АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 754/2421/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: ПетріщеваІ.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4350/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно і до досягнення ними повноліття з урахуванням щомісячної індексації відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"; стягнути на її користь з ОСОБА_5 додаткові витрати на утримання дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 765,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття; стягнути на її користь з ОСОБА_5 судові витрати у справі, які складаються також з витрат по сплаті за правову допомогу у розмірі 10 800,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони не досягли згоди з приводу розміру аліментів на утримання дітей, відповідач має нерегулярний дохід, тому вважає, що розмір аліментів повинен бути визначений у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., та враховуючи додаткові витрати, які виникають у дітей, відповідач повинен приймати у них участь.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень щомісячно від дня пред'явлення позову - 13.02.2015 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимоги відмовлено. Стягнуто на користь держави з ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 243,60 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 3 466,67 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнутих витрат на правову допомогу у розмірі 3 466,67 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи тим, що рішення суду є необгрунтованим, незаконним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справ, ухваленим всупереч нормам матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що надані позивачем докази понесених нею витрат на послуги адвокати та норми чинного законодавства щодо компенсації таких витрат свідчать про те, що правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких витрат на правову допомогу відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача - ОСОБА_9 - заперечував, просив рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.01.2014 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10). Сторони мають дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач та відповідач є батьками дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9). Діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом з матір'ю та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної контори №306 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" №294/10 від 04.02.2015 (а.с. 24).

Із пояснень сторін встановлено, що батьки намагались вирішити питання щодо утримання дітей шляхом укладення договору, але зазначений договір між ними укладено не було за наявності розбіжностей між сторонами.

Відповідно до довідки батьківського комітету СШ І ступеня № 312 від 06 лютого 2015 року вбачається, що мати дітей додатково щомісячно витрачає на потреби дитини 100,00 грн., що станом на 06.02.2015 складає 600,00 грн., щомісячно сплачує 85,00 грн. за гурток англійської мови, що станом на 06.02.2015 складає 510,00 грн., окрім цього сплатила кошти у розмірі 470,00 грн. на ремонт класу, 350,00 грн. на навчальні зошити та 500,00 грн. на харчування у шкільній їдальні (а.с. 25).

Сторонами не заперечувалось, що відповідач по справі щомісячно з жовтня 2014 року по квітень 2015 року сплачував на користь позивача аліменти у розмірі 1000,00 грн. (а.с. 70-72), брав участь у забезпеченні культурного відпочинку, духовного та морального розвитку дітей, медичної допомоги, піклування про їх здоров'я та фізичний розвиток, що підтверджується копіями квитків, квитанцій та фіскальних чеків ( а.с. 73-81).

Із наданих відповідачем доказів встановлено, що відповідач станом на 17.04.2015 працював масажистом у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Спорт-Солюшін" та мав дохід у розмірі 13016, 62 грн. за пів року протягом з жовтня 2014 року по березень 2015 року (а.с. 68).

З 01.01.2014 по 17.03.2015 Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 перебував на загальній системі оподаткування. Відповідно до поданих декларацій про доходи, сума доходу становить - 0,00 грн. 17.03.2015 Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 була подана заява про припинення підприємницької діяльності (а.с. 113-120).

23 квітня 2015 року відповідач був звільнений з посади масажиста Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Солюшін", що підтверджується копією Наказу №23-п від 23 квітня 2015 року про звільнення та відповіддю на запит Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Станом на 05.01.2016 відповідач перебуває на обліку як безробітний в Деснянському РЦЗ міста Києва з 29 грудня 2015 року, що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідач визнав позовні вимоги в частині сплати аліментів у розмірі 1000,00 грн.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції брав до уваги вищенаведені обставини, у тому числі й стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які проживають з матір'ю, матеріальне становище платника аліментів, який перебуває на обліку, як безробітний, надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги та участь відповідача у вихованні дітей, що має істотне значення у конкретній справі, та дійшов висновку, що розмір аліментів не може перевищувати 1000,00 грн., який у свою чергу був визнаний відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на дітей, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заявлених вимог.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3 466,67 грн. суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, надані відповідні письмові докази, що свідчать про їх оплату, оформлені у встановленому законом порядку, грошові кошти фактично сплачені позивачем, витрати на правову допомогу підтверджені документально, доведена їх співмірність з ціною позову.

Відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відшкодування витрат на правову допомогу, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, а тому колегія суддів, відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення суду першої інстанції.

При перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ( стаття 303 ЦПК України), колегія суддів виходить з наступного:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2014 року між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено Договір про надання правової допомоги №UA-30/14, відповідно до умов якого ОСОБА_6 доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання по представництву та захисту її інтересів по всім питанням, пов'язаним з виселенням ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, а також стягнення з останнього аліментів на дітей та встановлення порядку зустрічей з дітьми, а позивач зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, зазначених в даному Договорі (а.с. 40-41).

Відповідно п. 5 Додатку №1 до Договору у випадку дострокового виконання даного Договору в результаті добровільного виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 та підписання нотаріального договору про визначення розміру аліментів на дітей та встановлення порядку зустрічей з дітьми, адвокат зобов'язується повернути ОСОБА_6 50% гонорару, встановленого в п. 1 даного Додатку №1 до Договору.

У судовому засіданні судом було встановлено та не заперечувалось представниками, що добровільне виселення ОСОБА_5 відбулось у жовтні 2014 року, а саме після підписання договору про надання правової допомоги №UA-30/14, зобов'язання для повернення гонорару у розмірі 50% не настали, а відтак наявні підстави для присудження позивачеві судових витрат, понесених лише у даній справі.

Відповідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру №30/14 від 01 лютого 2015 року позивач оплатила правову допомогу адвоката за надання правової допомоги у розмірі 10 400,00 грн. (а.с. 42).

Згідно з п. 1 додаткової угоди від 15 липня 2015 року до договору про надання правової допомоги ОСОБА_6 оплачує адвокату гонорар із розрахунку 350,00 грн. за годину роботи адвоката, що не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних спав, встановлених Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Із наданого розрахунку витрат вбачається, що на виконання договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_9 у даній справі вчинялись дії поза судовим засіданням, а саме: складання позовної заяви, надання консультацій, складання запитів, клопотань, письмових пояснень. При розгляді справи в суді адвокат ОСОБА_9 приймав участь в судових засіданнях: 24.04.2015, 19.06.2015, 21.08.2015, 16.10.2015, 23.10.2015, 22.01.2016, а також знайомився з матеріалами цивільної справи 04.06.2015 та 15.10.2015.

Таким чином, стягнуті з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у розмірі 3 466,67 грн. підтверджені документально та доведені позивачем, а тому доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність правових підтавав для стягнення з відповідача будь-яких витрат на правову допомогувідхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині, що пов'язано з позовними вимогами ОСОБА_6 і стосується суті спору відповідачем не оскаржено, а тому у відповідності до статті 303 ЦПК України не було предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: