Провадження № 22-ц/779/1447/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

07.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В заяві зазначила, що з 06.09.1986 року по 13.05.2014 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули за спільною згодою домоволодіння по АДРЕСА_1 Івано-Франківської міської ради.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку вони не можуть поділити спільне майно, просив визнати домоволодіння спільною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування домоволодіння.

20.05.2015 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю.

В заяві зазначила, що домоволодіння по АДРЕСА_1 побудоване та введене в експлуатацію у 1979 році та належало на праві власності ОСОБА_4, який за договором купівлі-продажу від 03.12.1981 року відчужив домоволодіння ОСОБА_5, а остання за договором дарування від 23.01.1988 року відчужила домоволодіння їй - ОСОБА_3

Посилаючись на те, що у свідоцтві про право власності на домоволодіння зазначено, що воно видано на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №198 від 09.07.1987 року, а не на підставі договору дарування, ОСОБА_3 просила визнати домоволодіння та земельну ділянку площею 0,275 га по АДРЕСА_1 особистою власністю.

Також просила визнати видачу свідоцтва про право власності від 29.12.1989 року, виданого виконкомом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №198 від 09.12.1987 року незаконною та скасувати його.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Угорницька сільська рада, про визнання майна особистою власністю та скасування свідоцтва про право власності задоволено.

Постановлено визнати незаконною видачу та скасувати свідоцтво про право власності від 29.12.1989 року на житловий будинок АДРЕСА_1 Івано-Франківської міської ради та належить ОСОБА_3

Визнано житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3

Стягнуто з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_3 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 2546,08 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що суд безпідставно поновив ОСОБА_3 строк позовної давності, оскільки остання у 1989 році отримала свідоцтво про право власності, у якому було зазначено, що воно видано на підставі рішення виконкому. Крім того, позивач не заявляла клопотання про поновлення пропущеного строку.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що посадовими особами виконкому та ОБТІ помилково проведено реєстрацію домоволодіння на підставі рішення виконкому, а не на підставі договору дарування, оскільки реєстрація домоволодіння була проведена відповідно діючого на той час законодавства.

ОСОБА_3 вважає нікчемним договір дарування від 23.01.1988 року, оскільки він не був зареєстрований у виконкомі Угорницької сільської ради та в ОБТІ, як це передбачено приписами чинної на той час ст. 277 ЦК.

Не враховано судом і того, що спірне домоволодіння було набуте сторонами під час шлюбу, а отже є спільним майном подружжя.

Апелянт також зазначає, що свідки зі сторони позивачки давали суперечливі показання щодо моменту введення будинку в експлуатацію, щодо проживання у спірному будинку попередніх власників, а ОСОБА_6 не заперечила того, що вона не зверталась з питанням реєстрації за нею права власності на домоволодіння.

ОСОБА_3 вказує на те, що ОСОБА_3 вже зверталась з позовом про визнання незаконним свідоцтва про право власності на домоволодіння і рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.12.2014 року, яке набрало чинності, їй було відмовлено у задоволенні позову.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 та її представники апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 06.09.1986 року по 13.05.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, і у них є троє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі договору купівлі продажу від 03 грудня 1981 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_6 купила належний ОСОБА_9 житловий будинок, що знаходиться в с. Угорники Івано-Франківського району Івано-Франківської області, та складається в цілому з одного жилого цегляного будинку жилою площею 57,96 кв.м., літньої кухні, сараю, гаражу та розташований на землі радгоспу «Перемога».

Рішенням Виконавчого комітету Угорницької сільської ради народних депутатів № 27 від 18 червня 1987 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на жилі будинки» вирішено одобрити матеріали зібрані на жилі будинки, які належать громадянам і розташовані на території Угорницької сільської ради, а також представити Івано-Франківському міськвиконкому для прийняття рішення щодо права особистої власності з видачею свідоцтв та їх реєстрації.

В подальшому виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради народних депутатів розглянув рішення виконавчого комітету Угорницької сільської ради народних депутатів № 27 від 18 червня 1987 року та рішенням №198 від 09 липня 1987 року «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян в с. Угорники» вирішив оформити право власності на 236 домоволодінь громадян с. Угорники, в тому числі на належний ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1, та зобов'язав обласне бюро технічної інвентаризації разом з міським житлово-експлуатаційним об'єднанням видати свідоцтва про право власності, що підтверджується копією рішення № 198 від 09 липня 1987 року та архівного витягу додатку до нього.

За договором дарування житлового будинку від 23 січня 1988 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 і розташований на присадибній ділянці присадибних земель дослідного господарства «Перемога».

На підтвердження набуття права власності на вказаний будинок Міськжитлоексплуатаційним об'єднанням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів 29 грудня 1989 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності.

Встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок на підставі договору дарування від 23.01.1988 року, а не на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №198 від 09.07.1987 року, у якому зазначено власником житлового будинку ОСОБА_6

Відповідно до ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Встановлено, що ОСОБА_3 не визнає право особистої власності ОСОБА_2 на домоволодіння.

Положенням ч. 3 ст. 368 ЦК визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяла на момент укладення договору дарування будинку та укладення між сторонами шлюбу, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Судом встановлено, що будинок № 7 побудовано батьками позивачки ОСОБА_2 у 1981 році, що підтверджується показами свідків та ОСОБА_3 не заперечується той факт, що жодної участі у створенні будинку він не брав.

Згідно ч. 1ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 та безпідставність позову ОСОБА_3.

Посилання апелянта у скарзі на те, що суд безпідставно поновив позовну давність не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 оспорює підставу набуття нею права власності і про те, що реєстрація переходу права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_3 не відбувалась, а реєстрація права власності була проведена на підставі рішення виконкому, у якому власником була зазначена ОСОБА_6, ОСОБА_3 дізналась зі змісту довідки Івано-Франківського ОБТІ №241 від 31 січня 2014 року.

Крім того, ОСОБА_3 під час перебування з ОСОБА_2 у шлюбі не оспорював її права особистої власності на житловий будинок.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи скарги про те, що ОСОБА_3 вже зверталась з позовом про визнання незаконним свідоцтва про право власності на домоволодіння і рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.12.2014 року, яке набрало чинності, їй було відмовлено у задоволенні позову, оскільки попереднім рішенням ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову за недоведеністю нею порушення, невизнання або оспорювання її прав та інтересів, а отже законність видачі свідоцтва про право власності не була з'ясована.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

І.В. Бойчук

М.Д. Горейко