АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7822 Головуючий у 1-й інстанції - Мирошниченко О.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

ГаращенкаД.Р.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімент Україна" на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімент Україна" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 пред'явив позов до ТОВ "Сімент Україна", відповідно до якого просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 11 663 грн. 04 коп., а також середній заробіток у сумі 359 151 грн. 26 коп. за невиплату належних звільненому працівникові сум.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з ТОВ "Сімент Україна" на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 884 грн. 35 коп. та середній заробіток у сумі 354 426 грн. 74 коп. за невиплату належних звільненому працівникові сум.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "Сімент Україна" через свого представника, Абросімова С.С., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.2, а.с.13-16).

В суд апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився двічі, про місце та час апеляційного розгляду ТОВ "Сімент Україна" повідомлений належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток уповноваженій особі відповідача (т.2, а.с.26, 35).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника ТОВ "Сімент Україна", оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Наказом №28-к "Про прийняття на роботу" від 30 червня 2006 року ОСОБА_3 з 1 липня 2006 року прийнято на посаду головного юрисконсульта ТОВ "Сімент Україна".

Відповідно до наказу №16-к "Про звільнення" від 31 липня 2009 року ОСОБА_3 звільнено з посади головного юрисконсульта ТОВ "Сімент Україна" на підставі на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

З відповіді №26/05-14 від 26 травня 2014 року, наданої на адвокатський запит від 3 квітня 2014 року, убачається, що у зв'язку із нечисельним складом працівників товариства, графіки відпусток на підприємстві не складались. Час відпусток персонально погоджувався з відповідачем. Відпустки надавались за заявами працівників.

При звільненні відповідач не видав позивачу трудову книжку, а також не провів з ним повний розрахунок.

Відповідно до витягу зі штатного розпису з 1 липня 2006 року по 1 січня 2009 року, розмір заробітної плати за посадою позивача за червень 2009 року складає 4 719 грн. 40 коп.; за липень 2009 року - 4 729 грн. 44 коп.

Розмір середньої заробітної плати позивача, який працював на посаді головного юрисконсульта у відповідача 1 липня 2006 року по 31 липня 2009 року, (без виключення сум відрахування на податки) складав 4 724 грн. 42 коп.

Грошова компенсація за 72 невикористані дні щорічної основної відпустки позивача за 2007, 2008, 2009 роки складає 11 652 грн. 01 коп.

23 червня 2015 року відповідач добровільно через КМД УДППЗ "Укрпошта" на ім'я позивача перерахував грошові кошти в розмірі 8 767 грн. 66 коп. у якості компенсації за невикористану відпустку на підтвердження чого було надано квитанцію від 23 червня 2015 року № 652.

Судом також вважав встановленим, що з серпня 2009 року станом по день подання позовної заяви (жовтень 2014 року, а враховуючи збільшені позовні вимоги - по 31 жовтня 2015 року) відповідач не виконував обов'язок по виплаті належних позивачеві сум і така невиплата була здійснена виключно з вини відповідача.

Середній заробіток позивача за період 3 серпня 2009 року по 31 жовтня 2015 року, у зв'язку з невиплатою належних звільненому працівникові сум при звільненні, становить 354 426 грн. 74 коп.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2 884 грн. 35 коп. (11 652 грн. 01 коп. - 8 767 грн. 66 коп.), а також середнього заробітку у сумі 354 426 грн. 74 коп. за невиплату належних звільненому працівникові сум.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та неправильно визначено розмір грошової компенсації за невикористану відпустку, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на наступне.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених ч.1 ст. 131 ЦПК, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

У даному випадку зі змісту мотивувальної частини рішення убачається, що районний суд провів розрахунок грошової компенсації на підставі наявних у справі наданих позивачем письмових доказів щодо розміру заробітної плати останнього.

Діючи на власний розсуд, відповідач не надав районному суду розрахунок суми компенсації, який міг би бути перевірений судом, а наданий під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення розрахунок (т.1, а.с.237) не підкріплений допустимими - письмовими доказами, які б підтверджували розмір заробітної плати у період, за який проведений розрахунок. До апеляційної скарги такі докази також не подавалися, у суд апеляційної інстанції представник відповідача для надання пояснень з цього приводу не з'явився.

Водночас, позивач під час апеляційного розгляду пояснив, що сторона відповідача, хоча саме роботодавець має у своєму розпорядженні усі документи щодо нарахування та виплати заробітної плати, всіляко ухилялася від надання доказів для з'ясування розміру заробітної плати позивача, тому суд був змушений проводити всі розрахунки на підставі тих письмових доказів, які мав у своєму розпорядженні позивач і надав їх суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом при частковому задоволенні позову безпідставно не було зменшено розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені з урахуванням принципу співмірності відносно спірної суми, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що на час звернення позивача до суду компенсація за невикористану відпустку йому не була виплачена взагалі. Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку задоволені районним судом фактично у повному обсязі з урахуванням тієї суми компенсації, яка була виплачена роботодавцем під час розгляду справи у суді. Виплативши ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8 767 грн. 66 коп. (нарахована сума компенсації 10 536 грн. 12 коп. за мінусом податку на доходи фізичних осіб та військового збору) відповідач тим самим визнав позов у цій частині. Трудова книжка позивачу досі не видана.

З огляду на ці обставини, підстав для застосування до даних правовідносин роз'яснень абзацу другого п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " та зменшення розміру відшкодування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зменшення районним судом позовних вимог також відхиляються апеляційним судом як такі, що суперечать суті процесуального законодавства, відповідач помилково ототожнив поняття "зменшення позовних вимог" позивачем із поняттям "часткового задоволення позовних вимог" судом.

Водночас, доводи апеляційної скарги про те, що районним судом при вирішенні спору та визначенні розміру грошової компенсації за невикористану відпустку не врахована та обставина, що ТОВ "Сімент Україна", як податковий агент працівника, утримав із нарахованої суми компенсації - 10 536 грн. 12 коп., податок на доходи фізичних осіб - 1 580 грн. 42 коп. та військовий збір - 158 грн. 04 коп., є обґрунтованими, а тому приймаються апеляційним судом у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом виключення із присудженої районним судом суми компенсації - 2 284 грн. 35 коп. (11652,01 - 8767,66), утриманих роботодавцем як податком агентом сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору (1580,42 + 158,04 = 1738,46).

З огляду на викладене розмір грошової компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню з ТОВ "Сімент Україна" на користь ОСОБА_3, підлягає зменшенню з 2 284 грн. 35 коп. до 545 грн. 89 коп. (2284,35 - 1738,46).

Оскільки районним судом під час ухвалення рішення в порушення вимог п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України не було вирішене питання розподілу судових витрат, апеляційний суд вважає за необхідне вирішити це питання і відповідно до положень ст.88 ЦПК України стягнути з ТОВ "Сімент Україна" у дохід держави 3 549 грн. 73 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (354 426,74 + 545,89 = 354972,63 : 100).

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімент Україна" задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року змінити.

Зменшити розмір грошової компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімент Україна" на користь ОСОБА_3, з 2 284 грн. 35 коп. до 545 грн. 89 коп. (п'ятсот сорок п'ять грн. 89 коп.; сума визначена без відрахування податків та обов'язкових платежів).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімент Україна" в дохід держави 3 549 грн. 73 коп. (Три тисячі п'ятсот сорок дев'ять грн. 73 коп.) судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Д.Р. Гаращенко