АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

04 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Крижанівської Г.В.,

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року,

встановила:

у травні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року у справі було відкрито провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою позовну заяву повернути позивачу, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись з даним позовом до Святошиснкього районного суду м.Києва, позивач посилалась на те, що вимога позову про визначення проживання дитини є такою, що випливає із відносин розірвання шлюбу, а таму вона має право вибору підсудності, оскільки на її утриманні знаходиться малолітня дитина.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року у справі було відкрито провадження.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права.

Статтею 110 ЦПК України визначено вичерпний перелік справ, підсудність у яких має право обирати позивач. Зокрема, ч. 1,2 вказаної статті визначено право позивача звернутись до суду за своїм місцем проживання з позовами про стягнення аліментів, визнання батьківства, а також про розірвання шлюбу у разі, якщо на його утриманні перебувають малолітні або неповнолітні діти. Однак, таких вимог при зверненні до суду першої інстанції позивачем заявлено не було.

В даному випадку, позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини, а вважати вказаний спір таким, що випливає із відносин щодо розірвання шлюбу у розумінні ст. 109-110 ЦПК України у суду відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований у м.Калуш Івано-франківської області.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням питання про відкриття провадження на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року скасувати та направити питання про відкриття провадження по справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 759/7316/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11157/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.