Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1597/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.

із секретарем Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2015 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 26 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 009 грн 59 коп. терміном до 26 січня 2009 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладення договору відповідач підтвердила підписаною нею заявою, яка разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») складала вказаний договір. Умови договору щодо внесення щомісячних платежів відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 18 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 51 502 грн 49 коп. Посилаючись на наведене, просило задовольнити позов.

Справа розглядась судами неодноразово.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2015 року закрито провадження у даній справі в частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року щодо кредиту (тіла) в сумі 2899 гривень 90 копійок; заборгованості за процентами в сумі 12263 гривні 34 копійки; заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 439 гривень 40 копійок; штрафів та пені станом на 16 грудня 2011 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржується.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги банку.

Заслухавши доповідача, пояснення представника банку, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача, який заперечував проти скасування судового рішення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, у звязку з чим відмовив у позові із цих підстав.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KGXRRX01960002, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 009 грн 59 коп. терміном до 26 січня 2009 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту становить 109 гривень 85 копійок. Єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту становить 501 гривню 60 копійок, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 251 гривня 76 копійок для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»).

Укладення договору відповідач підтвердила підписаною нею заявою, яка разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») складала вказаний договір.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, визначеної станом на 16 грудня 2011 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 15 602 грн 64 коп., розподілено судові витрати. У стягненні пені та штрафу відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29 травня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, вказані позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 000 грн пені. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року, заборгованість позичальника складається із: заборгованості за кредитом - 2899 гривень 90 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 12263 гривні 34 копійки; заборгованості по комісії в сумі 439 гривень 40 копійок; заборгованості по пені в сумі 32971 гривня 16 копійок; заборгованості по штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок; заборгованість по штрафу (процентна складова) - 2428 гривень 69 копійок. Загальна сума заборгованості становить 51502 гривні 49 копійок (а.с. 7).

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У заяві позичальника ОСОБА_2 зазначала про те, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт»), які є частиною кредитно-заставного договору.

Відповідно до п. п. 5.5 указаних Умов, які надані банком на підтвердження позову, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років.

Враховуючи те, що позичальник, укладаючи кредитний договір, погодилась із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які є його частиною, якими строк позовної давності збільшено до пяти років, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Вказуючи, що позивачем не доведено, що позичальник підписувала умови надання споживчого кредиту, суд не звернув уваги на те, що підписання вказаних умов останньою сторони не погоджували та не ставили наявність підпису на них в залежність від того, чи будуть вони частиною укладеного між сторонами договору .

Доказів на підтвердження того, що відповідач ознайомилась та погоджувалась на укладення договору на інших умовах ніж ті, на які посилається банк, нею не подано.

Посилання представника відповідача на те, що до заяви про надання споживчого кредиту було додано інші умови, з якими ознайомлювалася ОСОБА_2, належними доказами не підтверджений і по своїй суті є припущенням.

Долучена до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача ксерокопія Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (а.с.226) не відповідає вимогам ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України щодо належності та допустимості письмових доказів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29 травня 2012 року вбачається, що вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, апеляційний суд виходив із того, що тривалість позовної давності його сторонами збільшена до 5 років, а також погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні штрафів через безпідставність та незаконність нарахування штрафів та пені за одні й тіж порушення (а.с.5-6).

Виходячи з наведеного, вказаним рішенням були встановлені обставини, які впливають на вирішення спору, доказів на їх спростування не подано.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобовязання та не позбавляє кредитора права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобовязання, зокрема, сплати процентів, пені до виконання зобовязання.

Обов'язок сплачувати проценти за весь період фактичного користування грошима передбачений ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054, ст. 1056 ЦК України та Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт») (п. 3.2.3, п. 4. 1., п. 4.2 договору).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 1206цс15.

Дані про те, що отримані відповідачем в якості кредиту кошти були повернуті або ж право на їх отримання банком втрачене, в матеріалах справи відсутні.

Позивач не був позбавлений права вимагати стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором, що виникла після 16 грудня 2011 року.

З урахуванням того, що з часу ухвалення рішення у попередній справі по спору між цими сторонами і до подання позову у цій справі пройшло менше трьох років, то суд, вважаючи, що позовна давність не збільшувалась, не зазначив, чому він не стягує проценти за користування грошима і пеню в межах загальної і спеціальної позовної давності встановленої ЦК України.

Наслідком порушення боржником зобовязання є виникнення у нього обовязку по сплаті неустойки (ст. 610 ЦК України).

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п. п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за день прострочки платежу.

Пунктом 5.4 Умов передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язання, передбаченої п. п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

З огляду на наведене, не можна визнати обґрунтованими зроблені в рішенні суду першої інстанції висновки про пропущення позовної давності щодо стягнення пені.

З розрахунку позивача, який не спростовано відповідачем, встановлено, що розмір нарахованої за період з 16 грудня 2011 року по 25 листопада 2014 року пені за просточення виконання зобов'язань по кредитному договору складає 21181, 39 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Судом встановлено, що розмір основної заборгованості, що стягнута за вищевказаним судовим рішенням, але не погашена боржником, складає 2899,90 грн., а розмір неустойки (пені) 21 181 грн. 39 коп. (а.с. 7, 250-251). Відповідач ОСОБА_2 одна веде господарство та утримує трьох неповнолітніх дітей, очікує на народження четвертої дитини, що підтверджується наданими нею доказами (а.с. 235-242). Такі обставини можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки до 2 500 грн.

Що стосується стягнення процентів, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цих вимог через відсутність нарахування банком відсотків за користування кредитом після 16 грудня 2011 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 7, 250- 251), сума відсотків 12 263 грн. 34 коп. була стягнута за попереднім судовим рішенням і не збільшувалась, тому не може бути стягнута повторно.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача пені в розмірі 2 500 грн., а також відшкодування 243 грн. 60 коп. судових витрат (судового збору) пропорційно розміру задоволених вимог на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2015 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки с. Перчунове, Добровеличківського району, Кіровоградської області, вул. Садова, 25, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р 3111, МФО 305299, ідентифікаційний код за пеню за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором № KGXRRX01960002 від 26 січня 2007 року в розмірі 2 500 грн.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: