ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8125/16-ц
провадження № 2/753/4747/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та про призначення опікуном над двома дітьми - 2006 та 2009 років народження, третя особа Орган опіки та піклування Гайсинської міської ради,

Встановив:

В квітні 2016 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з вказаним позовом.

Вивчивши матеріали позовної заяви суд прийшов до висновку, що заява подана з порушенням вимог ч.5 ст.119 ЦПК України щодо не сплати судового збору в сумі - 551 грн. 20 коп., яка визначена Законом України "Про судовий збір" за позовну вимогу немайнового характеру.

Крім того, заява була подана з недотриманням і інших вимог ст.119 ЦПК України, а саме: не вказано номерів засобів зв"язку відповідача; не вказано обгрунтування щодо можливості утримання позивачем на 1400 грн. себе та двох вказаних дітей; не вказано обгрунтування та не зазначено доказів щодо належності житлового приміщення, на акт перевірки якого посилається позивач; відсутнє обгрунтуання щодо підстав відсутності подання органу Опіки та піклування про призначення опікуна всупереч положенням ч.3 ст.60 ЦК України, на яку також міститься посилання і у позові.

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої позивач отримала 21.06.2016 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

Проте, недоліки позову були усунуті не у повному обсязі.

Так, до Дарницького районного суду м.Києва надійшла заява щодо усунення недоліків позову в одному примірнику з додатковим зазначенням доказів - з новими численними додатками, кожен з яких був поданий також лише у одному примірнику, всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, при цьому акт щодо відсутності вказаних примірників - додатків для відповідача та третьої особи не складався оскільки посилання на їх наявність відсутнє і в переліку додатків до вказаної заяви.

Крім того, щодо не надання для відповідача та третьої особи копій вказаних додатків, то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, позивачем не враховано, що не надання вказаних додатків здійснено без врахування і принципу змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), якому кореспондує необхідність здійснення пропозиції відповідачу подати в зазначений строк (в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, що передбачено п.5) частиною 5 ст.122 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.13 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 17.10.2014 року №10 - якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), проте судовий збір не сплачено за кожну з вищевказаних двох окремих позовних вимог немайнового характеру у вищевказаному, зазначеному судом розмірі.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: