Ухвала іменем україни 20 липня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Систем-Інвест», публічне акціонерне товариство «акціонерний комерційний банк «Київ», про визнання майнових прав, визнання недійсними договорів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан» (далі - ПАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан») товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Київщина-Капітал»), товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест» (далі - ТОВ «Світ-інвест»), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест» (далі - ТОВ «Регіон-Інвест»), товариство з обмеженою відповідальністю «Систем-Інвест» (далі - ТОВ «Систем-Інвест»), публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), про визнання майнових прав, визнання недійсними договорів. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ТОВ «Світ-інвест», ПАТ «АКБ «Київ» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого він став стороною договору інвестування та набув права отримати після завершення будівництва у власність квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, і сплатив для цього повну вартість квартири. Договором було встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в першому кварталі 2013 року. До участі в будівництві за договором із забудовником було залучено ПАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан». Позивачем зазначалось, що діючи відповідно до умов договору, він свої зобов'язання виконав своєчасно та належним чином, а відповідач у порушення умов договору своїх зобов'язань не виконав і на час звернення до суду даний будинок не введено в експлуатацію та не передано йому у власність визначену у договорі квартиру, чим порушено його права як інвестора. Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати за ним майнові права на інвестований об'єкт спорудження: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,82 кв. м, у будинку АДРЕСА_1, а також просив визнати недійсними договори, на підставі яких майнові права позивача були передані в іпотеку без його згоди. Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 майнові права на об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,82 кв. м, розташовану на четвертому поверсі п'ятого під'їзду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним іпотечний договір від 29 лютого 2008 року, укладений між ТОВ «Світ-інвест» та ПАТ «АКБ «Київ», у частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір від 24 червня 2008 року про внесення змін до іпотечного договору від 29 лютого 2008 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір від 03 вересня 2008 року про внесення змін до іпотечного договору від 29 лютого 2008 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 серпня 2009 року, укладений між ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» у частині передачі та приймання прав вимоги за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року, укладеним між ТОВ «Світ-інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Судами встановлено, що 28 грудня 2005 року між ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Київ» було укладено інвестиційний договір № 05-284 на будівництво квартири по АДРЕСА_1, відповідно до якого ТОВ «Систем-Інвест» за рахунок власних залучених коштів мало забезпечити інвестування квартири. 19 липня 2006 року ТОВ «Систем-Інвест» виконало свої зобов'язання, сплативши 214 666 грн як інвестування вказаної квартири. Згідно з довідкою про інвестування загальної площі квартири від 18 серпня 2006 року та актом прийому-передачі майнових прав, 19 липня 2006 року ТОВ «Регіон-інвест» передало майнові права ТОВ «Світ-Інвест» на квартиру АДРЕСА_1, яка розташована по АДРЕСА_1. Встановлено, що 02 квітня 2007 року ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» уклали додатковий договір до вказаного інвестиційного договору, де уточнили характеристику об'єкта інвестування - квартири АДРЕСА_1 за вказаною адресою. 05 лютого 2008 року ТОВ «Систем-Інвест» передало право вимоги за вказаним інвестиційним договором ТОВ «Світ-Інвест». На виконання цього договору ТОВ «Світ-інвест» сплатило 217 713 грн 40 коп. 22 лютого 2008 року між ОСОБА_3, ТОВ «Світ-інвест», АКБ «Київ» було укладено договір про відступлення права вимоги № 1/05-284, згідно з яким позивач набув право вимога на належне ТОВ «Світ-інвест» майно і став стороною інвестиційного договору. Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач згідно з квитанціями № 75, 76 сплатив кошти у розмірі 147 716 грн 30 коп. та 168 640 грн 70 коп. на рахунок ТОВ «Світ-Інвест». 31 березня 2010 року між позивачем, ЗАТ «Спільне Українсько-болгарське підприємство «Богдан», ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал», ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест» було укладено договір № 2/05-284 про відступлення права вимоги у зв'язку із зміною забудовника. Встановлено, що 29 лютого 2008 року між ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, яким ТОВ «Світ-Інвест» передало в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_1. 24 червня 2009 року та 03 вересня 2008 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Світ-Інвест» укладено угоди про внесення змін до іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, в тому числі і в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 за вказаною адресою. На підставі договору від 21 серпня 2009 року ПАТ «АКБ «Київ» передало ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» усі права за вказаним вище договором іпотеки та додаткових угод до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом ст. ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. На час укладення вищевказаних оспорюваних договорів про внесення змін до іпотечного договору у частині передачі в іпотеку майнових прав на зазначену квартиру ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнове право, яке є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-УІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Стаття 6 вказаного Закону зобов'язує іпотекодавця до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані в установленому законом порядку. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, від 15 травня 2013 року у справі № 6-1502цс13, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 і № 6-1732цс15. Таким чином, вирішуючи спір в частині визнання недійсними договорів, суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що оскільки майнові права на спірну квартиру в незавершеному будівництвом жилому будинку, вартість якої сплачена позивачем за інвестиційним договором повністю, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не могли бути предметом іпотеки, тому ТОВ «Світ-Інвест» неправомірно передало в іпотеку зазначені майнові права, а отже, спірні договори та угоди про внесення змін до іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, які укладені після того, як позивач став інвестором, та без його згоди на передачу майнових прав на спірну квартиру в іпотеку, є недійсними. Проте не можна погодитись з висновками судів щодо визнання майнових прав на об'єкт інвестування за ОСОБА_3 виходячи з наступного. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист цих прав здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. Указана правова позиція викладена Верховний Судом України у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, № 6-1732цс15, та від 30 березня 2016 року у справі № 6-3129цс15. При вирішенні позовних вимог про визнання права на отримання спірних квартир, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не звернули увагу на те, що у позивача право власності на спірні квартири не виникло, при цьому порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладання договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом укладених сторонами інвестиційних договорів, позивач отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. При цьому суди послались на інвестиційний договір від 28 грудня 2005 року, як на підставу виникнення майнових прав на спірну нерухомість у позивача. У зазначених договорах визначено, що майнові права - це всі права на об'єкт нерухомості, що полягають у праві покупця набути право власності на об'єкт нерухомості після введення в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Тобто, на підставі договорів позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Також договорами встановлено порядок отримання покупцем пакета документів, необхідних для оформлення права власності на об'єкт нерухомості. Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували та не звернули уваги на те, що позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою про надання таких документів. Тобто позивачем не доведено, що його права відповідачем порушені. При цьому порушення строку введення об'єкта в експлуатацію може виступати лише підставою для притягнення інвестором забудовника до відповідальності, встановленої договором (сплата неустойки за прострочення виконання зобов'язань), та не свідчить про порушення, невизнання або оспорювання існуючого у позивача майнового права на об'єкти інвестування. Також суди не врахували, що майнові права відмінні від права власності. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» задовольнити частково. Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року скасувати в частині визнання майнових прав, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана