Справа № 307/2331/15-ц
Провадження № 2/307/79/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № MКLMGА00000038 від 20.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 40000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту до 20.07.2010 року.

В порушення умов кредитного договору відповідачка ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним договором не виконала і станом на 30.06.2015 року її заборгованість перед банком становить 317953.20 дол. США, з яких 36942.10 дол. США основна заборгованість за кредитом, 104511.51 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1920 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 174579.59 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором в сумі 317953.20 дол. США, що за курсом 21.01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.06..2015 року складає 6680196.73 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився , так як згідно до поданої письмової заяви позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутності , а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів( а.с. 35, 36, 39,40, 43,44, 54,55).

Відповідачка і її представник в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені і згідно до поданої представником письмової заяви відповідач позов не визнав посилаючись на те, що, на його думку, спірні правовідносини, що базуються на вищевказаному кредитному договорі були вирішені Тячівським районним судом ще 3 квітня 2013 року , рішенням якого у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно було надано позивачу дозвіл звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення відповідачки.

Дане рішення виконано частково і виселено ОСОБА_1 з іпотечного будинку. А в іншій частині рішення суду не виконано з причин, що не залежали від боржника, а залежали від кредитора, бо саме за рішенням суду банку надано дозвіл на укладення договору купівлі-продажу будинку іншій особі від імені боржників, майно знаходиться в заставі і не може бути реалізовано самим боржником і кредитор не надав такої можливості боржнику на реалізацію іпотечного майна, тобто має місце прострочення з вини кредитора, який не вчинив дій, визначених рішенням.

Таким чином, на думку представника відповідачки, за закінченим строковим кредитним договором жодних договірних зобовязань( відсотків за користування кредитом, пені, тощо) не може бути, тим паче, що судовим рішенням встановлено єдине боргове зобовязання у розмірі 644305.28 гривень станом на 15.04.2013 року.

Нарахування пені не передбачено договором(п.4.1-ставка-0.00%).

Посилаючись на ст.. 613 ЦК України та аналогічні позиції в ухвалах ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ просять справу розглянути у їх відсутності і в задоволенні позову відмовити,а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів( а.с. 27, 28, 69-75).

На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №MКLMGА00000038 від 20.07.2007 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 40000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту до 20.07.2010 року( а.с.8, 9).

Згідно до складеного позивачем письмового розрахунку заборгованості відповідачка ОСОБА_1 станом на 30.06.2015 року допустила заборгованість перед банком на суму 317953.20 дол. США, з яких 36942.10 дол. США основна заборгованість за кредитом, 104511.51 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1920 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 174579.59 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором( а.с.5-7).

Згідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

А згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

В поданій позовній заяві позивач не вказує про наявність будь-якого забезпечення виконання зобовязання та наявність будь яких рішень суду по спору між сторонами за вказаним кредитним договором.

Разом з цим, як встановлено в судовому засіданні, відповідно до рішення Тячівського районного суду від 3 квітня 2013 року, яке набуло законної сили і на яке вказує представник відповідача( а.с. 22-26), позивач вже звертався в суд з позовом за вказаним кредитним договором і судом було позов задовольнено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKLWGA00000038 від 20.07.2006 року в сумі шістсот сорок чотири тисячі триста пять гривень 28 коп. надано Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» дозвіл звернути стягнення на будинок загальною площею 206 кв.м., жилою площею 142.7 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Вонігово, вул. Нова 1, і початкова ціна якого складає двісті сорок девять тисяч сто гривень, шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Ухвалено виселити ОСОБА_1 з житлового будинку за адресою с. Вонігово, вул. Нова 1 зі зняттям з реєстраційного обліку, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цим же рішенням встановлено, що 20.07.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKLWGA00000038, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 40000 доларів США зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 20.07.2010 року. Однак взяті на себе зобовязання відповідачка не виконала, кредит не погасила, проценти за користування ним не сплатила та допустила заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідачки складає 113553.27 доларів, що за курсом НБУ еквівалентно 906155.09 грв. (1 долар США = 7.98 грв.), яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 36942.1 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 41877.91 доларів США та заборгованості з комісії у сумі 1920 доларів США.

Окрім того, відповідачці нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором у сумі 32813.26 доларів США та суд вважав, що дана сума стягненню не підлягає, оскільки відповідно до п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0.00 % від суми простроченого платежу. Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить (36942.1 + 41877.91 + 1920 =) 80740.01 доларів США, що еквівалентно 644305.28 гривень( а.с. 22-26).

Вказане рішення виконано частково в частині виселення відповідачки з переданого в іпотеку житлового будинку, що розташований в с. Вонігово по вулиці Нова, 1, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень(а.с.50).

Дані про звернення до виконання і виконання решти рішення Тячівського районного суду від 3 квітня 2013 року відсутні і, оскільки виконання рішення в цій частині здійснюється не через органи державної виконавчої служби, а особисто позивачем, то судом надавалися неодноразові письмові запити позивачу з проханням надати письмову інформацію про звернення до виконання і виконання решти рішення Тячівського районного суду від 3 квітня 2013 року та відповідно оголошувалися перерви у розгляді справи для цієї мети( а.с. 48, 57, 60, 67). Проте відповіді на зазначені запити суду від 3 лютого 2016 року, 14 березня 2016 року, 5 квітня 2016 року, 9 червня 2016 року позивачем надані не були та представник позивача не скористався правом на безпосередню участь при розгляді справи, що суд вважає відповідною позицією представника відповідача з дотриманням принципу диспозитивності.

Відповідно до ст.. 613 ЦК України, на яку посилається представник відповідача, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою ст.. 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

У звязку з цим, якщо боржник доведе, що виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу).

Ураховуючи суть взаємоповязаних кредитних і заставних зобовязань, суд вважає, що сам факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку. Ухилення від вчинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Враховуючи наведене, суд вважає, що до правовідносин сторін в даній справі слід застосувати положення ст.. 613 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року № 6-2387цс15.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором 644305.28 гривень, яка встановлена у рішенні Тячівського районного суду від 3 квітня 2013 року і яка еквівалентна та складається з 36942.10 дол. США основна заборгованість за кредитом, 104511.51 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом та 1920 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, оскільки в даному випадку має місце немотивоване ухилення кредитора від реалізації предмета іпотеки і відповідно неможливість вчинення боржником аналогічних дій, спрямованих на задоволення вимог кредитора, що має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, та призводить до прострочення кредитора. При цьому зобовязання з погашення тіла кредиту, а також вже нарахованих процентів і комісії до фактичного прийняття кредитором від боржника предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не повинно припинятися.

В решті позову слід відмовити у звязку з простроченням кредитора.

Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 60 , 169 , 209 , 213-215 ЦПК України , ст. ст.. 526, 530, 613, 1048-1050 ЦК України, суд ,

У Х В А Л И В:

Стягнути ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 644(шістсот сорок чотири тисячі) гривень 28 копійок заборгованості за кредитним договором та 3654 гривні сплаченого судового збору.

відмовити у звязку із спливом строку позовної давності.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М.М.Розман