не укладався.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 не має права вимоги за даним позовом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом невірно застосовані до спірних правовідносин положення Закону України "Про авторське право і суміжні права" та положення ЦК України у сфері захисту авторських прав.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Статтею 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" урегульовані питання укладення договорів на право використання творів.

За правилом ч.6 цієї статті за авторським договором замовлення автор зобов'язується створити у майбутньому твір відповідно до умов цього договору і передати його замовникові. Договором може передбачатися виплата замовником авторові авансу як частини авторської винагороди.

Відповідно до положень ч.2 ст. 430 ЦК України майнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений за замовленням, належать творцеві цього об'єкта та замовникові спільно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі договору про створення за замовленням і використання об'єкта права інтелектуальної власності.

За правилами ст. 1112 ЦК України за договором про створення за замовленням і використання об'єкта права інтелектуальної власності одна сторона (творець - письменник, художник тощо) зобов'язується створити об'єкт права інтелектуальної власності відповідно до вимог другої сторони (замовника) та в установлений строк. Договір про створення за замовленням і використання об'єкта права інтелектуальної власності повинен визначати способи та умови використання цього об'єкта замовником. Оригінал твору образотворчого мистецтва, створеного за замовленням, переходить у власність замовника. При цьому майнові права інтелектуальної власності на цей твір залишаються за його автором, якщо інше не встановлено договором.

У даному конкретному випадку умовами укладеного між ОСОБА_3 (замовник) і ОСОБА_7 (автор) 5 серпня 2011 року авторського договору замовлення передбачено обов'язок автора разом з матеріальним носієм твору передати (відчужити) замовнику майнові права на твір, а саме: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання (п. 2.2. договору; а.с.10).

Відповідно до акта від 5 вересня 2011 року прийому-передачі роботи до авторського договору замовлення автор: створив і передав замовнику твір образотворчого мистецтва; у відповідності до п. 2.2. договору передає замовнику майнові права на твір, а саме: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання (а.с.13-14).

1 квітня 2016 року Державна служба інтелектуальної власності України розглянула заяву ОСОБА_3, про реєстрацію авторського договору від 05.08.2011, № б/н про передачу (відчуження) майнових прав і прийняла рішення зареєструвати авторський договір, відповідно до якого майнові права на твір образотворчого мистецтва "ІНФОРМАЦІЯ_1"; автор ОСОБА_7, передаються останньою ОСОБА_3 повністю, реєстраційний номер 2928 (а.с.35).

Ураховуючи вищенаведені норми матеріального права у контексті наведених обставин даної справи, суд приходить до висновку, що майнові права автора на твір образотворчого мистецтва "ІНФОРМАЦІЯ_1" належать позивачу, ОСОБА_3

Факт порушення авторських прав ОСОБА_3 з боку ТОВ "Група Рітейлу України", яке здійснювало продаж у магазині "Караван" примірників обкладинки для паспорта, у структурі якої без згоди власника авторських прав відтворено твір образотворчого мистецтва "ІНФОРМАЦІЯ_1", підтверджується наявними у справі письмовими доказами (а.с.8-9; 13).

Відповідач не оспорює обставин продажу ним у магазині "Караван" примірників обкладинки для паспорта, у структурі якої відтворено твір образотворчого мистецтва "ІНФОРМАЦІЯ_1", однак вказує, що відповідно до листа постачальника цього товару - ТОВ "Адвентіс", датованого 31 липня 2014 року, авторські права на цей твір образотворчого мистецтва належать останньому (а.с.25), тому при продажу у магазині "Караван" примірників вищезазначеної обкладинки для паспорта відповідач був упевнений, що він не допускає порушення авторських прав.

Суд відхиляє указаний лист, оскільки його відомості спростовуються наданими позивачем на підтвердження пред'явленого позову письмовими доказами: авторським договором замовлення від 5 серпня 2011 року; актом від 5 вересня 2011 року прийому-передачі роботи до авторського договору замовлення; рішенням Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір (а.с.10-14; 35). Підстав для сумніву у достовірності цих доказів суд не вбачає.

З огляду на викладене у контексті положень ст.50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суд приходить до висновку, що відповідачем допущене порушення авторського права, що дає підстави для судового захисту.

Згідно з п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 4 червня 2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", Відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК (435-15), зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Ураховуючи положення Закону України «Про авторське право і суміжні права» та вищенаведені роз'яснення Верховного Суду України у контексті обставин даної справи, враховуючи викладені обставини щодо характеру порушення і об'єктивні критерії, які характеризують наміри та поведінку відповідача, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у даному випадку вимогам розумності і справедливості буде відповідати стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Задовольняючи позов суд апеляційної інстанції, керуючись роз'ясненнями п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 4 червня 2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", виходить із розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення цього рішення та визначає розмір компенсації на користь позивача у сумі 14 500 грн. (1450 грн. х 10).

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК при ухваленні рішення про задоволення позову суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 157 грн. 54 коп. (551,21 + 606,33; а.с.1, 51).

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Рітейлу України" () на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 14 500 грн. (чотирнадцять тисяч п'ятсот грн.) та 1 157 грн. 54 коп. (одну тисячу сто п'ятдесят сім грн. 54 коп.) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

В.В. Соколова