Провадження №2/311/810/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 липня 2016 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі:

Головуючого судді Сидоренко Ю.В.

при секретарі Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, якы не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

21.06.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 січня 1998 року між нею та ОСОБА_2, за результатами біржових торгів, які відбулись на Товарній Біржі «Інтеграл» 22.01.1998 року, був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири №41 (сорок один) в будинку №47 по вул. Центральній (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, згідно з яким вона придбала у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області загальною площею 43,8 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м за ціною 6168,00 грн. Вказаний договір зареєстрований в Журналі реєстрації правочинів Товарної Біржі «Інтеграл» 22.01.1998 року за №Н-86. 24.02.1998 вказаний договір був зареєстрований Василівським БТІ. Після укладення та реєстрації договору продавець ОСОБА_2 знялася з реєстрації та виїхала до своїх дітей, куди саме вона не повідомила. З часу придбання та на даний час в придбаній квартирі за вищевказаним договором, зареєстровано місце проживання її (позивачки) доньки та членів її сімї. Після придбання квартира фактично була передана позивачці 22.01.1998 року, тобто в день отримання грошових коштів продавцям і підписання договору, шляхом звільнення вказаного житла і вручення ключів від вхідних дверей. З цього моменту по теперішній час (позивачка) безперервно і відкрито володіє нерухомим майном. Договір було виконано обома сторонами. Як пояснили їй колишні працівники Товарної Біржі «Інтеграл», при укладенні вищезазначеного договору, всі правочини, які були вчинені і зареєстровані товарною біржою не підлягали нотаріальному посвідченню у відповідності до приписів Закону України «Про товарну біржу». На теперішній час нею було порушено питання про можливість відчуження вищевказаної квартири. Звернувшись до нотаріуса їй стало відомо, що вона не зможе провести відчуження своєї квартири, оскільки під час вчинення правочину не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину, тобто на даний час її право власності не визнається іншими особами. Таким чином, оскільки на теперішній час вона не може належним чином переоформити квартиру, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухваленні заочного рішення, на підставі наявних по справі доказів, не заперечує 9а.с.32).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була судом повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст.74,76,ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом оголошення у засобах масової інформації, про що свідчить копія газети «Запорізька правда» від 21.07.2016 року з наданням оголошення про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_2, проте про причини неявки відповідача в судове засідання суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України (а.с.39,40).

Представник третьої особи Василівського районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву, в якій представник просить розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, проти їх задоволення не заперечують (а.с.30).

Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти позов не надано., самостійний вимог щодо предмета спору не заявлено (а.с.27).

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України.

Згідно вимог ст227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в ред.1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

В судовому засіданні встановлено, що 22.01.1998 року між ОСОБА_1, що на момент укладення договору діяла через брокера Товарної біржі «Інтеграл» ОСОБА_3 на підставі договору №0041К від 21.01.1998 року з однієї сторони та ОСОБА_2, що на момент укладення договору діяла через брокера Товарної біржі «Інтеграл» ОСОБА_4 на підставі договору на покупку обєкту нерухомості №0041П від 21.01.1998 року, з іншої сторони (а.с.5), за результатами біржових торгів, які відбулися на Товарній біржі «Інтеграл 22.01.1998 року, був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири №41 (сорок один) в будинку №47 по вул. Центральній (до лютого 2016 року вулиця мала назву вул.Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, згідно з яким ОСОБА_1 придбала у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області загальною площею 43,8 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м за ціною 6168,00 грн., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6).

Згідно заяви колишнього керівника Товарної Біржі «Інтеграл» ОСОБА_5, Товарна Біржа «Інтеграл», діючи у відповідності до Закону про біржу від 1991 року та відповідно зі Статутом біржі, забезпечивши відповідним чином біржове членство Продавця та Покупця, при відсутності арешту, якої-небудь законної заборони на обєкт нерухомості та всього іншого, що могло би перешкодити законному переходу права власності на даний обєкт, здійснила 22.01.1998 року реєстрацію договору купівлі-продажу квартири №41, що знаходиться в будинку №47 по вул.Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Продавець квартири ОСОБА_2, покупець ОСОБА_1. Договір купівлі-продажу зареєстрований 22.01.1998 року. Вказаний Договір було зареєстровано 01.02.1998 року державним органом в особі Василівського бюро технічної інвентаризації під №1 в реєстраційній книзі №14. Восени 2012 року товарна біржа «Інтеграл» перейшла у повну власність інших осіб (а.с.7-8).

Згідно із діючим законодавством на момент укладення договору купівлі-продажу вищевказаний договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівському районному бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційний надпис від 22.01.1998 року (а.с.10 зворот) та зроблений відповідний запис у технічному паспорті в графі власників квартири (а.с.9-10).

На час укладення угоди купівлі-продажу нерухомості Василівське БТІ визнало законність вчиненого правочину та зареєструвало за позивачем право власності на зазначену квартиру №41, що знаходиться в будинку №47 по вул. Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, на підставі вказаної біржової угоди.

За наслідками укладання вищевказаного договору позивач сплатив відповідачці грошові кошти за їхньою домовленістю, а відповідачка ОСОБА_2 передала свою квартиру №41, що знаходиться в будинку №47 по вул. Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Таким чином, ОСОБА_1 стала новим власником вищевказаної квартири.

На час укладення договору в 1998 році сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не має і не було. Проведена державна реєстрація договору купівлі-продажу.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 09.06.2016 року квартири АДРЕСА_3 (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області її ринкова вартість станом на 09.06.2016 року становить 138715,00 (сто тридцять вісім тисяч сімсот пятнадцять) гривень (а.с.11-16)

Згідно довідки про склад сімї за №455 від 14.06.2016 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_4, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22).

З довідки № 721 від 14.06.2016 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області вбачається, що згідно розпорядження міського голови від 19.02.2016 року за №49 «Про перейменування обєктів топоніміки м.Дніпрорудне» - вулиця «Леніна» перейменована на вулицю «Центральну» (а.с.22).

Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на червень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею.

Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки ОСОБА_1В повністю виконала умови угоди купівлі-продажу квартири, сплатила за придбане майно грошові кошти, які ОСОБА_2 одержала від неї до підписання даної угоди, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, ОСОБА_1 на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має.

Таким чином, враховуючи, що на теперішній час позивачка не може належним чином переоформити належну їй квартиру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 (вул.Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки спірний договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового приміщення, який був укладений 22.01.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 викладений у письмовій формі та зареєстрований на Товарній Біржі «Інтеграл». Дана спірна угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу один до одного не пред»являли.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року, ст.ст.328, 331,392 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст.7,10,11,60, 79,88, 209,212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Василівського районна державна адміністрація Запорізької області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5, на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.1998 року, зареєстрованого Товарною біржею «Інтеграл» 22.01.1998 року, за реєстраційним № Н-86.

Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача, який не був присутній у судовому засіданні, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_11