Справа № 348/694/15-ц
Провадження № 22-ц/779/213/2016
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ "Приват Банк" (далі - ПАТ КБ "Приват Банк") про оплату заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 25 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

26.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 17 вересня 2009 року прийнятий на роботу на посаду охоронника цінностей Департаменту офісної охорони Івано-Франківської філії ПАТ КБ "Приват Банк". 14 жовтня 2010 року між позивачем та Банком був укладений трудовий договір і 15.10.2010 року він був переведений на посаду водія інкасатора-охоронника напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів відділення ПАТ КБ "Приват Банк", який розташований в м.Надвірна. На підставі наказу від 14.02.2012 року ОСОБА_2 звільнений з роботи 15.02.2012 року за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Протягом роботи у період з 15.10.2010 року по 15.02.2012 року отримував заробітну плату у вигляді посадового окладу згідно штатного розпису, оданк, без врахування доплати до посадовгого окладу 25% як працівнику відділення ПАТ КБ "Приват Банк", який розташований у м.Надвірна, що має статус гірського. Статус особи позивача, що постійно проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підтверджується відповідним посвідченням від 23.05.2007 року, виданий Делятинською селищною радою, копію якого він представляв Банку при прийнятті на роботу. В порушення вимог трудового договору, відповідач не нараховував і не виплачував йому доплату до посадового окладу в розмірі 25 відсотків.

Також зазначив, що під час роботи на посаді водія інкасатора-охоронника напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів у Надвірнянському відділенні ПАТ КБ "Приват Банк" його неодноразово залучали до роботи в надурочний час, що підтверджується табелями працівника. Але оплату за відпрацьований надурочний час адміністрація Банку при звільненні не провела.

Просив задовольнити позов, стягнути з ПАТ КБ "Приват Банк" на його користь 8 855 грн. 82 коп. заборгованої заробітної плати за роботу в гірській місцевості та 157 621 грн. 56 коп. компенсації за невиплачену заробітну плату, а всього - 166 477 грн. 38 коп. Зобов'язати ПАТ КБ "Приват Банк" нарахувати та виплатити йому оплату в подвійному розмірі за роботу в надурочний час у вихідні дні за період з 15.10.2010 року по 15.02.2012 року, а також компенсацію за несвоєчасну виплату доплати за роботу в надурочний час. Стягнути з відповідача понесені ним витрати під час розгляду даної справи в сумі 1 200 грн., з яких 1000 грн. - на правову допомогу та 200 грн. - витрати за надання аудиторських послуг.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.11.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Вказав, що протягом всієї роботи у ПАТ КБ "Приват Банк" у період з 15.10.2010 року по 15.02.2012 року отримував заробітну плату без врахування доплати до посадового окладу в розмірі 25%, як працівнику відділення ПАТ КБ "Приват Банк", що знаходиться в м.Надвірна, та має статус гірського. Згідно п.5.6 Трудового договору від 14.10.2010 року, банк взяв на себе зобов'язання забезпечити ОСОБА_2, як працівнику, гарантії та пільги, встановлені трудовим законодавством. Однак, в порушення вимог трудового договору та постанови КМУ №648 від 11.08.1995 року відповідач йому не нараховував і не виплачував доплату до посадового окладу в розмірі 25%.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду, ПАТ КБ "Приват Банк" не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівнях, оскільки це не передбачено чинним законодавством України. При встановленні форм і систем оплати праці співробітників банку відповідач керувався встановленими законодавчо мінімальними гарантіями в оплаті праці розміром мінімальної заробітної плати на кожний період у відповідності до законів України про державний бюджет на кожний рік. Вважає, що таке твердження суду не відповідає вимогам чинного законодавства.

Вважає, що відповідно до норм законодавства пільги і гарантії для працівників встановлені ЗУ "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 року, та поширюються не у зв'язку з їх регулюванням тим чи іншим нормативним актом, а у зв'язку із специфікою географічного розташування того чи іншого населеного пункту.

Зазначив, що в п.4 постанови ПВС України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вказано, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями, і тому при договірному регулювання вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці за роботу в надурочний час. Тому не погоджується і з висновком суду в частині відмови йому в оплаті роботи в надурочний час.

Також зазначив, що судом відхилялись його клопотання про допит у якості свідків інших працівників ПАТ КБ "Приват Банк", з якими він виконував роботу водія інкасатора-охоронника у вихідні дні.

Просив скасувати оскаржуване рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2009 року згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №IF-КП-2009/1-2/ ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду охоронник цінностей Департаменту офісної охорони Івано-Франківської філії ПриватБанку, (місце розташування філії у м. Івано-Франківськ).

14 жовтня 2010 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений трудовий договір №1576 і 15 жовтня 2010 року він переведений на посаду водія інкасатора-охоронника напрямку перерахунку та інкасації грошових коштів відділення ПАТ КБ «Приват Банк», який розташований в м. Надвірна.

На підставі наказу №IF-КП-2012-38-к від 14.02.2012р. він 15.02.2012р. звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці від 19.06.2007р. з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення.

Протягом всієї роботи у ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з 15.10.2010року по 15.02.2012рік позивач отримував заробітну плату у вигляді посадового окладу згідно зі штатним розкладом.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" встановлено, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населенного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 р. № 345, посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені нормами статей 3 і 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".

Тобто, отримання права на додаткові гарантії та пільги у зв'язку із проживанням (роботою, навчанням) на території гірького населеного пункту виникає після отримання особою посвідчення встановленого зразку.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством. - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Трудовим законодавством України не передбачені права та обов'язки роботодавця щодо витребування у працівника при прийнятті на роботу або під час роботи посвідчення громадянина, що проживає, працює на території населеного пункту, якому у встановленому

законодавством порядку надано статус гірського. Таким чином, реалізація цієї пільги є правом особи, а не обов'язком роботодавця, тому надаватись вона має за заявою особи та пред'явлення нею посвідчення особи, яка проживає, працює на території гірського населеного пункту.

ОСОБА_2 посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту (або копія) не було надано ні при прийомі на посаду охоронника за сумісництвом, ні при переведенні на посаду водія інкасатора-охоронника, що вбачається з аннотації про прийом на роботу за сумісництвом позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на підвищення окладу працівником не було використано через його бездіяльність, а саме: ненадання роботодавцеві документів, які надають право на отримання даної гарантії.

Пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року № 648 "Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах" установлено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральними, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

ПАТ КБ "Приват Банк" не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівнях, оскільки це не передбачено законодавством України, так само як і не передбачені повноваження Кабінету Міністрів України щодо встановлення (в тому числі за його дорученням) тарифних ставок та посадових окладів для працівників комерційних банків чи підприємств приватної форми власності.

Як встановлено судом першої інстанції, оклад позивача з моменту переведення на посаду водія інкасатора-охоронника до звільнення становив 2447,58 грн., тобто фактично був набагато вище, ніж підвищена на 25% мінімальна заробітна плата, встановлена у період з жовтня 2010 року по лютий 2012 року. Оскільки мінімальні гарантії в оплаті праці ОСОБА_2 (оклад) за час роботи були значно вищі за мінімальні розміри заробітної плати, встановлені на кожен рік законами про державний бюджет, позовні вимоги про стягнення доплати 25 відсотків до посадового окладу відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" є безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Колективний договір в ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутній, також до банку не надходили відомості про створення органу первинної профспілкової організації або обрання іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.

При встановленні форм і систем оплати праці співробітників банку відповідач керувався встановленими законодавчо мінімальними гарантіями в оплаті праці розміром мінімальної заробітної плати на кожний період у відповідності до законів України про державний бюджет на кожний рік.

З боку відповідача було повністю виконано вимоги Постанови КМУ від 11.08.1995 р. № 648 про підвищення окладу на 25% від встановленої мінімальної гарантії в оплаті праці, працівникові встановлено підвищений оклад порівняно із мінімальною заробітною платою, відтак позовні вимоги про стягнення доплати є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 КЗпП України, залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Згідно з ч. 1 ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у вихідний, святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

З урахуванням положень законодавства України залучення працівників до роботи у вихідні, неробочі та святкові дні в ПАТ КБ «ПриватБанк» провадиться за письмовим наказом розпорядженням) керівника, в якому, серед іншого, вказуються причини необхідності виходу на роботу в такі дні, перелік працівників, форма компенсації за роботу у вихідний (святковий, неробочий) день. Можливість отримати грошові кошти або інший день відпочинку за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні у працівника є при наявності затвердженого уповноваженою особою ПАТ КБ «ПриватБанк» наказу або розпорядження про залучення працівника до роботи і у ці дні, в якому буде конкретно визначений вид компенсації за роботу у вихідний день або шляхом надання іншого дня відпочинку, або у грошовій формі.

ОСОБА_2 при переведенні на посаду водія інкасатора-охоронника було встановлено графік роботи № 2, 40-годинний робочий тиждень (8-годинний робочий день, початок роботи з 8.30, робочі дні з понеділка по п'ятницю, вихідні субота, неділя), що підтверджується табелями обліку робочого часу працівника за весь період роботи на зазначеній посаді. Крім того, надані позивачем копії табелів за вказаний період також відповідають встановленому графіку роботи працівника, і не підтверджують фактів виходу на роботу у вихідні або святкові дні.

Надані позивачем копії сторінок журналу інструктажів, суд першої інстанції правильно вважав неналежним доказом, оскільки дані з них не підтверджують фактичного виконання роботи працівником у зазначені вихідні дні та кількості відпрацьованого ним часу за кожен день.

В ПАТ КБ "ПриватБанк" відсутні накази або розпорядження про залучення ОСОБА_2 до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні. Табелі обліку робочого часу позивача за період роботи з жовтня 2010 року по лютий 2012 року спростовують твердження останнього про залучення до роботи у вихідні дні.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до правильного висновку, що позовна вимога про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Не підлягає також до задоволення позовна вимога щодо стягнення компенсації , тому що вона є похідною від вимоги про стягнення заробітної плати.

Як було викладено вище, заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем відсутня, оскільки за час роботи ОСОБА_2 усі належні йому суми нараховувались та виплачувались в повному обсязі, остаточний розрахунок здійснено в день звільнення. Оклад позивачеві було встановлено з урахуванням положень Постанови КМУ від 11.08.1995 р. № 648, тобто у підвищеному розмірі за мінімальну заробітну плату; до роботи у вихідні та святкові дні позивач не залучався, заробітна плата виплачена повністю у відповідності до даних табелю обліку робочого часу.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив докази та дав їм оцінку і рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 25 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко