провадження № 2/243/48/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Хміль О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору страхування, визнання документів такими, що не мають юридичної сили, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», про визнання частково недійсним кредитного договору. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 21 серпня 2008 року між ним та ЗАТ «Акцент - Банк» (нині ПАТ «Акцент - Банк») було укладено заяву позичальника ( кредитний договір) № ACPYRC 21170008. У заяві позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року зазначено, що відповідач зобовязується надати позичальнику строковий кредит у сумі 17 215 гривень 54 копійок на строк у 36 місяців починаючи з 21 серпня 2008 року і по 20 серпня 2011 року включно на наступні цілі: придбання товару, а також 660 гривень 54 копійок на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1505 гривень, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 309 гривень 88 копійок в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) строки.В травні 2013 року ПАТ «Акцент - Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за заявою позичальника №ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року. У своєму позові банк просив стягнути з нього заборгованість по комісії, орбгрунтовуючи зазначену вимогу тим, що в кредитному договорі (заява позичальника №ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року) вказано про обовязок сплачувати позичальником щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 309 гривень 88 копійок, та єдиноразову комісію в сумі 1 505 гривень, а також страховий збір в сумі 660 гривень 54 копійок, не зважаючи на те, що укладався споживчий кредит (Розстрочка) (Стандарт) - придбання товару в розстрочку. Вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 309 гривень 88 копійок, також єдиноразову винагороду за надання фінансового інструменту, та сплату страхового збору в сумі 660 гривень 54 копійок, заздалегідь обраній відповідачем страховій компанії - є такою, що суперечить нормам законодавства, та є несправедливою умовою договору, і відповідно ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними. Встановивши в кредитному договорі сплату одноразової, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту за управління кредитом, та страховий платіж відповідачем ПАТ «А-Банк» (ЗАТ «А-Банк») не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. У заяві позичальника №ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року зазначено, що крім сплати одноразової та щомісячної суми за надання фінансового інструменту, позичальник має також сплатити 660 гривень 54 копійки на сплату страхового платежу на поточний рахунок заздалегідь обраної банком страхової компанії, що є також порушенням норм ЗУ «Про страхування», за якими передбачається добровільне страхування у конкретного страховика, яке не може бути передумовою інших правовідносин. У звязку із викладеним, позивач вимушений був звернутися до суду та просити ухвалити рішення яким визнати умову договору споживчого кредиту (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3, щодо обовязку позичальника сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту щомісячно в сумі 309 (триста девять) грн. 88 копійок недійсною з моменту укладення договору; визнати умову кредитного договору (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3 щодо сплати єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1 505 ( одна тисяча пятсот пять) грн. 00 коп. недійсною з моменту укладання договору; визнати недійсною умову кредитного договору (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3 щодо сплати страхового збору в сумі 660 (шістсот шістдесят) грн. 54 коп. з моменту укладання договору.

Ухвалою суду від 13 січня 2016 року, як співвідповідача, до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, було залучено приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах».

06 квітня 2016 року позивач збільшив розмір позовних вимог. В обґрунтування уточненого позову зазначив, що у судовому засіданні представником відповідача було представлено договір особистого страхування № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, який позивачеві не був наданий під час підписання анкети заяви позичальника - 21 серпня 2008 року. Після ознайомлення із копіями меморіальних ордерів №НSАV1В03РО, №03Р2, №ВLFZ16LJ91 від 21 серпня 2008 року по перерахунку грошових коштів які було надано в судовому засіданні стало відомо, що надані меморіальні ордери не відповідають вимогам оформлення таких первинних документів. Так, порядок укладення договору страхування підпорядковується як загальними нормами, які регулюють укладення цивільно - правового договору, так і спеціальним вимогам передбаченим страховим законодавством. Представником відповідача ПАТ «А-Банк» в судовому засіданні було надано договір особового страхування, та меморіальні ордери. Договір страхування № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року та меморіальні ордери надані представником відповідача порушують законодавство України, а як наслідок порушують права споживача, оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», надруковані кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту. Крім того, за умовами п.12.5 договору особистого страхування № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, - цей Договір набуває чинності з моменту надходження повної суми відповідної частки страхового платежу, зазначеного у п.12.1 цього Договору, за вказаними в п.12.2 реквізитами. Згідно із п. 12.6 - У разі несплати або не повної сплати відповідної частки страхового платежу цей Договір не набуває сили(або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються. Отже, згідно із п.12.2 , 12.5, 12.6 договір особового страхування № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, року набуває чинності, якщо грошова сума буде перераховано на зазначені реквізити. З огляду на Договір особового страхування № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, то очевидно, що вище вказаний договір особового страхування не набув чинності з 21 серпня 2008 року, у звязку із не перерахуванням банківською установою ПАТ «Акцент - Банк» грошових коштів на зазначені реквізити вказані в п. 12.2, оскільки як видно з меморіального ордеру № НSАV1В03РО, він містить зовсім інші реквізити перерахування, ніж ті, що зазначені в договорі особистого страхування № ACPYRC21170008 та в заяві позичальника, що підтверджується текстом заяви позичальника, та текстом договору особистого страхування, щодо реквізитів перерахування грошових коштів. Даний факт підтверджує що грошові кошти не було перераховано страховій компанії «Інгосстрах». Крім того, надані копії меморіальних ордерів № НSАV1В03РО, №03Р2, №ВLFZ16LJ91 від 21 серпня 2008 року та виписки не оформлені належним чином, не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такі документи, підпису цієї особи та штампу(печатки) банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення первинних документів відповідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; бланк меморіальний ордер затверджений Постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в України, та Постанови НБУ № 254 від 18 червня 2003 року «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», де вказано, що операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані; підставою для відображення операції за рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи; первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення в паперовій та в електронній формах, незалежно від виду операції та типу контрагентів, одним з первинних документів банку є меморіальні ордери(для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньо банківських операцій). У первинних документах мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом та кредитом, сума операції у грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера, підпис уповноваженої особи. Первинні документи складаються на бланках форм відповідно до законодавства України, та мають містити такі обовязкові реквізити: назву документу, дату та місце складання, назву підприємства(банку), що склала документ; зміст та обсяг операції; посади осіб відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення ; особистий підпис, та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. До обовязкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків, крім перелічених вище, також належать: назва одержувача коштів, сума операції, номери рахунків, назва банку(одержувача та платника коштів). Надані копії меморіальних ордерів № НSАV1В03РО, №03Р2, №ВLFZ16LJ91 від 21 серпня 2008 року, не відповідають п. 4 Постанови НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, та ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: зазначено невідомі рахунки, які жодним чином не відносяться до заяви позичальника від 21 серпня 2008 року, також зазначено банк платника: ПАТ «Акцент - Банк» , на 21 серпня 2008 року банківська установа мала назву ЗАТ «Акцент - Банк» , та змінила її тільки -24 вересня 2009 року, також не має штампу (печатки) банку, та підписів відповідальних посадових осіб банківської установи за складання документу - меморіальний ордер. Надані меморіальні ордери не можуть бути доказом перерахунку грошових коштів ні страховій компанії в сумі - 660 гривень 54 копійки, а ні взагалі суми кредиту у сумі 15 050 грн. 00 коп., а ні єдиноразової комісії за надання фінансового інструменту. Оскільки, до судового засідання представник відповідача ПАТ «Акцент - Банк» категорично відмовляється надавати оригінали меморіальних ордерів, які б свідчили перерахування грошових коштів, тому позивач вважає, що надані меморіальні ордери складені власноруч представником відповідача ПАТ «Акцент - Банк» ОСОБА_2 в Краматорському відділені ПАТ КБ «Приватбанк», співробітником якого він є, та не мають ніякого відношення до заяви позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ЗАТ «Акцент - Банк» (нині ПАТ «Акцент - банк»), та не підтверджують перерахунок грошових коштів, та викликають сумнів з приводу їх достовірності, законності та взагалі наявності. Зазначив також, що лише доброякісний первинний документ, оформлений з урахуванням усіх законодавчо - встановлених вимог набуває юридичної сили та доказовості. Надані до судового засідання меморіальні ордери не відповідають статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, у звязку із викладеним, просив суд також, визнати недійсним договір особистого страхування № ACPYRC 21170008 від 21 січня 2008 року укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» і ОСОБА_3 з моменту укладання договору, а меморіальні ордери № НSАV1В03РО, №03Р2, №ВLFZ16LJ91 від 21 серпня 2008 року такими, що не мають юридичної сили.

Позивач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, за участю його представника ОСОБА_1 позов задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності №2-40 від 02 березня 2015 року, у судовому засіданні пояснення надала аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги просила задовольнити з підстав наведених нею у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. Будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що дійсно її довіритель у серпні 2008 року з метою придбання меблів прийшли до магазину, де також знаходився представник «А-Банк». У цьому ж магазині її довіритель уклав кредитний договір. Після чого йому повідомили, що через два тижні привезуть меблі, і він може їх забрати. Коли він прийшов через два тижні, то не застав ні магазину, ні представника «А-Банк». Крім підстав задоволення позовних вимог, викладених у позові, також зазначила, що згідно п. 5.1 Договору страхування, він укладений на виконання договору застави. Водночас рішенням апеляційного суду оспорюваний кредитний договір в частині застави визнаний недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №4875-К-О від 04 грудня 2015 року (а.с. 78), у судове засідання, призначене на 22 червня 2016 року не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника відповідача, просить у задоволенні позову відмовити. У судових засіданнях, які передували цьому, наполягав на тому, що вимоги позивача безпідставні та просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, про що надав письмові заперечення. Так, у своїх запереченнях представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно укладеного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, ОСОБА_3 21 серпня 2008 року отримав кредит у розмірі 17 215 грн. 54 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і Банком кредитно - заставний договір. Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. По перше, позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту та отримав кредит за своїм бажанням саме на умовах, що викладені в зазначеному вище договорі, який укладений належним чином з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. ст. 3,11,14 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні обовязки виникають в межах, встановленнях договором. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором. За ст.ст. 526, 626, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із вимогами кредитного договору погашення кредиту відбувається в порядку і строках, встановлених договором, та передбачає щомісячну сплату суми кредиту, процентів та інших платежів. По друге, позивач посилається на умови договору, які, на його думку, суперечать ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також Постанові НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Вимоги вищенаведених нормативних актів при укладанні договору були дотримані, а ОСОБА_3 повністю з ними погодився, що підтверджує підпис позивача у кредитному договорі. У заяві позичальника, з умовами викладеними в якій не погоджується позивач, чітко і зрозуміло вказані відомості про суму кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту, дата видачею кредиту, відсоткова ставка за кредитом, тобто, усі суттєві ознаки передбачені вимогами чинного законодавства. До того ж, п. 3.3 Постанови НБУ «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», встановлено зобов'язання банку включати до складу платежів в погашення основного боргу за кредитом, процентів за користування ним, комісії на користь банку, платежі на користь третіх осіб, які сплачуються відповідно отриманого кредиту та пов'язані з обслуговуванням і погашенням кредиту. На підставі ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки є економічно незалежними. Принцип економічної незалежності банків конкретизується законом. Зокрема, відповідно ч. 14 ст. 47 Закону, банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг встановлені п. 2.4 Правил затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255. За смисловою ознакою, комісія за надання та обслуговування кредиту - це плата (винагорода) за послуги банку. Надання кредитних коштів позичальнику, у т.ч. споживачеві, є послугою банку за надання якої, банк має право встановити комісію і визначити її розмір у кредитному договорі. Щодо неможливості включення до умов договору пунктів, які нібито суперечить п. 3.6 Постанови НБУ «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а саме сплату щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, то ця умова не встановлює платежі які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь а обумовлює комісію, яку позивач сплачує банку за надання грошових коштів за договором і не заборонена вимогами вищенаведеної постанови (п. 3.3). Також, не суперечить вимогам п. 3.3 вищевказаної постанови умова договору про сплату страхового платежу на поточний рахунок страхової компанії, адже вона є супутньою послугою банку і пов'язана з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Втретє, законодавством встановлений вичерпний перелік підстав, за яких договір може бути визнаний недійсним. Ці підстави передбачені у ст. ст. 203, 215 ЦК України. Згідно із нормами даних статей, правочин можна визнати недійсним, якщо в момент укладення він не відповідав нормам діючого законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Кредитний договір № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року укладений між відповідачем і позивачем у повній мірі відповідає вимогам встановленим ст. 215 ЦК України, тому підстав для визнання його або окремих його пунктів недійсними - немає. Вчетверте, умови кредитного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, вже були предметом дослідження при розгляді іншої цивільної справи № 243/3858/13-ц, за позовом ПАТ «А-БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом, процентами і комісією, були повністю задоволені. Рішення набуло законної сили 03 вересня 2013 року. Відповідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вп'яте, позовні вимоги про визнання кредитного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року недійсним в цілому, вже були предметом дослідження при розгляді іншої цивільної справи № 243/7336/13-ц, за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «А-Банк». Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання кредитного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року недійсним, залишені без задоволення. Рішення набуло законної сили 03 січня 2014 року. Згідно із ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. У звязку із викладеним, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності № э.37.7.00/Д-985 від 24 лютого 2015 року (а.с. 102), будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення позову заперечила, про що подала письмові заперечення. В своїх письмових запереченнях представник відповідача просить відмовити позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на те, що ненадходження, або неповне надходження страхових сум не тягне за собою недійсність страхового договору, доказів того, що договір страхування не відповідає вимогам встановленим ч.1-5 ст. 203 ЦК України, позивачем суду не представлено. Крім того, ПАТ «Інгосстрах» підтверджує ту обставину, що страховий платіж за договором особистого страхування надійшов на р/р «Інгосстрах», і крім цих тверджень «Інгосстрах» ця обставина підтверджується випискою по рахунках кредитного договору, які маються у матеріалах справи. Крім того, у своїх запереченнях відповідач просить застосувати позовну давність щодо вимог про визнання договору страхування недійсним, оскільки серпні 2008 року, вказаний договір укладений у тобто більш ніж три роки по тому. Щодо вимог про визнання меморіальних ордерів такими, що не мають юридичної сили, то відповідач вказує, що вони відповідають нормам чинного законодавства, крім того факт отримання ПАТ«Інгосстрах» страхової виплати по спірному договору підтверджуються ПАТ «Інгосстрах»(а.с.124).

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2008 року між ним та ЗАТ «Акцент - Банк» (нині ПАТ «Акцент - Банк») було укладено заяву позичальника ( кредитний договір) № ACPYRC 21170008 (а.с. 79, 79 з.б.).

У заяві позичальника № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року зазначено, що відповідач зобовязується надати позичальнику строковий кредит у сумі 17 215 гривень 54 копійок на строк у 36 місяців починаючи з 21 серпня 2008 року і по 20 серпня 2011 року включно на наступні цілі: придбання товару, а також 660 гривень 54 копійок на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1505 гривень, та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 309 гривень 88 копійок в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) строки (а.с. 79 з.б.).

Відповідно до умов договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 20 вересня 2008 року, (дата сплати першого щомісячного платежу), щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 883,05 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно із умовами. Ефективна відсоткова ставка у гривневому еквіваленті дорівнює сумі щомісячних платежів. Для виконання зобовязань банк відкрив позичальнику рахунок №7309 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту,відсотків, винагороди відповідно Заяви та Умов. При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожний день прострочки. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках відповідно п. 3.3 Умов.

Позичальник доручає банку, без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту. В сумі 15 050,0 грн. на поточний рахунок №3076, з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно із рахунком-фактурою №207 від 21 серпня 2008 року у т.ч. ПДВ 2508,33. В сумі 1505,0 грн. на поточний рахунок №, з призначенням платежу «Сплата единоразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року. Комісія за проведення розрахунків по списанню та/або зарахуванню коштів, внесених готівковим/безготівковим шляхом на рахунку, зазначені кредитним договором становить 00,00% від суми виданого кредиту. В сумі 660,54 грн. на сплату страхового платежу на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страхова компанія «Ингосстрах» (а.с. 79 з.б.).

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і Банком кредитно - заставний договір. Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача (а.с. 85).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом, процентами і комісією, були повністю задоволені. В частині вимог про стягнення пені відмовлено. Рішення набуло законної сили 03 вересня 2013 року (а.с.21-23, 23 з.б., 24-26).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання кредитного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року недійсним, залишені без задоволення. Рішення набуло законної сили 13 січня 2014 року. (а.с.27-30,31-32,32 з.б.).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2014 року рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року яким відмовлено у позові ОСОБА_3 до ПАТ «А-Банк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року недійсним частково скасовано, визнано договір № ACPYRC21170008 від 21 серпня 2008 року недійсним в частині застави майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 21 серпня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно діючого законодавства в сфері надання кредитних послуг, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Крім того, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на

страхування, юридичне оформлення тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому, нарахування комісії було призведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконними.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», які діяли на моменту укладення кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 у справі N 1-26/2011 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.'п. 22, 23 статті і, ст. Ц, частини восьмої ст. 18, частини третьої ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача»у взаємозв'язку з положеннями частини 4 ст. 42 Конституції України (справи про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що «в аспекті конституційного звернення положень п. 22, 23,ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору».

Відповідно із абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику.

Суд вважає, що комісія банку за управління кредиту не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну плату за управління кредитом, а також одноразову сплату за надання фінансового інструменту є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.

Наведена правова позиція також викладена також в Ухвалі ВССУ від 18 червня 2014 року, справа № 6-16468св14.

Крім того, згідно ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Відповідності до ч. 1 ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З врахуванням вищевикладених положень чинного законодавства, суду відповідачем не надано доказів того, які саме правочини були ним укладені за рахунок позивача, як це передбачає ст. 1011 ЦК України, суду не надані також акти виконаних робіт (послуг), що підтверджують надання відповідачем таких послуг позивачу.

За таких обставин, твердження представника ПАТ «Акцент-Банк», викладені у запереченнях судом не приймаються до уваги.

Суд також зазначає, що дійсно рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2014 року, у позові про визнання договору кредиту № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року недійсним відмовлено, однак як видно із змісту рішення, підстави оскарження договору в цілому не є тотожними із підставами звернення із вказаним позовом, що випливає зокрема із змісту абзацу тридцятого мотивувальної частини рішення(а.с.29), за таких обставин підстав для закриття справи, зазначених у запереченнях відповідача ПАТ «А-Банк» судом не вбачається.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання умови договору споживчого кредиту (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3, щодо обовязку позичальника сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту щомісячно в сумі 309 (триста девять) грн. 88 копійок та умови договору щодо сплати одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1 505 ( одна тисяча пятсот пять) грн. 00 коп. слід визнати недійсними з моменту укладення договору.

Вирішуючи позов в частині визнання недійсною умовою кредитного договору щодо сплати страхових плат та визнання недійсним договору страхування, суд виходив з таких міркувань.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні, кредитний договір від 21 серпня 2008 року був укладений для придбання товару, згідно із розрахунком-фактурою № 207 - меблів (кухонного гарнітуру)(а.с.86).

21 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Інгосстрах» був укладений договір особистого страхування, який підписаний сторонами(а.с.87).

Згідно із п.5 Договору страхування, обєктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані із життям, здоровям та працездатністю Страхувальника та застрахованої особи.

Згідно із змістом п.5.1 Договору страхування, договір укладений на виконання Договору застави, укладеного між ПриватБанком та Страхувальником № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року.

Згідно із заявою позичальника від 21 серпня 2008 року, позичальник доручає Банку без додаткового узгодження перерахувати 660 грн. 54 коп. страхового платежу на поточний рахунок Страхової компанії «Інгосстрах», код НОМЕР_1, рахунок 0686 в ПриватБанк, МФО 305299(а.с.79, з.б).

Згідно із п.12.2 Договору особистого страхування страхові платежі здійснюються за реквізитами рахунок 0686 у ПриватБанку, МФО 305299, (а.с.87).

Як видно із представленої копії меморіального ордеру № HSAV80821B03P0 від 21 серпня 2008 року, банк одержувача ПАТ «А-Банк», р/р 6001, сума 660 грн.54 коп., призначення платежу № ACPYRC 21170008 страхова премія, ОСОБА_3 по договору від 21 серпня 2008 року(а.с.42).

Як видно із відповіді ПАТ «Акцент Банк» від 27 травня 2016 року, оригінали платіжних документів по договору кредиту № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року, що підтверджують перерахування страхового збору, перерахування одноразової винагороди за надання фінансового інструменту та відповідні виписки по рахунках не можуть бути представлені у судове засідання, оскільки вказані оригінали відповідно ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зберігаються на електронних носіях інформації.

Згідно із п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із ч.6 згаданої статті закону, у разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Відповідно ст.7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», чинної на час укладення договору кредиту, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред'явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку ( 680-2004-п ), встановленому законодавством.

Аналізуючи представлений суду копію меморіального ордеру щодо сплати страхових виплат, суд приходить до висновку, що він не відповідає вищевказаним вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки в ньому відсутні відомості про посаду особи(осіб), відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. До того ж, на думку суду є слушними доводи позивача в тій їх частині, що номер розрахункового рахунку та банк одержувача, куди повинні були бути перераховані кошти страхової премії по договору кредиту та договору страхування, не відповідають зазначеним у меморіальному ордері. Суд також приймає до уваги доводи позивача, що згідно копії згаданого ордеру, зазначена назва відповідача ПАТ «Акцент Банк», в той час як на момент укладення кредитного та страхових договорів відповідач мав іншу назву ЗАТ «Акцент Банк».

З огляду на викладене, суд не може прийняти до уваги зазначену копію меморіального ордеру як доказ того, що 21 серпня 2008 року відбулося перерахування страхової виплати в сумі 660 грн. 54 коп., оскільки суду відповідачем ПАТ «Акцент- Банк» не представлено належних та допустимих доказів перерахування страхової виплати ПАТ «Акцент Банк» на користь ПАТ «Інгосстрах». Суд також не приймає доводи представника ПАТ «Інгосстрах» в тій їх частині, що отримання страхової виплати не заперечується ПАТ «Ігосстрах» та підтверджується поясненнями представника у своїх запереченнях, оскільки представник ПАТ «Інгосстрах» у судове засідання неодноразово викликався, хоча судом була визнана його явка обовязковою, однак у судове засідання не зявився, просив справу слухати у його відсутності. За змістом ст. 57 ЦПК України, пояснення відповідача є джерелом доказів лише у тому випадку, коли він допитаний як свідок під присягою у порядку ст. 184 ЦПК України щодо обставин, відомих особисто йому. Однак представник відповідача ПАТ «Інгосстрах» до суду не зявився, правом дачі показань, передбачених ст. 184 ЦПК України не скористався. До того ж, за змістом ч.2 ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже на думку суду обставина перерахування страхової винагороди не може бути доведена показаннями свідків, в звязку з тим, що, у відповідності до ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, які в даному випадку є недопустимими доказами. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Судом також не приймаються до уваги доводи представника ПАТ «Інгосстрах», в тій їх частині, що несплата страхового платежу не тягне за собою недійсність самого договору страхування, оскільки згідно чинного законодавства, а також умов оспорюваного договору страхування сама по собі несплата страхової винагороди - є іншою підставою припинення договору страхування, виходячи з таких міркувань.

За змістом ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин).

За таких підстав, враховуючи що позивач заперечує дійсність проведення страхових виплат, в той час як відповідачі наполягають на тому, що така виплата була ними проведена, судом не приймаються доводи представника ПАТ «Інгосстрах» щодо того, що сама по собі несплата страхової винагороди - є іншою підставою припинення договору страхування та не є підставою для визнання договору страхування недійсним.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні також зазначила, згідно п. 5.1 оспорюваного договору страхування, він був укладений на виконання договору застави № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року. Однак згідно із рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2014 року договір від 21 серпня 2008 року в частині застави майна був визнаний недійсним, за таких обставин представник позивача вважає, що недійсність договору застави тягне за собою недійсність договору страхування укладеного саме на виконання договору застави.

Суд приймає до уваги вказані доводи представника позивача, оскільки дійсно згідно із рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2014 року договір від 21 серпня 2008 року в частині застави майна був визнаний недійсним, водночас як видно із умов договору страхування, договір страхування від 21 серпня 2008 року був укладений саме на забезпечення виконання договору застави, що також підтверджується п. 2.1.7 умов страхування.

З огляду на викладені обставини, з врахуванням положень. ст. 203, ст. 215, ч.2 ст. 548 ЦК України, за якою недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання недійсним договору страхування є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги доводи ПАТ «Інгосстрах» щодо застосування позовної давності до вимог про визнання недійсним договору страхування, оскільки як достовірно встановлено у судовому засіданні, саме під час розгляду вказаної справи представник позивача ознайомився із оригіналом кредитного договору та міг ознайомитися із копіями меморіальних ордерів, на які посилається у своїй позовній заяві позивач. Крім того, рішення Апеляційного суду Донецької області, яким договір в частині застави визнаний недійсним набуло чинності 25 квітня 2014 року. За таких обставин, судом не вбачається пропущення строку позовної давності позивачем у сенсі ст. 261 ЦК України, за ч.1 якої , перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом зазначається, що відповідачем ПАТ «Інгосстрах» у судовому засіданні не спростовані наведені обставини.

За таких обставин, оскільки у судовому засіданні встановлено недійсність договору страхування, суд також визнає недійсною умову кредитного договору щодо сплати позивачем відповідачу ПАТ «Акцент - Банк» страхової винагороди у розмірі 660 грн. 54 коп.

Вирішуючи позов в частині визнання меморіальних ордерів такими, що не мають юридичної сили, суд виходить з таких міркувань.

Разом з тим згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Оскаржувані меморіальні ордери є лише фіксацією проведення відповідних банківських платежів, а також відповідно ст. 57 ЦПК України - джерелом доказів, яким судом може бути надана оцінка згідно із вимогами ст. 212 ЦПК України у разі виникнення іншого спору.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання меморіальних ордерів такими, що не мають юридичної сили, оскільки такий спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів не передбачений чинним цивільним законодавством.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 61, 88 ч. 1, 130, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215,526, 530, 548, 610, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору страхування, визнання документів такими, що не мають юридичної сили задовольнити частково.

Визнати умову договору споживчого кредиту (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3, щодо обовязку позичальника сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту щомісячно в сумі 309 (триста девять) грн. 88 копійок недійсною з моменту укладення договору.

Визнати умову кредитного договору (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 серпня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3 щодо сплати єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 1 505 ( одна тисяча пятсот пять) грн. 00 коп. недійсною з моменту укладання договору.

Визнати недійсною умову кредитного договору (заява позичальника) № ACPYRC 21170008 від 21 січня 2008 року укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_3 щодо сплати страхового збору в сумі 660 (шістсот шістдесят) грн. 54 коп. з моменту укладання договору.

Визнати недійсним договір особистого страхування № ACPYRC 21170008 від 21 січня 2008 року укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_3 з моменту укладання договору.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання меморіальних ордерів від 21 серпня 2008 року такими, що не мають юридичної сили відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 24 червня 2016 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич