Справа № 645/1385/16-ц
Провадження № 2/645/1297/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,що знахзодяться на депозитному рахунку і відстоків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про захист прав споживачів та стягнення відповідно до укладеного договору депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 від 17.12.2013р. суму банківського вкладу в розмірі 14700,00 доларів США, суму відсотків нарахованих відповідно до укладеного договору депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 від 17.12.2013р. в розмірі 2210,24 доларів США та суму трьох процентів річних за прострочене зобовязання у розмірі 4063,14 грн.

Заявою від 13.07.2016р. позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відповідно до укладеного договору депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 від 17.12.2013р. суму банківського вкладу в розмірі 14700,00 доларів США, суму відсотків нарахованих відповідно до укладеного договору депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 від 17.12.2013р. в розмірі 2650,03 доларів США та суму трьох процентів річних за прострочене зобовязання у розмірі 9182,84 грн.

В обґрунтування позову Позивач зазначив, що 17.12.2013р. між Позивачем та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 за умовами якого він передав, а Банк отримав грошові кошти у сумі 14 700,00 доларів США. Відповідно до договору Банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 7% річних та сплачувати їх відповідно договору кожного місяця на рахунок №7725.

Строк розміщення вкладу сторонами узгоджено з 17.12.2013 року по 17.01.2013 року, а відповідно до п. 3 депозитного договору, строк дії неодноразово продовжувався по його закінченню автоматично ще на один строк.

Користуючись своїм правом, передбаченим законодавством та Договором Позивач повідомив Банк своєю заявою від 13.10.2015р. про повернення йому вкладу Стандарт у розмірі 14700,00 доларів США та нарахованих процентів у розмірі 1888,85 доларів США.

Проте Відповідач, у відповідь на заяву Позивача безпідставно відмовив йому у поверненні вкладу та виплаті нарахованих процентів (лист Банку від 25.10.2015р. №20.1.0.0.0/7-20151020/4359) посилаючись при цьому на політичні події у країні, у зв"язку з чим у Банку виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях Банку.

В судове засідання зявилися представник Позивача та представник Відповідача.

Представник Відповідача надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволені позовних вимог Позивача. Пояснив, що зазначений Позивачем вклад був розміщений ним у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території Автономної Республіки Крим. Діяльність Банку була припинена на території окупованої території Автономної Республіки Крим, що унеможливило діяльність відділень Банку на вказаній території. Фактично з травня 2014 року окупаційною владою було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу Банку, у зв"язку з чим відповідач не має доступу до свого майна, у тому числі і до будь-яких фінансових та платіжних документів, що позбавляє його можливості перевірити наведені позивачем обставини щодо наявності грошових коштів за договорами, укладеними Банком з позивачем. При цьому представник відповідача також зазначив, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що вказані ним грошові кошти вносились та наявні на рахунках Банку, а також щодо порушення з боку відповідача своїх зобов"язань. Зважаючи на викладене представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. З приводу письмових заперечень Відповідача, представник Позивача надав свої письмові пояснення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Судом встановлено, що між позивачем, з однієї сторони, та відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії, з другої сторони 17.12.2013р. було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 за умовами якого Позивач передав, а Банк отримав грошові кошти у сумі 14 700,00 доларів США. Відповідно до договору Банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу 7% річних та сплачувати їх відповідно договору кожного місяця на рахунок №7725.

Підтверджуючим документом укладення депозитного договору та внесення Позивачем грошей на депозит є заява на оформлення вкладу від 17.12.2013р. та квитанція від 17.12.2013р., номер заявки:20533942. Також Банку не заперечував про наявність такого вкладу.

Відповідно до умов вказаного Договору Позивач вніс до Банку на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 14700,00 доларів США, що підтверджується квитанцію від 17.12.2013 року.

Строк розміщення вкладу сторонами узгоджено з 17.12.2013 року по 17.01.2013 року, а відповідно до п. 3 зазначеного договору, строк дії неодноразово продовжувався по його закінченню автоматично.

Як встановлено при розгляді справи, у подальшому строк дії депозитного Договору неодноразово сторонами продовжувався, оскільки жодна із сторін не подавала заяви про відмову від продовження строку вкладу.

25.10.2015р. Позивач надіслав Банку заяву від 13.10.2015р. про повернення йому вкладу Стандарт у розмірі 14700,00 доларів США та нарахованих процентів у розмірі 1888,85 доларів США.

Листом від 25.10.2015 року Відповідачем було відмовлено Позивачу у виплаті суми вкладу, процентів та надання інформації щодо стану рахунку,посилаючись при цьому на політичні події в країні та складнощі в обслуговуванні депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях Банку.

Саме тому позивач і звернулася до суду з даним позовом про стягнення коштів.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договорами банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк) , що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язань.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Суд зазначає, що тимчасово окупація Криму та припинення діяльності банків на окупованої території не є підставою для відмови банку від виконання своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Надані позивачем оригінали документів були досліджені судом і їх копія наявні у матеріалах справи.

ПАТ КБ "ПриватБанк" на спростування дійсності цих документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів було повернуто вкладнику.

Посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк» як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку , не допускається , крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, ПАТ КБ «Приват Банк» порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14360571 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму банківського вкладу в розмірі 14700,00 доларів США;

Стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14360571 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму відсотків в розмірі 2650,03 доларів США;

Стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи 14360571) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму трьох процентів річних за прострочене зобовязання у розмірі 9182,84 грн.;

Стягнути з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" " (ідентифікаційний код юридичної особи 14360571) на користь держави судовий збір в сумі 551 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня) 70 копійок (сімдесят )копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: