Справа № 129/121/16-ц Провадження № 22-ц/772/2705/2016Головуючий в суді першої інстанції Кравець В. І.
Категорія 54Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Вавшка В.С.,

при секретарі: Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.07.2015 року він за трудовим договором був прийнятий на роботу в державне підприємство «Гайсинський спиртовий завод» на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду на підставі наказу №133 від 17.07.2015 року, про що зроблено запис за №21 до його трудової книжки. Рішенням профкому державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» від 21.08.2015 року його прийнято в члени профспілкової організації. В позові зазначено, що свої обов'язки він виконував сумлінно, але відмовлявся виконувати вказівки заступника директора державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» щодо виконання робіт, які не входили до його службових обов'язків, за що керівник неодноразово погрожував йому звільненням з роботи. Наказом №241 від 21.12.2015 року його звільнено з роботи відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, про що свідчить запис у трудовій книжці. Вважає своє звільнення з роботи незаконним та таким, що відбулось з особистих мотивів керівника, оскільки він не укладав і не мав наміру укладати строковий трудовий договір, а укладений між ним і відповідачем договір є безстроковим. Крім того зазначив, що він є членом первинної профспілкової організації державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» і його було звільнено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, а тому просив визнати трудовий договір, укладений 17.07.2015 року між ним та державним підприємством «Гайсинський спиртовий завод» безстроковим; визнати наказ виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» №241 від 21.12.2015 року про звільнення його з роботи з посади слюсаря ремонтника третього розряду з 21.12.2015 року відповідно до ст. 36 п. 2 КЗпП України незаконним та скасувати його; поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 21.12.2015 року по день ухвалення судового рішення.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.04.2016 року позов задоволено частково.

Визнано трудовий договір, укладений 17.07.2015 року між державним підприємством «Гайсинський спиртовий завод» і ОСОБА_2, безстроковим.

Визнано наказ директора державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» №241 від 21.12.2015 року про звільнення з роботи з 21.12.2015 року ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 п. 2 КЗпП України незаконним та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на державному підприємстві «Гайсинський спиртовий завод» на посаді слюсаря-ремонтника третього розряду з 21.12.2015 року.

Стягнуто з державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 13 910,40 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3 477,60 грн..

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.07.2016 року заяву представника державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» про перегляд заочного рішення суду, залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у їх відсутність, а також надано заперечення, в яких проти задоволення апеляційної скарги заперечують, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позивач при прийнятті на роботу у своїй заяві не зазначив, що працюватиме тимчасово, крім того сторонами не було погоджено строк роботи, відтак були відсутні підстави укладати строковий трудовий договір, що свідчить про незаконність звільнення позивача з роботи.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до директора державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод», у якій просив прийняти його на роботу на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду з 20.07.2015 року в механічний цех.

Вказана заява містить висновок начальника цеха від 20.07.2015 року, у якому він просить керівника підприємства оформити ОСОБА_2 на тимчасову роботу до 21.12.2015 року, а також контрольний листок із проходження інструктажів від 20.07.2015 року.

Наказом №133 від 17.07.2015 року ОСОБА_2 прийнято тимчасово на посаду слюсаря-ремонтника механічної майстерні третього розряду з 20.07.2015 року по 21.12.2015 року, з оплатою праці згідно штатного розпису.

Із трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що відповідно до наказу №133 від 17.07.2015 року він був прийнятий на роботу на посаду слюсаря-ремонтника третього розряду механічної майстерні, при цьому слова «з іспитовим терміном один місяць» перекреслені, після чого записано «тимчасово до 21 грудня 2015 року».

Матеріалами справи встановлено, що на засіданні профкому ДП «Гайсинський спиртовий завод» 21.08.2015 року ОСОБА_2 було прийнято в члени профспілки, що підтверджується протоколом №6.

Наказом №241 від 21.12.2015 року ОСОБА_2 слюсаря-ремонтника механічної майстерні третього розряду звільнено з роботи відповідно ст.36 п.2 КЗпП України з 21.12.2015 року.

Із довідки державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» про середню зарплату ОСОБА_2 слідує, що він у 2015 році у жовтні відпрацював 22 дні 171 год., при цьому заробітна плата склала 3 635,81 грн., у листопаді 17 днів 172 год., заробітна плата склала 3 247,81 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Крім того, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

З матеріалів справи вбачається, що в наказі №133 від 17.07.2015 року про прийняття на роботу відсутній підпис ОСОБА_2 про ознайомлення його з даним наказом, при цьому останній не був ознайомлений із самим тексом наказу та не був поінформований про те, що його було прийнято на роботу за строковим трудовим договором.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у заяві про прийняття на роботу, ОСОБА_4 не зазначав, що він бажає працювати тимчасово, також не встановлено, що строк роботи обумовлювався сторонами, відтак підстав укладати з працівником строковий трудовий договір у роботодавця не було, а доводи відповідача, що робота на яку приймався позивач обумовлена виробничою потребою і має періодичний характер, не доведена належними доказами.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання наказу №241 від 21.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 21.12.2015 року незаконним, виходив із того, що дана вимога є похідною від визнання безстроковим трудового договору від 17.05.2015 року, а також вірно стягнув при поновленні ОСОБА_4 на роботі із державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13 910,40 грн..

Викладені в апеляційній скарзі посилання на те, що сторони домовились саме про укладення строкового трудового договору, на увагу не заслуговують, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження даної обставини.

Щодо посилань на допущені порушення норм процесуального права при ухваленні заочного рішення, то останні до уваги не приймаються, оскільки висновок суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» - відхилити.

Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.04.2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.С. Вавшко

Згідно з оригіналом: