Справа № 308/2960/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі: Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ПАТ „Ідея Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ПАТ „Ідея банк звернулося в Ужгородський міськрайонний суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.03.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № В53.101.10867, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 3 614,00 грн., із розрахунку 1,00 % річних, із зобовязанням повернути отримані кошти на умовах і в строк, встановлені договором.

Позивачем було дотримано всіх умов договору, однак відповідачем протягом тривалого часу зобовязання взяті відповідно до умов договору не виконуються, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати.

У судове засідання представник позивача не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, однак від нього надійшла заява в якій просить розглянути справу без його участі, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявилася, до суду подала заявау про розгляд справи у її відсутності , згідно якої також просила суд зменшити розмір пені оскільки розмір її пенсії не дає можливості сплатити таку суму та просила врахувати те, що вона є інвалідом 3-ї групи та на утриманні має яка є недієздатною.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 20.03.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № В53.101.10867, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 3 614,00 грн., із розрахунку 1,00 % річних, із зобовязанням повернути отримані кошти на умовах і в строк, встановлені договором.

Позивачем всі зобовязання по договору виконано, а саме надано відповідачу суму коштів. Відповідач взяті відповідно до договору кредиту зобовязання порушив.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст. 14 Цивільного кодексу України, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного Кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого - сплата неустойки.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Станом на 08.01.2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 12 096,41 грн.

Стаття 625 Цивільного Кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим, за правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитного договору пені (7384,50 грн.) є великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 500 грн.

Відповідачкою розмір заборгованості не оспорено. Відповідно до розяснень які містяться в п.27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача.

Так, як у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 164, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226, 228, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 554, 611, 625 ЦК України, суд, -

РІШИВ:

Позов ПАТ „Ідея банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства „Ідея банк заборгованість за кредитним договором № В53.101.10867 від 20.03.2012 р., у розмірі 3614,00 грн. - прострочений борг, 1097,22 - прострочені проценти та 500 ,00 грн- пеня..

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства „Ідея банк, витрати, понесені у зв'язку зі зверненням до суду, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2