справа № 198/461/16-ц
провадження № 2/0198/191/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Ільченко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр'ївка Юр'ївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Преображенка в особі Преображенської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Преображенка в особі Преображенської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу будинку від 28.11.1980 року, посвідченого секретарем Олексіївської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстрованого у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради за № 26. За життя спадкодавець заповіту не складав.

Позивач звернувся до органів нотаріату із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння. Однак, державний нотаріус Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області постановою від 09.03.2016 року відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на нерухоме майно за спадкодавцем.

Таким чином, на даний час позивач не може оформити після смерті ОСОБА_3 спадкові права на домоволодіння, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області 30.12.2015 року (а.с. 5).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу будинку від 28.11.1980 року, посвідченого секретарем Олексіївської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстрованого у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради за № 26 (а.с. 4).

Згідно з довідкою № 187 від 13.07.2016 року, виданою Преображенською сільською радою Юр'ївського району Дніпропетровської області, вказаному будинку на підставі Рішення виконавчого комітету Преображенської сільської ради № 1 від 21 січня 1997 року присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (а.с 13).

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим виконавчим коміетом Олексіївської сільської Ради депутатів трудящих Юр'ївського району Дніпропетровської області 29.04.1956 року, ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3, отже має право на спадкування за законом в першу чергу (а.с. 14).

За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі чого 12 лютого 2016 року заведено спадкову справу № 18/2016 (а.с. 26).

В матеріалах спадкової справи відсутні відомості про інших спадкоємців, заповіти або спадкові договори, складені спадкодавцем за життя щодо житлового будинку (а. с. 24-37).

Отже, суд доходить висновку, що позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач звернувся до Юр'ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, проте, в зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності на та не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок, державний нотаріус постановою від 09 березня 2016 року відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння (а.с. 12).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів.

Одночасно суд відмічає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у визначеному законом порядку, тому відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 є обставинами, що унеможливили оформлення позивачем права на спадщину в нотаріальному порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд враховує підстави виникнення права власності у спадкодавця, правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Як встановлено судом, спірний будинок ОСОБА_3 придбав за договором купівлі-продажу 28 листопада 1980 року. Тому, суд застосовує законодавство, яке визначало умови та правові наслідки придбання нерухомого майна на час укладення вказаного договору купівлі-продажу спадкодавцем.

Так, відповідно до ст.ст. 100, 128 ЦК Української РСР 1963 року в особистій власності громадян міг бути жилий будинок. Право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнавалось вручення речей набувачеві.

Статтями 224, 227 ЦК 1963 року передбачалось, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Отже, з огляду на вищезазначені норми права на час придбання спадкодавцем будинку право власності на нерухоме майно виникало у покупця з моменту його передачі. Договір купівлі-продажу житлового будинку мав бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради.

Відповідно до ст. 3 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року, в редакції на час купівлі будинку, встановлено, що в населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Дослідивши копію договору купівлі-продажу будинку, суд доходить висновку, що зазначений правочин укладений з додержанням вимог діючого на час його вчинення законодавства, оскільки покупець сплатив за домоволодіння грошові кошти в повному обсязі, договір посвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (а.с. 4).

Згідно з довідкою, виданою КП Павлоградське МБТІ 24.02.2016 року, право власності на вказаний будинок, ні за ким не зареєстровано (а.с. 11).

Таким чином, ОСОБА_3, придбавши домоволодіння, не здійснив державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Водночас, нормативні акти радянського періоду передбачали обов'язкову реєстрацію всіх будинків і домоволодінь лише у межах міст і селищ міського типу, яка здійснювалась на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства 31 січня 1966 р.

Разом з тим, виникнення права власності на будинки, споруди в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації такого права до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Таким чином, на час придбання спадкодавцем житлового будинку, чинне законодавство не передбачало державної реєстрації права власності в сільській місцевості, а вказане речове право виникало з моменту передачі майна набувачу за договором.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що померлий ОСОБА_3 був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, що нормами діючого на той час законодавства підставами виникнення у громадян права власності на житловий будинок були, зокрема, укладений відповідно до вимог закону договір купівлі-продажу нерухомого майна та здійснена на його підставі передача майна, а виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалось з його реєстрацією, останній за життя з об'єктивних причин не мав правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення або визнання за ними права власності на вказане нерухоме майно, судом не встановлено. Тому, визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно згідно даних Спадкової справи № 18/2016 немає, відсутність належного правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 64,8 кв. м, житловою площею 39,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 392, 1216-1218, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 294ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до територіальної громади с. Преображенка в особі Преображенської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 64,8 кв. м., житловою площею 39,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар