Провадження № 2/127/1048/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 січня 2016 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

секретаря Сєрих В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 власників гаражів № 2 про визнання незаконним та скасування рішення про виключення з членів товариства, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

До початку розгляду справи по сутті судом, на розсуд учасників цивільного процесу, було поставлено питання щодо закриття провадження в даній цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представники відповідача ОСОБА_2 власників гаражів № 2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо закриття провадження у даній справі з тих підстав, що в силу статті 15 ЦПК України, даний спір підвідомчий Вінницькому міському суду Вінницької області, як місцевому загальному суду.

Суд вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов до наступного висновку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 28 березня 2014 року), господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року №642-VII, який набрав чинності з 28 березня 2014 року, суттєво розширено коло суб'єктів корпоративних відносин, спори за участю яких належать до підвідомчості господарських судів та пункт 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України викладено у новій редакції, яка зазначена вище.

Отже, до 28 березня 2014 року діяла редакція пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в якій визначальним при вирішенні підвідомчості спору господарському суду було те, що це має бути спір з корпоративних відносин у спорах між господарськими товариствами та його учасниками (засновником, акціонером). При цьому статті 79 та 80 Господарського Кодексу України містять поняття господарського товариства та вичерпний перелік його видів (акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства).

Однак, як вже зазначалось, пунктом 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, яка набула чинності з 28 березня 2014 року, суттєво розширено коло субєктів корпоративних відносин, визначивши, що до підвідомчості господарських суддів підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами).

При цьому поняття юридичної особи ширше, ніж поняття господарське товариство.

Так, відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа може бути створена шляхом об'єднання осіб та (або) майна (ч.1 ст. 81 ЦК України). Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. ОСОБА_2 є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. ОСОБА_2 може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. ОСОБА_2 поділяються на підприємницькі та непідприємницькі (частини 1, 2 статті 83 ЦК України).

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, у порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у спорі є фізична особа.

Суд зазначає, вищезазначеними розясненнями Постанови, розяснено застосування пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України в попередній редакції (станом на 01 березня 2013 року дата прийняття Постанови Пленуму) і станом на день розгляду справи в суді відповідних змін до вищезазначеної Постанови Пленуму внесено не було.

Натомість, у зв'язку зі змінами, які відбулися в законодавстві України, зокрема, в пункті 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, 10 липня 2014 року Пленумом Вищого господарського суду України було внесено зміни в пункт 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» у відповідності до якого, справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів, тощо. Виняток становлять трудові спори за участю юридичної особи.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить відомості про те, що відповідач, ОСОБА_2 власників гаражів № 2, зареєстровано як юридична особа з 18 липня 1994 року, організаційно-правова форма якого обслуговуючий кооператив.

Зазначені відомості, також, підтверджуються матеріалами справи, а саме: свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 520707 та довідкою № 841460, виданої Головним управлінням статистики у Вінницькій області.

Поняття обслуговуючого кооперативу містить Закон України «Про кооперацію», який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні.

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов'язкової трудової участі з метою одержання прибутку.

Статтею 10 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Предметом даного спору є встановлення правомірності рішення правління ОСОБА_2 власників гаражів № 2 від 17 травня 2014 року № 36.

Як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, позивач просить суд скасувати рішення правління ОСОБА_2 власників гаражів № 2 від 17 травня 2014 року № 36, яким позивача, ОСОБА_1, було виключено зі складу членів зазначеного товариства, а також визнати, що неправомірним виключенням зі складу товариства, позивачу завдана моральна шкода в розмірі 5 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, названі приписи Господарського процесуального кодексу України та предмет спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що даний спір, є спором про цивільне право та його, з урахуванням субєктного складу сторін, слід розглядати в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Пунктом першим частин 1 статті 205 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання приписів частини 2 статті 206 ЦПК України, суд роз'яснює позивачеві, що вирішення спірних правовідносин відноситься до юрисдикції Господарського суду Вінницької області в порядку господарського судочинства.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 205, 206 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 власників гаражів № 2 про визнання незаконним та скасування рішення про виключення з членів товариства, відшкодування моральної шкоди, закрити.

Розяснити позивачу, що вирішення спірних правовідносин відноситься до юрисдикції Господарського суду Вінницької області в порядку господарського судочинства з урахуванням субєктного складу сторін та правил територіальної підсудності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_5