Справа № 451/550/15 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/2352/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третьої особи - Служби у справах дітей Камянко-Бузької районної державної адміністрації Львівської області про поділ майна, набутого в шлюбі, коштів, повернення коштів, набутих позивачем до шлюбу та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року в суд із позовною заявою звернулася ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, із подальшим залученням до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Камянко-Бузької районної державної адміністрації Львівської області, в якій, з урахуванням поданих уточнень, просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 у її користь 17 000 доларів США, що еквівалентно 416 500 грн. 00 коп., як належну їй частину із числа набутих у шлюбі з відповідачем коштів, з врахуванням 12 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 1700 доларів США, покладених нею на спільний депозитний рахунок, як набутих нею до шлюбу, та кошти в сумі 2 200 доларів США, переведені нею через переказ. Також, просила зобов'язати відповідача ОСОБА_2 повернути їй, як її особисту річ, компютер Ноут-бук та виділити із спільно нажитого майна плазмовий телевізор і світильник. Інше набуте в шлюбі майно, а саме: пральну машинку «Вірпул», побутову плиту кухонну та посуд залишити відповідачу.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третьої особи - Служби у справах дітей Камянко-Бузької районної державної адміністрації Львівської області про поділ майна, набутого в шлюбі, коштів, повернення коштів, набутих позивачем до шлюбу та стягнення коштів задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 416500 (чотириста шістнадцять тисяч п'ятсот) грн., що еквівалентно 17000 доларів США, як належну їй частину коштів, набутих у шлюбі. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 її особистий комп'ютер Ноут-бук, плазмовий телевізор та світильник. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Із покликанням на приписи ст. ст. 69, 71 СК України, ст. 365 ЦК України та розяснення, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, зазначає, що суд, розглядаючи спір про поділ майна подружжя має встановити, яке майно наявне в сторін на час розгляду справи та здійснити його поділ. Однак, суд першої інстанції даної обставини не встановив, та не зясував, чи були наявні у відповідачів будь-які грошові кошти на рахунках в банку або готівкою. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що зняті з депозитного рахунку кошти в розмірі 24 000 доларів США востаннє знаходились саме у позивача, а також, як вбачається із довідок, усі депозитні рахунки, які відкривались подружжям, закриті, а кошти з них зняті.

Жодних допустимих та належних доказів наявності будь-яких спільних грошових коштів в натурі на момент розгляду справи у будь-кого з подружжя у матеріалах справи немає.

Мотивує апеляційну скаргу і тим, що оскільки компютер та інші речі були придбані позивачем за кошти, які вона отримувала як заробітну плату, чого не заперечувала упродовж усього розгляду справи, то такі речі, в силу приписів ч. ч. 2, 4 ст. 61 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою власність позивача, як це вважав суд першої інстанції. До того ж, такі речі є неподільними.

Просить рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 у період з березня 2009 року по листопад 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області, ухваленим 11.11.2014 року у цивільній справі № 451/1459/14-ц., провадження № 2/451/441/14, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як розяснюється у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою, відповідно до чинного ЦК України.

За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_4 про подлі спільного майна подружжя в натурі, у тому числі із відступленням від засад рівності часток подружжя, суд виходив з того, що такі вимоги є належно обґрунтованими і доводяться зібраними у матеріалах справи доказами на підтвердження наявності у натурі спільно нажитого майна подружжя 24 000 доларів США, а також наявності у позивача до шлюбу 1700 доларів США і їх передачі одразу після укладення шлюбу відповідачу ОСОБА_7, для спільних заощаджень. Такими доказами суд вважав показання свідків, а також витребувані на вимогу суду банківські документи про внесення та зняття сум на рахунки сторонами, довідки з місця роботи позивача про отримувану заробітну плату тощо.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Так, надаючи оцінку зібраним у справі письмовим доказам, суд не встановив основного, а саме ту обставину, яке ж майно та в якій кількості було наявне у подружжя на час розгляду справи. Враховуючи те, що основним предметом спору є грошові кошти, відтак першочерговим було подання суду доказів про наявність чи відсутність таких коштів у сторін на момент вирішення спору.

Натомість, з оцінених судом доказів у справі жодним чином не підтверджується наявність у подружжя на час розгляду справи коштів у сумі 24 000 США у натурі а ні у готівці, а ні на рахунках у банківських установах.

Навпаки, матеріалами справи встановлено, що усі рахунки у банківських установах, які були свого часу відкриті кожною із сторін, станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, та й задовго до того, були закриті, а кошти з них зняті.

Суд встановлював ймовірні джерела походження грошових коштів, однак наявність таких у сторін чи третіх осіб на час розгляду справи не встановив. Докази про таке в матеріалах справи відсутні. Не надані такі і суду апеляційної інстанції.

Зазначене вище є порушенням вимог ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 71 СК України про поділ майна подружжя, яке належить їм, у натурі і аж ніяк не узгоджується із розясненнями з вказаного приводу, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема щодо обовязкового включення до складу майна, котре підлягає поділу, лише того, яке наявне у подружжя чи третіх осіб на час розгляду справи.

Невірними є висновки суду і щодо повернення позивачу на підставі ч. 1 ст. 57 СК України компютера, телевізора і світильника, як речей, що відносяться до її особистих, так як встановлено, що такі були придбані за час шлюбу за кошти, котрі не належали позивачу особисто, так як заробітна плата, за яку власне і були придбані перелічені речі, в силу положень ст. 61 СК України, відноситься до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Доказів на підтвердження придбання таких речей за кошти з інших джерел походження судам першої та апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що згідно розяснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, котре є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли кожен із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки фактично має місце згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації без попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок взамін виділення останньому решти речей, що відносяться до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, і відповідач ОСОБА_2 такого не бажав, а також з урахуванням недосягнення між сторонами згоди щодо вартості таких речей, то суд не вправі був задовольняти позовні вимоги у спосіб стягнення грошової компенсації, ще й відступивши від рівності часток у майні подружжя.

Усе перелічене вище судом першої інстанції враховано не було, що призвело до ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з помилкових підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. п.3, 4, ч. 2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третьої особи - Служби у справах дітей Камянко-Бузької районної державної адміністрації Львівської області про поділ майна, набутого в шлюбі, коштів, повернення коштів, набутих позивачем до шлюбу та стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 4019 грн. 41 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_8