Номер провадження: 22-ц/785/4943/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Кравця Ю.І., Таварткіладзе О.М.,

секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» на рішення Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 24 квітня 2013 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за не використані відпустки і роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

встановила:

19.02.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив у судовому засіданні, (а.с.35-36), та в остаточній його редакції просив суд:

- стягнути грошову компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп.,

- середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8143 грн. 18 коп.,

- моральну шкоду, завдану порушенням відповідачем законодавства про працю,

- витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. вказуючи, що з 28.09.1983 року він працював в ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» на посаді механіка, та 01.02.2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням. Але після звільнення з роботи йому не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку та заробітна плата за роботу у вихідні дні у загальному розмірі 16876 грн. 88 коп. У звязку із затримкою розрахунку при звільнення позивач просив стягнути на його користь середньомісячну заробітну плату за весь час затримку розрахунку при звільненні, завдану порушенням трудового законодавства моральну шкоду та витрати на надану правову допомогу фахівцем у галузі права.

Представник ПрАТ«Українське Дунайське Пароплавство» позовні вимоги ОСОБА_2 визнав у повному обсязі, крім позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 24.04.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Суд стягнув із відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 8143 грн. 18 коп., моральну шкоду у розмірі 100 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» просить рішення суду в частині стягнення грошової компенсацію за невикористану відпустку та заробітної плати за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп. скасувати, у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки вказана грошова сума отримана ОСОБА_2 за судовим наказом у справі №500/1033/13-ц від 21.02.2013 року.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення ч.3ст.303 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних підстав;

Відповідно до вимог п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, які мають значення для розгляду справи, та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і стягуючи з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги ґрунтуються на законі і підтверджені наданими позивачем доказами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині, так як судом не у повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для розгляду справи, та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції в іншій частин відповідачем у апеляційному порядку не оскаржувалося, тому колегією суддів у цій частині воно не перевірялося.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вказані норми права дотримані не у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 працював у ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» на теплоході «Знаменка» механіком. Наказом за №23 від 01.02.2013 року його було звільнено з посади за власним бажанням. За час роботи у відповідача, позивачу була нарахована грошова компенсація за не використану відпустку і за роботу у вихідні дні у загальному розмірі 16876 грн. 88 коп., яка не була виплачена після звільнення з роботи.

Вказана обставина підтверджується довідкою ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» за №РК0-427 від 12.02.2013 року, згідно якої заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12.02.2013 року становить 27040 грн. 01 коп., у тому числі і грошова компенсації за не використану відпустку та за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп.

Наказом Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 21.02.2013 року у справі №500/1033/13-ц з ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» на користь ОСОБА_2 стягнута заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 27040 грн., 01 коп., у тому числі і грошова компенсації за не використану відпустку та за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп. Отже, цей спір між сторонами уже був вирішений цим наказом.

Суд першої інстанції, розглядаючи зазначену цивільну справу, не звернув уваги на те, що спір між сторонами з приводу не виплаченої грошової компенсації за невикористану відпустку та за роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп. уже вирішений судом шляхом видачі судового наказу, та знову стягнув цю грошову суму із відповідача. Тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню, так як не відповідає вказаним вище нормам процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що судовий наказ Ізмаїльського міськрайсуду від 21.02.2013 року у справі №500/1033/13-ц скасований ухвалою цього ж суду від 02.09.2014 року.

Колегією суддів також встановлено, що судовий наказ від 21.02.2013 року і оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за не використані відпустку і за роботу у вихідні дні у загальному розмірі 16876 грн. 88 коп. виконані Державною виконавчою службою Ізмаїльського міського управління юстиції 06.08.2013 року.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за не використані відпустку і за роботу у вихідні дні у загальному розмірі 16876 грн. 88 коп. скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні цієї частини вимог, оскільки правових підстав для стягнення цієї суми у суду першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення не було.

На теперішній час відсутні правові підстави для задоволення цих вимог ОСОБА_2, оскільки ці грошові кошти ним отримані, і тому спір із цього питання між сторонами у справі відсутній.

Колегія суддів вважає необхідним, з урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі суду від 06.04.2016 року (у зазначеній справі), вийти за межі доводів апеляційної скарги в частині правомірності стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн., оскільки судом першої інстанції не у повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для вирішення цього питання та порушені норми процесуального права.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи.

Виходячи зі змісту ст.ст.56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які допущені до участі у розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги, а сем написання позовної заяви.

Із журналу судових засідань вбачається, що ОСОБА_3 брала участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу.

Відомості про те, що остання була допущена до участі у розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні.

Складання процесуальних документів, збирання доказів, вивчення матеріалів справи не може розцінюватися як вчинення окремих процесуальних дій поза межами судового засідання, оскільки такі мають вчинятися судом і особа має право на відшкодування витрат на правову допомогу якщо той, хто надав таку, брав участь у проведенні цих дій в порядку ст.200 ЦПК України.

Перелік дій, які вчинені особою, яка надає стороні правову допомогу особі, яка бере участь у справі, і виникнення права в останньої на їх відшкодування визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За вказаних обставин, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання йому правової допомоги у розмірі 1500 грн. колегія суддів не вбачає. Тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.304, п.2ч.2ст.307, п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 24 квітня 2013 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за не використані відпустки і роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. - скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» грошової компенсації за не використані відпустки і роботу у вихідні дні у розмірі 16876 грн. 88 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн..

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П. Фальчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5