Справа № 758/8105/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретаріКалашніковій Л.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в заді районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі ПАТ «Банк «Київська Русь»), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд ГВФО) про стягнення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення банківського вкладу з відповідача у розмірі 1 000 000 та проценти річних у сумі 10 323,58 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 105764-44.10 банківського вкладу в національній валюті. На підставі договору позивач вніс в якості банківського вкладу 1000 000 грн. строком до 23.09.2015 р. з нарахуванням 24 % річних на рахунок № НОМЕР_1, тим самим позивач виконав свої зобов*язання. Відповідно до умов договору грошові кошти відповідач повинен був повернути позивачу до 23.04.2015 р. на вищевказаний рахунок. На підставі Постанови НБУ № 190 від 19.03.2015 р. відповідач віднесений до групи неплатоспроможних . Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 р. прийнято рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 р. тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь». Стверджує, що на момент введення тимчасової адміністрації нараховані відсотки становили 10 323,58 грн. 09.07.2015 р.Зазначив, що 09.07.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про задоволення вимог кредитора, однак Банк свої зобов'язання за договором не виконав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасована ухвала Подільського районного суду м.Києва від 28.12.2015 р. про залишення позову без розгляду. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що позивач до тимчасової адміністрації Банку, його вимоги включені до акцептованих кредиторських вимог, тому позивач є акцептованим кредитором банку. Але не зважаючи на це, позивач наполягає на винесенні саме судового рішення про стягнення сум за банківським вкладом.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги вони не визнають та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскільки вимоги позивача є вимогами кредитора, а тому не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації. Крім того, просили розглядати справу у їх відсутність.

Представник залученої до участі в справі за ініціативою суду в якості третьої особи Фонду ГВФО, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. До скасування ухвали про залишення без розгляду брав участь в судовому засіданні та заперечував проти позову, посилаючись на те, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.07.2015 р. про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» строком по 16.07.2016 р. В зв'язку з чим, на теперішній час Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач має право на вирішення питання про отримання депозитного вкладу у встановленому законом для таких випадків позасудовому порядку.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 23 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №105764-44.10 банківського вкладу в національній валюті.

Відповідно до п. 2.1. -2.4. договору позивач надав Банку, вніс в якості банківського вкладу 1000 000 грн. строком до 23 вересня 2015 р. з нарахуванням 24% річних на рахунок № НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2014 року відповідач відкрив позивачу у банківській установі депозитний рахунок у національній валюті № НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесені сума в розмірі 1000 000 грн. на рахунок ПАТ "Банк "Київська Русь", що підтверджується квитанцією № 6442 від 23 вересня 2014 року.

Позивач звернувся до ПАТ "Банк "Київська Русь" з заявою про задоволення вимог кредитора.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, відповідач свої зобов'язання за договором банківського вкладу в банківських металах не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19 березня 2015 року з 20 березня 2015 року в ПАТ "Банк "Київська Русь" було запроваджено Тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь". Процедура тимчасової адміністрації продовжена до 16.07.2016 р.

У зв'язку з тим, що відповідач не повернув вклад за договором №105764-44.10 банківського вкладу 1000 000 грн. строком до 23 вересня 2015 р., відповідачем нараховані проценти в розмірі 10 323,58 грн.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прийнятий 23.02.2012 р.

Метою закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України,забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язана забезпечити збереження активів Банку, штучне зменшення ліквідаційної маси, в свою чергу може стати підставою для порушення прав вкладників на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами й невиправданих видатків з державного бюджету та необґрунтованогонавантаження на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що спричинить майнову шкоду Державі.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначено, що

цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема , є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч. 1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, що може бути спростована лише нормою закону чи встановлена судом.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Банківські рахунки це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

З огляду на що, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012 р. № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладники - це фізичні особи (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договори банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката

У відповідності до п. 16 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Враховуючи вищезазначені судом положення чинного законодавства, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку форму повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 2 ст. 28 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

У відповідності до ч. 5 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, з огляду на встановлений законом порядок виплати коштів банком в період дії тимчасової адміністрації та в процесі ліквідації банку, на основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не засновані на законі, тому не підлягають задоволенню

Відмовою у позову не порушуються права позивача на повернення належних йому за договором банківського вкладу сум, оскільки ці суми будуть обов'язково повернути позивачеві в позасудовому порядку, який спеціально встановлений для таких випадків діючим законодавством.

На підставі викладеного, ст.ст.11, 13, 15, 22, 204, 509, 1074 ЦК України, ст.ст.2, 26 - 28, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, ч.4 ст. 169, 209, 213 - 215, 223, ч.1 ст.224, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення банківського вкладу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова