Справа № 761/872/15-ц
Провадження № 2/761/413/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 липня 2013 року ОСОБА_1 придбала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шафу-ліжко з механізмом трансформації вартістю 19900,00 грн. 12 липня 2013 року відповідач 1 здійснив доставку шафи-ліжка та його встановлення за адресою: АДРЕСА_1. Шафу-ліжко було встановлено відповідачем 1 кріпильними елементами до цегляної стіни. 12 липня 2013 року позивач сплатив відповідачу 1 залишок вартості шафи-ліжка - 8400,00 грн. 28 листопада 2013 року шафа-ліжко зірвалася з кріплень на стіні та впала на позивача та ОСОБА_4. ОСОБА_4 було госпіталізовано, а позивачу були завдані тілесні ушкодження. Крім того, було пошкоджено підлогу та меблі в квартирі позивача. 20 листопада 2014 року відповідач 1 отримав письмову вимогу позивача про відшкодування завданих збитків. Листом від 26 листопада 2014 року відповідач 1 повідомив, що відмовляється відшкодовувати завдані ним збитки. При цьому, згідно висновку від 03 грудня 2013 року дільничного інспектора міліції Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітана міліції Приходько С.В. - ОСОБА_2 погодився на повернення коштів за пошкоджені меблі.

Тому, позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу шафи-ліжка з механізмом трансформації вартістю 28300,00 грн., укладений 12 липня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2; стягнути з відповідача 1 на користь позивача: 28300,00 грн. - вартість шафи-ліжка, 7888,50 грн. - вартості матраців, 4045,00 грн. - вартості пуфу, 13238,00 грн. - вартості дивану; стягнути з відповідача 1 на користь позивача 100000,00 грн. - компенсації моральної шкоди та 10000,00 грн. - витрати на оплату правової допомоги.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До матеріалів справи долучено письмові пояснення.

Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

20.06.2013 року позивач зробив замовлення на виготовлення шафи-ліжка з механізмом трансформації, що підтверджується Нарядом-замовленням № 143 на виготовлення меблевої продукції (а.с.195, 1 том).

01 липня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) та громадянином ОСОБА_3 (виконавець) було укладено Договір про надання послуг, відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання зі встановлення та монтажу меблів, виготовлених замовником, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.2.1 договору, виконавець зобов`язується надавати послуги зі встановлення та монтажу меблів, згідно з стандартами та вимогами, які звичайно застосовуються до такого виду послуг, та відповідно до «Інструкції зі складання та монтажу меблів» (Додаток № 1) (а.с.142-143, 1 том).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 1 звернувся до відповідача 2 з Заявкою щодо встановлення та монтажу меблів за Наряд-заказом № 143 від 26.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_1. Час прибуття на адресу 12.07.2013 року о 09:00 годині. Дану Заявку відповідач 2 отримав 10.07.2013 року (а.с.144, 1 том).

Відповідно до Акту приймання - виконаних робіт від 12.07.2013 року додаток до Наряду-замовлення № 143, де зазначено, що відповідач 2 та позивач підписали цей акт про те, що у відповідності з нарядом-замовлення виріб виготовлено та встановлено з виконанням всіх вимог замовника, відповідно до наряду-замовлення і ескізів. Зі сторони замовника до комплектності меблів, якості виробів і робіт по установці претензій немає. Талон гарантійного обслуговування та інструкцію по експлуатації корпусних меблів замовник отримав (а.с.145, 1 том).

Крім того, 12 липня 2013 року між відповідачами було підписано Акт здавання-приймання наданих послуг за Договором про надання послуг від 01.07.2013 року, де зазначено, що виконавець здав, а замовник прийняв послуги, надані виконавцем на виконання Договору про надання послуг від 01.07.2013 року, а саме послуги з встановлення та монтажу меблів (диван-ліжка) за Наряд-наказом № 143 від 20.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.146, 1 том).

Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, зазначено, що 28 листопада 2013 року шафа-ліжко зірвалася з кріплень на стіні та впала на позивача та ОСОБА_4.

Згідно Висновку ДІМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві капітана міліції Приходька С.В. від 03 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_1 з приводу того, що 28.11.2013 року о 00:30 год АДРЕСА_1 корпусне ліжко впало на її подругу, з якого вбачається, що під час проведення перевірки було встановлено, що в даному випадку питання які склалися між ОСОБА_1 та ПП «Нізомов» носять цивільно-правовий характер (а.с.17-18, 1 том).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача 1 з вимогою від 03 листопада 2014 року про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди (а.с.35-36, 1 том).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на Висновок № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження, який складено експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» 29.04.2014 року, відповідно до якого, кріпильні елементи «Дюбель з ударним шурупом» та «Анкер рамний сталевий» для закріплення ліжка з механізмом трансформації підібрано та змонтовано у цегляну стіну приміщення квартири АДРЕСА_1 невірно. Витягування (вирив) кріпильних елементів зі стіни приміщення квартири АДРЕСА_1 та падіння ліжка спричинено невірним обранням виду кріпильного елементу, який не відповідає характеру дії навантаження, що прикладається, та недотриманням вимог і рекомендацій по виконанню робіт з монтажу; зокрема монтаж дюбелів та анкерів між цеглинами призвів до поступового збільшення необхідних для надійного закріплення отворів та відмови кріпильної системи (а.с.6-12, 1 том).

Як вбачається із тексту Висновку № ЕД-1-1-80/14 будівельно-технічного експертного дослідження від 29.04.2014 року, за результатами візуально-інструментального обстеження, а також керуючись Листами ТОВ «Київська кріпильна компанія» від 23.03.2014 року та від 24.03.2014 року, де вказано, що: анкери рамні сталеві призначені для монтажу рамних конструкцій до суцільних основ (бетон, цегла) та не призначені для монтажу обладнання та устаткування, а також та конструкцій, на які діють динамічні навантаження; дюбелі з ударним шурупом призначені для монтажу легких конструкцій до суцільних основ (цегла, бетон) та не призначені для монтажу важких предметів, обладнання, устаткування та конструкцій, на які діють динамічні навантаження, експерт дійшов висновку, що витягування (вирив) кріпильної системи з основного матеріалу та падіння ліжка спричинено саме невірним обранням виду кріпильного елементу, який не відповідає характеру дії навантаження, що прикладається, та недотриманням вимог і рекомендацій по виконанню робіт з монтажу, в тому числі монтаж дюбелів та анкерів між цеглинами, що призвів до поступового збільшення необхідних для надійного закріплення діаметрів отворів; неправильний монтаж та недостатня щільність основи для заданого навантаження призвели до відмови кріпильної системи та падіння ліжка (а.с. 11, 1 Том).

Проте, відповідно до Висновку спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29.04.2014 року ТОВ «Судова незалежна експертиза», який складено 20 квітня 2016 року експертом ТОВ «Українська експертна компанія», зазначено, що представлений на вивчення висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-80/14 від 29.04.2014 р., складений експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» Клівак (Тоя) Оленою Володимирівною: за формою можливо вважати таким, що в цілому відповідає вимогам положень ЦПК України та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 (у чинній на дату складання висновку редакції); за змістом оцінюється негативно, у зв'язку з тим, що у висновку перелічені всі відомі загальнонаукові методи дослідження, які не були використані. Жодного нормативного документа, який регулює навантаження та впливи на будівельні конструкції використані також не були. Загальний висновок щодо невірності застосування крипільних елементі ліжка до цегляної стіни зроблений на підставі двох незареєстрованих листах суб`єкта господарювання, які не є нормативними (а.с.28-33, 2 Том).

Крім того, у Висновку спеціаліста № 54 з рецензування висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЕД-1-1-80/14 складеного 29.04.2014 року ТОВ «Судова незалежна експертиза» зазначено, що загальний висновок щодо невірності застосування крипільних елементів ліжка до стіни базується на двох незареєстрованих листах ТОВ «Київська крипільна компанія». При цьому інформація щодо наявності у компанії ліцензії на проведення будь-якого виду будівельних робіт, яка б підтверджувала наявність в компанії спеціалістів відповідного профілю, які можуть проводити розрахунки навантажень та впливів на будівельні конструкції та як наслідок, проводити роботи з подібного кріплення відсутня (а.с.31-32, 2 Том).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах. Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) звільняються від відшкодування шкоди, якщо вони доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення потерпілим правил користування або зберігання товару, результатів робіт (послуг) (ч. 1 та ч. 2 ст. 1209 ЦК України).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи,підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що падіння ліжка спричинено внаслідок дій відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу шафи-ліжка з механізмом трансформації вартістю 28300,00 грн., укладений 12 липня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та стягнення з відповідача 1 на користь позивача: 28300,00 грн. - вартість шафи-ліжка, 7888,50 грн. - вартості матраців, 4045,00 грн. - вартості пуфу, 13238,00 грн. - вартості дивану, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Проте, позивачем не надано доказів того, що саме відповідачами завдано їй моральну шкоду, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача 100000,00 грн. - компенсації моральної шкоди, не підлягають задоволенню.

Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди, а тому, враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57, 60, 61, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 383, 387 ЦПК України; ст.ст. 23, 1166, 1209 ЦК України; п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»; Правил благоустрою міста Києва затверджених рішення Київської міської ради від 25 грудня 2008 р. № 1051/1051, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя