Категорія 43Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючого Колоса С. С.

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т. М.

секретар судового засідання Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - виконкому Вінницької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконкому Вінницької міської ради про виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року,

встановила :

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і визнання за нею права користування жилим приміщенням .

Заперечуючи позов, ОСОБА_3 звернувся зі зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року первинний позов задоволено .

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з червня 2008 року до вересня 2014 року .

Визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову було відмовлено .

Вирішено питання про розподіл судового збору .

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задовольнити .

В свою чергу ОСОБА_2 подала письмові заперечення, в яких просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року залишено без змін .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року залишено без змін .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Частиною 4 ст. 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної при новому розгляді справи .

Дослідивши матеріали в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_3, який просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити, а зустрічні вимоги задовольнити з підстав викладених у скарзі, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_8, які просять скаргу відхилити, а рішення залишити без змін, ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_9, які просять скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне .

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 в 2008 році вселилась в квартиру АДРЕСА_1 за згодою відповідача ОСОБА_3, оскільки перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах .

До таких висновків суд прийшов на підставі наявних у справі доказів, зокрема свідчень ОСОБА_2, яка була допитана судом в якості свідка, показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про сімейні стосунки ОСОБА_3, ОСОБА_2, письмовими доказами, а саме: довідкою від 10 листопада 2009 року МКП ЖЕК-14 про те, що відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 з червня 2008 року ( а. с. 11 ), актом № 798 від 22 вересня 2014 року, складеним комісією ТОВ « ЖЕО » про те, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_2, ОСОБА_13 ( а. с. 73 ), довідкою КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 » від 07 серпня 2014 року та медичною картою амбулаторного хворого, згідно яких ОСОБА_2 зверталась 08 лютого2010 року за медичною допомогою за місцем проживання - АДРЕСА_1, і їй був виданий лікарняний лист ( а. с. 25, 46 - 49 ), копією розрахункових книжок ( а. с. 27 - 30 ), актом повірки лічильника від 13 квітня 2011 року із підписом споживача ОСОБА_2 ( а. с. 37 ), графіком зняття показників засобів електроенергії за 2009 рік із підписом споживача ОСОБА_2 ( а. с. 33 ), актом пломбування, реєстрації поквартирних приладів обліку від 21 квітня 2011 року та актом про розпломбування водомірного вузла від 13 квітня 2011 року, складеним за участю споживача ОСОБА_2 ( а. с. 34 ), постановою Замостянського райсуду м. Вінниці від 15 червня 2010 року, якою було встановлено факт керування ОСОБА_3 автомобілем ВАЗ, д/н НОМЕР_1 який був зареєстрованим за ОСОБА_2 ( а. с. 22 ) .

Судом також було встановлено і те, що ремонтні роботи в приміщенні проводились за участю ОСОБА_2 і за її кошти, договори про ремонтні роботи були підписані нею, розрахункові квитанції видані також на її ім'я. В той же час будь - які угоди на виконання цих робіт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалися. Зазначені обставини були визнані відповідачем, крім того підтверджені письмовими доказами ( а. с. 36 - 38, 40 - 45 ), про що було зазначено судом в своєму рішенні та підтверджує той факт, що сторони проживали сумісно, як чоловік та жінка, та вели спільне господарство .

Колегія суддів встановила, що оплата комунальних послуг проводилась як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 за взаємною згодою. З 2012 року ОСОБА_3 комунальні послуги не оплачує, цей обов'язок виконує до теперішнього часу ОСОБА_2. Дана обставина була визнана і не заперечувалась відповідачем за первісним позовом .

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що роботи замовлялися і оплачувались ОСОБА_2; технічні питання вона обговорювала та радилась з ОСОБА_3 на місці. Їх поведінка свідчила про те, що вони сім'я і ремонт вони роблять для себе .

Крім того з матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 звертався з позовною заявою до Вінницького районного суду Вінницької області до ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з вимогами про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку удаваним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він проживав однією сім'єю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 2008 року до вересня 2014 року, вони набули у спільну власність майно, яким у 2012 році вона розпорядилася без його згоди, порушивши його права та інтереси ( а. с.158 -160 ). Тобто, як правильно зазначив суд, ОСОБА_3 сам визнавав факт спільного проживання, ведення спільного господарства та існування шлюбних відносив з ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з вересня 1978 року, який за рішенням суду від 09 грудня 2004 року розірвано, про що 17 квітня 2008 року було здійснено відповідний актовий запис. Зазначена обставина вказує на те, що на час спільного проживання з ОСОБА_3, а саме з червня 2008 року у зареєстрованому шлюбі будь з ким не перебувала. Відповідач ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі в цей період і до 2015 року також не перебував .

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснила, що до теперішнього часу проживає у спірному помешканні, іншого житла не має. З ОСОБА_3 не спілкується, він проживає в іншому місці. Всі обов'язки, які випливають з договору найму жилого приміщення, виконує вона .

Апеляційним судом було встановлено, що 25 червня 2013 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, будинку АДРЕСА_2, переможцем яких стала громадянка ОСОБА_19, про що ДВС 26 червня 2013 року було складено відповідний акт та на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 була знята з реєстраційного обліку в будинку АДРЕСА_2 від 19 листопада 2013 року ІІ міським відділом у м. Вінниці Управління ДМС України у Вінницькій області на підставі звернення власника житла - ОСОБА_19 .

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Вінницької області, та, направляючи справу на новий апеляційний розгляд, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ вказала, що апеляційним судом не надано належної оцінки електрофотокопіям декларацій ОСОБА_3 за 2008 - 2010 роки, у яких ОСОБА_7 зазначена як дружина відповідача .

Дослідивши зазначене, колегія суддів вважає, що ксерокопії декларацій за 2008 - 2010 роки, які були надані відповідачем в заперечення позову ОСОБА_2, де в якості дружини ОСОБА_3 зазначив ОСОБА_7 не є належним доказом і не може прийматися до уваги, оскільки ОСОБА_7 з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебував, а тому внесення ним таких відомостей не має правового значення для вирішення даного спору. Зазначений факт в судовому порядку не встановлено, а сама ОСОБА_7 з заявою до суду з такою вимогою не зверталася. Не надано позивачем по зустрічному позові і належних та допустимих доказів, які б підтвердили зазначені обставини .

В той же час в матеріалах міститься довідка ( а. с. 195 ), де зазначено, що ОСОБА_7, яка вказана як дружина квартиронаймача, разом з іншими членами сім»ї, були зареєстровані в спірному житлі лише з 07 жовтня 2014 року, тобто після припинення відносин між сторонами. Позивач наголошувала, а відповідач не заперечував тієї обставини, що ОСОБА_7 в даній квартирі ніколи не проживала і на теперішній час не проживає, крім того, як вже зазначалося вище, в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 не перебувала

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, в судове засідання ОСОБА_7 не з'явилася , пояснень з приводу заявленого позову не надала .

Тобто дана обставина, на вказівку суду касаційної інстанції, перевірена та дано їй належну оцінку .

З дослідженої апеляційним судом цивільної справи № 2 - 4566 / 11 за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про зобов»язання укласти договір найму житлового приміщення вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 11 листопада 2011 року зазначений позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2015 року дане рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове, яким в позовних вимогах відмовлено. Рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржувалося. Зазначене вказує на те, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що ним порушуються права ОСОБА_2, як члена сім»ї наймача.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні і до уваги не приймаються .

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції з врахуванням встановлених фактичних обставин справи та відповідних ним правовідносин, норм матеріального права прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про факт спільного проживання позивача та відповідача, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2008 року по вересень 2014 року, наявність між ними стосунків із взаємними правами та обов'язками, які притаманні подружжю, зокрема, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету. Судом правильно було враховано, що сторони не перебували у будь-якому зареєстрованому шлюбі, про що зазначалося вище.

Щодо позовної вимоги про визнання права користування жилим приміщенням, то висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині також є правильним .

Так суд першої інстанції встановив, що квартиронаймачем спірної квартири є відповідач ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати з ним в займаному жилому приміщені, вони мають такі ж права і обов'язки , як намач і члени його сім'ї .

Згідно з ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням .

Судом було встановлено, що сторони тривалий час проживали у спірному жилому приміщенні. ОСОБА_2 вселилася в нього за згодою ОСОБА_3, вела з ним спільне господарство, будь-якої угоди про порядок користування приміщенням не було. З врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 вселилась в приміщення в якості члена сім'ї ОСОБА_3 і не може бути тимчасовим жильцем у ньому, в зв'язку з чим не може бути виселена за ч. 3 ст. 98 ЖК УРСР .

Ці ж обставини підтверджуються і вище зазначеним рішенням апеляційного суду від 25 січня 2015 року .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні, не спростовують висновків суду, а тому до уваги не приймаються.

Твердження викладені в апеляційній скарзі вірного в цілому висновку суду першої інстанції не спростовують .

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань .

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, справедливим, постановленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається .

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року - залишити без змін .

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий С. С. Колос

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета