АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/8372/15-ц Головуючий в І інстанції: Стамбула Н.В.
Провадження №22-ц/791/1361/2016 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоКапітан І.А.,
суддів:Вербицької Л.І.,
Колісниченка А.Г.,
секретарСікора О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, предметом якого є надання відповідачу кредитних коштів в сумі 180 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань сторони уклали іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передано АКІБ «УкрСиббанк» житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 02 липня 2015 року заборгованість позичальника становила 183 803,17 долари США, про що вона була попереджена вимогою банку №30-6/9-288 від 02 липня 2015 року. 21 серпня 2015 року право вимоги за укладеними кредитним та іпотечним договорами було передано ТОВ «Арма Факторинг», яке за договором про відступлення прав вимоги від 21 серпня 2015 року передало право за іпотечним договором ОСОБА_7 Оскільки свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_6 не виконала і станом на 21 серпня 2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становила 187 521,89 доларів США, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 198 498,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому у власність житлового будинку, загальною площею 176,90 кв.м., житловою площею 107,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року позов задоволено. Вирішено: в рахунок погашення боргу за кредитним договором №0 від 23 травня 2008 року в сумі 187 521,89 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ОСОБА_7 житлового будинку загальною площею 107,60 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 487,24 грн.; стягнути з ОСОБА_6 судовий збір на користь держави в сумі 6 402,76 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_7, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з невиконанням відповідачем основного зобов'язання за укладеним кредитним договором позивач, як іпотекодержатель, у відповідності до умов договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і шляхом набуття права власності.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду і вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 180 000,00 доларів США (а.с.4-7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір від 23 травня 2008 року, відповідно до якого в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» перейшло належне відповідачу нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.59-60).

Предмет іпотеки належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 травня 2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. за реєстровим №1258 (а.с.179).

Відповідно до п.10.12 кредитного договору позичальник надав Банку згоду передавати права і обов'язки за даним Договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника.

Відповідно до п.6.8 іпотечного договору іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за договором(и), що обумовлюють основне зобов'язання на іншу особу або змінюється власник Предмету іпотеки з інших підстав.

21 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ТОВ «Арма Фактринг» уклали договір про відступлення прав №1-ФК/1 за іпотечним договором, посвідченим 23 травня 2008 року за реєстровим №1263 (а.с.10-11).

21 серпня 2015 року ТОВ «Арма Факторинг» і ОСОБА_7 уклали договір про відступлення прав за іпотечним договором від 23 травня 20008 року, що зареєстрований в реєстрі за №1263 (а.с.12-13, 171-176).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 цього договору ОСОБА_7 одержує право в разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань, визначених Кредитним договором, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки, переважно перед іншими кредиторами Боржника у порядку, визначеному Договором іпотеки та чинним законодавством України, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Договору іпотеки та чинного законодавства України.

Відповідно до п.п.4, 4.1.1 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Відповідно до п.п.4.2, 4.3 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», а також з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Відповідно до п.5.2.1 іпотечного договору передача іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідач зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 21 серпня 2015 року заборгованість позичальника становила 187 521,89 доларів США, про що вона була попереджена вимогою, надісланою ОСОБА_7 на її адресу 25 серпня 2015 року (а.с.15,16,174).

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», п. 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У частині 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або відсутність застереження в іпотечному договорі).

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки зазначеними нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до ч.1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Отже умовами договору іпотеки передбачено право позивача набути право власності на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, і заявлені позивачем вимоги є належним способом захисту.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність ОСОБА_7

Посилання апелянта на застосування до виниклих правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегією суддів не приймається до уваги виходячи з наступного.

Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до ч.1,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах відсутні умови, за яких нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте.

Належних і достовірних доказів, які б підтверджували, що житловий будинок за адресою: м. Херсон, вул. Бурзи,54 використовується як місце постійного проживання позичальника або є об'єктом незавершеного будівництва ОСОБА_6 суду не надала.

Наявні в матеріалах справи відомості щодо реєстрації ОСОБА_6 у вказаному будинку (а.с.28, 128) не є підтвердженням факту використання нею будинку як місця постійного проживання.

Згідно відомостей, що містяться у звіті про незалежну оцінку іпотечного будинку, у спірному будинку відсутні умови для проживання (а.с.30-56). В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 зазначав, що відповідач у вказаному будинку зареєстрована але тимчасово не проживає оскільки будівництво цього будинку не завершено (а.с.152).

Згідно договору довічного утримання, укладеного ОСОБА_6 із ОСОБА_10 04 лютого 2015 року, ОСОБА_6 надано право довічного безкоштовного проживання в квартирі №20 по вул. Миколаївське шосе,11 (а.с.197-198). Квитанції про оплату ОСОБА_6 послуг з енерго- та водопостачання, датовані 19 квітня 2016 року, а також ксерокопії фото будинку, які надав апеляційному суду представник апелянта у додатку до своїх пояснень , не є належними доказами на підтвердження факту використання ОСОБА_6 вказаного будинку як місця постійного її проживання (а.с.204-2015). Квитанція про оплату послуг з газопостачання датована 10 вересня 2012 року і не містить інформації про оплату цих послуг ОСОБА_6 за адресою м. Херсон, вул. Бурзи,54 (а.с.202).

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що місцем проживання ОСОБА_6 є квартира АДРЕСА_1, цю адресу як місце проживання вона зазначає у виданій на ім'я представника довіреності (а.с.76), за цією адресою вона отримує рекомендовану кореспонденцію (а.с.16), ця адреса також зазначена представником ОСОБА_6 у всіх поданих до суду документах (клопотаннях, заявах, поясненнях) (а.с.75, 89-91, 97-99, 120-121, 163-165).

При цьому відсутність у відповідачки у власності іншого нерухомого житлового майна не впливає на суть вирішення спору, оскільки обставинами справи встановлено, що спірне нерухоме житлове майно не є незавершеним будівництвом, що відповідно до зазначених вимог закону передбачено як умова, яка виключає примусове стягнення на це майно.

Оскільки відповідачем, в порушення ст.60 ЦПК України, не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що іпотечний будинок використовується як постійне місце її проживання або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, колегія суддів вважає, що у даному випадку Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосуванню не підлягає.

Посилання відповідача на відсутність законних підстав для укладення між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_7 договору про відступлення прав вимоги не може прийматися до уваги, оскільки передача права вимоги може бути як оплатною так і безоплатною, а норми закону, які регулюють правовідносини за договором факторингу, не підлягають застосуванню до виниклих правовідносин.

Посилання апелянта на відсутність у позивача права вимоги колегією суддів до уваги також не приймається, оскільки договори між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Арма Факторинг» від 21 серпня 2015 року і між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_7 від 21 серпня 2015 року не є предметом спору і сторонами спору та учасниками правочинів у визначеному цивільним процесуальним законом порядку не оскаржуються. Зазначені договори, на підставі яких позивач набув право вимоги, не підлягають оцінці, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених сторонами позовних вимог.

Твердження апелянта про те, що в порушення ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення права вимоги відбулося лише за іпотечним договором без одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, також є безпідставними. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Крім того, відповідно до п.6.8. іпотечного договору іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за договором, що обумовлюють основне зобов'язання на іншу особу або змінюється власник предмету іпотеки з інших підстав.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів також не приймаються до уваги як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: Л.І.Вербицька

А.Г.Колісниченко