Провадження № 2/317/70/2016
Справа № 317/2079/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Грецовій О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 27.02.2012 р. в м. Запоріжжя з вини водія ОСОБА_1 була скоєна дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1 керувала автомобілем ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_1, який належав на праві власності ОСОБА_3 На дату скоєння цієї пригоди ОСОБА_1 не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 20.04.2012 р. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_2. Розмір заподіяних збитків становить 31905 грн. 92 коп. відповідно до Звіту судового експерта № 58 від 04.05.2012 р. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Договірних зобовязань між позивачем, потерпілою особою та відповідачами не виникало. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач платіжним дорученням здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 26588 грн. 27 коп., керуючись нормами п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент ДТП, та наказом про сплату № 2238 від 23.07.2012 р. Крім того, за послуги аварійного комісара позивачем перерахована сума 840 грн. 00 коп. Всього затрати позивача складають 27428 грн. 27 коп. Позивач звернувся до відповідача з листами № 15158/3-2-05 від 20.06.2012 р. та № 25516/3-2-05 від 11.10.2012 р. про компенсацію витрат у добровільному порядку, але відповідач не надіслав відповіді на листи та добровільно не відшкодував витрати позивачу.

Крім того, Моторне (транспортне) страхове бюро України 27.09.2012 р. уклало контракт про надання правової допомоги № 67 з ТОВ «Таліон». Оскільки генеральний директор ТОВ «Таліон» ОСОБА_5 має Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 262 від 14.02.1996 р., з нею також Моторне (транспортне) страхове бюро України уклало договір про надання юридичних послуг від 09.06.2009 р. Витрати, які несе позивач при зверненні до суду за послуги адвоката, є судовими витратами та підлягають сплаті. Послуги адвоката на підставі контракту від 27.09.2012 р. № 67 та додаткової угоди № 27 від 18.05.2015 р. про надання правових послуг по цій справі складають 2000 грн. 00 коп.

Позивач просив прийняти рішення, яким солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду у сумі 27428 грн. 27 грн. та судові витрати на оплату судового збору 274 грн. 30 коп. та витрати за надання правової допомоги 2000 грн. 00 коп.

В подальшому, заявою від 12.08.2015 р (а.с. 74) позивач уточнив позовні вимоги та просив прийняти рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду у сумі 27428 грн. 27 грн. та судові витрати на оплату судового збору 274 грн. 30 коп. та витрати за надання правової допомоги 2000 грн. 00 коп.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.09.2015 р. провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_3 закрито у звязку зі смертю останнього.

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подані заперечення на позов, мотивовані наступним. В якості доказу підстави для здійснення відшкодування суми страхового відшкодування позивачем долучено до матеріалів справи Звіт № 58 про оцінку автомобіля DAEWOO-FSO LANOS TF-69Y ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 04.05.2012 р., виконаний судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_7 Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначений доказ є неналежним, оскільки він не містить в собі достовірну інформацію про розмір спричиненої ОСОБА_2 шкоди. Так, згідно з відомостями № 8969340 про дорожньо-транспортну пригоду, долученими до матеріалів справи, зовнішнім оглядом встановлено, що автомобіль отримав механічні пошкодження передньої правої частини. Однак згідно Звіту № 58, ремонтної калькуляції 58/12 зазначено види робіт, які потрібно виконати та запасні частини, які потрібно замінити, перелік яких викликає сумніви у необхідності їх проведення та заміни саме внаслідок скоєної ДТП. Так, необхідно провести випорожнення/заправку кондиціонера, заміну панелі кріплення лівої фари, заміну поперечини верхньої панелі передка включно з бампером, фарами, обома крилами, АКБ, корпусом повітряного фільтра та радіатора, заміну вітрового скла, заміну нижньої рульової колонки, зняття/установку двигуна, зняття/установку КПП, зняття/установку поворотного кулака лівого, усунення складного перекосу, ремонт проводки тощо. Необхідне придбання нової решітки радіатора, облицювання фари, петлі лівого капоту, панелі передка, фари лівої, лобового скла, ущільнювача лобового скла, герметика лобового скла, шини правої передньої, повітряного фільтру тощо. На переконання відповідача, власник пошкодженого автомобіля фактично зробив капітальний ремонт свого автомобіля, ринкова вартість якого на час ДТП складала 6684,69 доларів США, а вартість ремонтних робіт 3330,19 доларів США. Також представник відповідача посилається на порушення ОСОБА_7 автотоварознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. Крім того, представник відповідача посилається на незгоду відповідача з вимогою про стягнення 840 грн. 00 коп., які були сплачені аварійному комісару, оскільки відсутні докази надання ОСОБА_7 послуг саме у якості аварійного комісара та вимогою про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. 00 коп.

В судове засідання 01.09.2015 р., 29.10.2015 р. зявився представник позивача ОСОБА_5, яка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, надавши при цьому пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, з урахуванням уточнень від 12.08.2015 р. В подальшому участі у розгляді справи не брала, подала заяву від 05.05.2016 р. про розгляд справи за її відсутності.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

В судові засідання 01.09.2015 р., 17.09.2015 р., 29.10.2015 р. зявився представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6, який надав пояснення, аналогічні тим що викладені у запереченнях на позов. В подальшому участі у розгляді справи не брав.

В судове засідання 29.10.2015 р. зявився ОСОБА_2, який пояснив, що в 2012 році сталось ДТП. ОСОБА_1 з місця ДТП забрала машина швидкої допомоги. Приїхав її чоловік, який запропонував зробити ремонт в смт. Кушугум, на що він відмовився. Після цього від поїхав до страхової компанії, звідки його направили до аварійного комісара. В день експертизи приїхав на таксі, там був слюсар, комісар. В цей час підїхали ОСОБА_1 з чоловіком, які обурились, що слюсар вже знімав фару. Після цього їздив писав пояснення по скарзі. Автомобіль відремонтував, грошей не вистачило. В автомобілі були пошкоджені бампер, крило, фара, колесо з правої сторони, лобове скло та обшивку під кермом. В подальшому участі у розгляді справи не брав.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

27.02.2012 р. о 08 год. 30 хв. у м. Запоріжжя, ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_1 по вул. Уральські казарми м. Запоріжжя, в районі буд. № 65, не витримавши безпечну швидкість руху при керуванні, виїхала на зустрічну смугу руху, внаслідок чого зітнулась з автомобілем ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка відбулась 27 лютого 2012 року та внаслідок якої потерпілій особі ОСОБА_2, було завдано матеріальної шкоди.

Судом встановлено, що на дату скоєння ДТП, відповідач ОСОБА_1 не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Договірних зобовязань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникало.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону, позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 22 Закону, позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП.

16 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу.

Згідно Звіту № 58 від 04.05.2012 р. розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб, становить 31905 грн. 92 коп.

У звязку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись при цьому наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 2238 від 23.07.2012 р., позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі платіжним дорученням від 24 липня 2012 року № 3353 у розмірі 26588 грн. 27 коп.

Ухвалою суду від 29.10.2015 р. задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову автотоварознавчу експертизу.

15 квітня 2016 р. цивільна справа разом з листом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 383/388-15 від 22.03.2016 р. повернулась до суду. Експертиза не була проведена у звязку з тим, що відповідачем не здійснено попередню оплату дослідження.

Наразі матеріали справи не містять доказів повної чи часткової сплати відшкодування ОСОБА_1 на користь позивача.

Оскільки ОСОБА_1 не сплатила відшкодування, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала доказами наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

Крім того, за послуги аварійного комісару позивачем, згідно акту виконаних робіт, рахунку № 47 від 16.05.2012 р., платіжним дорученням від 13 липня 2012 року № 3229 перераховано суму у розмірі 840 грн. 00 коп., а всього витрати позивача складають 27428 грн. 27 коп., тобто суму, яку і просить стягнути на свою користь позивач з відповідача.

При цьому суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів того, що витрати у сумі 840 грн. 00 коп. є платою за послуги саме аварійного комісара, оскільки як встановлено судом, у платіжному дорученні № 3229 від 13.07.2012 р. зазначено призначення платежу за послуги аварійного комісара, згідно рахунку № 47 від 16.05.2012 р.

Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги, в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп., задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Моторне (транспортне) страхове бюро України 27.09.2012 р. уклало контракт про надання правової допомоги № 67 з ТОВ «Таліон». Оскільки генеральний директор ТОВ «Таліон» ОСОБА_5 має Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 262 від 14.02.1996 р., з нею також Моторне (транспортне) страхове бюро України уклало договір про надання юридичних послуг від 09.06.2009 р. Послуги адвоката на підставі контракту від 27.09.2012 р. № 67 та додаткової угоди № 27 від 18.05.2015 р. про надання правових послуг по цій справі складають 2000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За змістом ст.ст. 79, 84 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.

Статтею 1 цього Закону визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й повязана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному звязку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), документи, що підтверджують кількість годин участі особи, яка надавала правову допомогу. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Позивачем не надано документів, які підтверджують склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, не надано належних документів, що підтверджують факт оплати гонорару, що входить до предмету доказування по справі.

Крім того, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 була допущена до участі в розгляді справи на підставі довіреності № 36/20-15 від 05.01.2015 р. як представник позивача, а не як особа, яка надає позивачу правову допомогу, а тому в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп. слід відмовити.

Отже, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 274 грн. 28 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду у сумі 27428 грн. 27 коп. (двадцять сім тисяч чотириста двадцять вісім грн. 27 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 274 грн. 28 коп. (двісті сімдесят чотири грн. 28 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян