Справа № 189/651/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.08.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Копиця С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО» про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосування реституції, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосування реституції. В позовній заяві він вказав, що 29.03.2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО" укладено договір фінансового лізингу №003736. Перед укладанням правочину йому необхідно було придбати автомобіль. Побачивши рекламу відповідача, де пропонувались вигідні умови, він звернувся до даного товариства з метою швидкого придбання авто у лізинг. Від відповідача позивач розраховував отримати автомобіль у найкоротший термін з моменту підписання угоди. При зустрічі консультант пояснив умови, які необхідні для отримання авто, відповідно до яких позивач повинен був сплатити на банківський рахунок відповідача суму 23000 грн., 16725,00 грн. з яких - адміністративний платіж та 6275,00 грн. аванс та після оплати цього загального платежу позивач зможе отримати автомобіль, відповідно до умов договору. Станом на дату подання позову до суду будь-яких дій на виконання договору фінансового лізингу №003736від 29 березня 2016 року ТОВ «Лізингова компанія» ВАШ АВТО" - не вчиняло. Спроби будь-яким чином зв'язатися із відповідачем не принесли результату - на телефонні дзвінки ніхто не відповідає, за поштовою адресою, зазначеною у договорі - ТОВ «ІГК» не знаходиться. При підписанні договору на виконання п.9.7. позивачем було сплачено обумовлену суму у 23000 грн. на рахунок відповідача, що є несправедливою умовою договору відносно позивача, як споживача, оскільки кошти сплачені позивачем в якості декларативної умови, яка не має під собою реального виконання відповідачем будь - яких обов'язків, забезпечених цією оплатою та порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦКУ, тому що 23000 грн. є неспівмірними з затратами лізингодавця при укладенні договору. Крім того, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договором №003736 від 29 березня 2016 року не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Лізингова компанія» ВАШ АВТО", як виконавця, у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки сплачені ним майже всі 23000 гривень після розірвання договору залишаються у лізингової компанії. У зв'язку з чим позивач вважає, що ця угода була укладена під впливом обману та застосуванням нечесної підприємницької практики, а також з іншими грубими порушеннями діючих норм законодавства та просить визнати договір фінансового лізингу №003736 від 29 березня 2016 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО", Код - нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія» ВАШ АВТО" 23000 гривень, сплачених за договором фінансового лізингу №003736 від 29 березня 2016 року.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності представника відповідача ТОВ «Лізингова компанія» ВАШ АВТО", який вдруге не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.03.2016 року між ОСОБА_1та ТОВ «ЛК «Ваш авто» у простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 003736, відповідно до якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль марки ЗАЗ Sens; об'єм двигуна 1,3; тип двигуна - бензиновий; комплектація/модифікація - стандарт; тип приводу - 4x2) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (а.с.6-11).

Того ж дня позивачем було сплачено суму в розмірі 23000 грн. на рахунок відповідача, призначення платежу: адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016, що підтверджується квитанцією № 76 від 29.03.2016 року (а.с. 13).

Згідно визначення термінів, які містяться в договорі № 003736, перший платіж - платіж, що складається з адміністративного платежу, авансового платежу, які сплачуються у відповідності до умов даного договору. Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір, якого визначено у Додатку №1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору до моменту передачі предмета лізингу. Відповідно до п. 8.2. договору, вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 6287,59 доларів США, що з урахуванням обмінного курсу на день укладення договору становить 167250,00грн. (а.с.9).

Таким чином, 29.03.2016 року позивачем першим платежем було сплачено 23000 грн. (адміністративний платіж, що становить 10 % від вартості предмета лізингу), що згідно глосарію, є адміністративним платежем відповідачу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

Згідно п. 1.7. договору, предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: а) адміністративного платежу, б) авансового платежу, в) комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Положеннями статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

За статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України та аналізу норм законодавства, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, договір фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «Ваше авто» нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Отже, суд приходить до висновку, що згідно ч. 4 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України договір необхідно визнати недійсним, оскільки він укладений з недотриманням форми укладення правочину.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі за № 6-2766 цс15, яка також стосується подібних правовідносин саме із ТОВ «ЛК «Автофінанс», та яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які мають привести свою практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» лізингова компанія є фінансовою установою, тобто юридичною особою, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 зазначеного Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено відсутність у ТОВ «ЛК «Ваше авто» ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб на момент укладення договору фінансового лізингу з позивачем, що суперечить вимогам законодавства. Також відповідач не мав запису в Державному реєстрі фінансових установ запис про те, що він є фінансовою установою. Вищевикладене свідчить про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору фінансового лізингу, а тому такий договір є недійсним.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємооблік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пп. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Так, в оспорюваному договорі включені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.

Так, несправедливими умовами договору фінансового лізингу є умови договору, визначені в п. 1.5., згідно яких лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає Продавець.

Отже, такі норми прямо суперечать ч. 1 ст. 808 ЦК України, враховуючи те, що в зазначеному договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Несправедливими також умовами є ті, що визначені в п. 3.2.6 та п. 3.2.7. договору, якими визначено право лізингодавця розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного Договору. При цьому, лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору та яка встановлює право лізингодавця в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмету лізингу або відмови продавця здійснити продаж/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання предмету лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.1 договору, а адміністративний платіж поверненню не підлягає.

Положеннями п. 12.1 договору встановлено, що наслідком розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу в розмірі 40 % від сплаченого авансового платежу та неповернення йому усієї суми адміністративного платежу.

Отже, з огляду на встановлення односторонньої відповідальності у випадку розірвання договору, така умова договору також є несправедливою.

Відповідно до п. 10.1 договору встановлено, що лізинговим платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожен лізинговий платіж включає: відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування; частину вартості предмета лізингу; комісію за супроводження договору в розмірі 7%. Однак графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3) та сам обсяг таких платежів сторони не погодили та не підписали в момент укладення договору, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування. Згідно п. 10.3 договору розмір щомісячного лізингового платежу є лише попереднім, тобто таким, що може змінюватися відповідно до вартості предмету лізингу на час його придбання.

Таким чином, з аналізу змісту договору фінансового лізингу № 003736 від 29.09.2016 року, укладеного між сторонами, вбачається виключення та обмеження прав лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім своїх обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, встановлені в Закону України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам цивільного законодавства. В договорі фінансового лізингу відсутні відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов, що суперечить положенням ст. 808 ЦК України. В договорі встановлена жорстка одностороння відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а також за розірвання договору з його ініціативи, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Тому вищезазначені умови договору фінансового лізингу згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами.

Підсумовуючи викладене, суд, враховуючи відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності в ТОВ «ЛК «Ваш авто» на укладення договору фінансового лізингу, недотримання встановленої законом нотаріальної форми для його укладення та порушення нормами договору фінансового лізингу вимог ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» договір фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року є недійсним.

Статтею 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки позивачем на виконання договору фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 було сплачено адміністративний платіж на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш авто» в розмірі 23000 грн. згідно квитанції № 76 від 29.03.2016 року, то передані відповідачу кошти у сумі 23000 грн. повинні бути повернуті позивачу.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З боку відповідача заперечень на позов та доказів у їх підтвердження не надано, тому суд виходить з тих доказів, що надані позивачем, та встановлених судом фактичних обставин.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 551 грн. 20 коп., сплачені позивачем при подачі позову до суду в якості судового збору.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 3, 13, 184, 203, 215, 216, 220, 627, 628, 762, 767, 799, 806, ст.ст. 1, 2, 3, 6, 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.10, 60, 88, 169, 212, 214, 215,224-226, 360-7 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО» про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосування реституції - задовольнити.

Визнати договір фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року, укладений між ОСОБА_1, ІПН - НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО», - нікчемним (недійсним з моменту укладення).

Застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО», на користь ОСОБА_1, ІПН - НОМЕР_1 - 23000 гривень, сплачених за договором фінансового лізингу № 003736 від 29.03.2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО», на користь ОСОБА_1, ІПН - НОМЕР_1 - 551,20 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К.С. Лукінова