РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 635/6619/15-ц

Провадження № 2/643/2273/16

13.06.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Комерційний Банк «ОСОБА_2» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6/4/1/2008/840-К/006 від 17.01.2008 року в розмірі 1014871,15 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6/4/1/2008/840-К/006 (далі - Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору, позивачем було надано відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошті у сумі 51206,40 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,7 %, строком до 08.01.2038 року, для проведення розрахунків по договору купівлі продажу квартири № 17, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, буд 208-А. В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених Кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 17.01.2008 року укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед Кредитором за належне виконання зобовязання у тому ж обємі, що і Позичальник. Проте відповідач ОСОБА_2 зобов'язання щодо повернення отриманих в кредит грошових коштів належним чином не виконала, в зв'язку з чим у неї станом на 13.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1014871,15 грн., з яких: заборгованість за кредитом 943074,19 грн.; заборгованість за відсотками 62793,71 грн.; заборгованість за пенею 9003,25 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Пояснив, що стягнення на предмет іпотеки не звернено.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Крім того, надав суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що Кредитним договором передбачений строк повернення Кредиту до 08.01.2038 року, в зв'язку з чим строк виконання зобов'язань за вказаним договором не настав. Станом на даний час відповідач не отримувала жодної вимоги від банку про повернення кредиту. Умовами Кредитного договору не передбачено право банку заявити вимогу про дострокове повернення кредиту. Відповідач справно сплачує кредит та відсотки за користування кредитом, останній платіж був 13.01.2015 року. Крім того, відповідачу є незрозумілим, чому позивач намагається стягнути з відповідача заборгованість шляхом стягнення саме грошових коштів, адже між ними укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 17, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, буд 208-А. Також відповідач не погоджується з розрахунком пені, здійсненим позивачем, оскільки згідно ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Тобто нарахування пені повинно відбуватись з лютого 2015 року, а згідно розрахунку не зрозуміло, за який період розрахована пеня за прострочення сплати кредиту.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Під час проголошення вступної і резолютивної частини рішення, сторони та їх представники були відсутні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

17.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банком «Надра», правонаступником якого, згідно п. 1.2. Статуту, є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (Банком), та відповідачем ОСОБА_2 (Позичальником) було укладено Кредитний договір № 6/4/1/2008/840-К/006.

Згідно умов вказаного Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 51206,40 доларів США. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівліпродажу квартири № 17, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, буд 208-А; витрати позичальника, повязані з оформлення Кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим Договором.

Згідно п. 1.3.1. Кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10,7 % річних. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту.

Відповідно до п. 1.4., 3.3.4. Кредитного договору, кредит наданий строком до 08.01.2038 року.

Пунктом 3.3. Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється шляхом щомісячної сплати мінімально необхідного платежу, розмір та порядок сплати якого передбачені п.п. 3.3.1, 3.3.2., 3.3.3. вказаного договору.

Згідно п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Кредитного договору, у разі порушення Позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п. 1.2 цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням. У випадку прострочення виконання зобовязань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 3.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення Позичальником вимог п. 4.3, за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1 цього Договору, за кожен випадок.

Пунктом 4.2.4 Кредитного договору передбачено право Банку вимагати від Позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3 цього Договору, а також у випадку не виконання умов, передбачених у п. 4.3.6 цього Договору.

Крім того, 17.01.2008 року між позивачем (Кредитором) та відповідачем ОСОБА_3 (Поручителем) укладено Договір поруки № 6/4/1/20007/840-П/008 (далі - Договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору № 6/4/1/2008/840-К/006 від 17.01.2008 року, в тому числі: повернути до 08.01.2038 року кредит у сумі 51206,40 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 10,7 % річних, сплатити інші платежі, передбачені Договором, а також сплатити можливі штрафні санкції. Поручитель повинен виконати Зобов'язання в тому порядку, який встановлено для Позичальника Кредитним договором.

Також згідно п. 1.2. Договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів належним чином не виконала, розмір її заборгованості станом на 13.08.2015 року складає 1014871,15 грн., з яких: заборгованість за кредитом 943074,19 грн.; заборгованість за відсотками 62793,71 грн.; заборгованість за пенею 9003,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на 13.08.2015 року, із розрахунку 21,385392 грн. за 1 долар США.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором, та задовольняє позов в повному обсязі.

При цьому суд не може визнати обґрунтованими доводи представника відповідача, яким він обґрунтовував заперечення проти позову, з наступних підстав.

Посилання відповідача на положення ст.232 Господарського Кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкції припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, суд вважає необґрунтованим, з огляду на таке.

Статтею 1 ГК України встановлено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно ст. 4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Виникли між сторонами правовідносини регулюються Цивільним, а не Господарським, кодексом України.

В зв'язку з наведеним у суду відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин положення Господарського кодексу України.

Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість по пені нарахована відповідачу, починаючи з 13.09.2014 року. До суду з дійсним позовом позивач звернувся в серпні 2015 року, позовна заява зареєстрована в суді 03.09.2015 року. Таким чином, заборгованість з пені стягується в межах строків позовної давності, встановленої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що строк виконання зобов'язань за Кредитним договором не настав та умовами вказаного договору не передбачено право банку пред'явити вимогу про дострокове стягнення заборгованості, в зв'язку з чим звернення до суду з даним позовом є передчасним, суд не приймає до уваги, оскільки вказане право банку прямо передбачено як умовами п. 4.2.4 Кредитного договору, так і положеннями ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України.

Факт несплати відповідачем чергових обов'язкових платежів підтверджується не тільки даними, викладеними в позовній заяві та доданих до неї документах, а й даними, викладеними в письмових запереченнях проти позову, в яких представником ОСОБА_2 було зазначено, що останній платіж за кредитом та відсотками було сплачено 13.01.2015 року. З дійсним позовом до суду позивач звернувся в серпні 2015 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, оскільки право банку пред'явити вказані вимоги обумовлене не тільки умовами Кредитного договору, а й положеннями ЦК України.

Посилання представника відповідача на неотримання останнім вимог щодо повернення кредиту та передчасність у зв'язку з цим звернення з позовом до суду, суд також вважає необґрунтованими, оскільки чинним законодавством України не передбачено обов'язкове досудове врегулювання вказаної категорії цивільних спорів.

Доводи представника відповідача відносно того, що є незрозумілим, чому позивач намагається стягнути з відповідача заборгованість шляхом стягнення саме грошових коштів, адже між ними укладено договір іпотеки, суд вважає необґрунтованими, оскільки обрання того чи іншого способу захисту порушеного права, зокрема пред'явлення вимоги про стягнення грошових коштів або звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

Так, як вбачається з розяснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Доводи представника відповідача відносно того, що нещодавно відповідачем здійснено сплату заборгованості в розмірі 2000,00 грн., суд не приймає до уваги, оскільки з пояснень представника позивача вбачається, що вказаний платіж зарахований в рахунок погашення заборгованості, що виникла після звернення позивача до суду з даним позовом, в зв'язку з чим вказана обставина не впливає на розмір заборгованості, що стягується в даній цивільній справі.

Доводи представника відповідача відносно того, що станом на час отримання кредиту курс долара США до гривні складав 5 гривень за 1 долар США та вказаний курс станом на даний час суттєво підвищився, суд також не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, курс гривні до долару США станом на час отримання відповідачем кредиту, не має правового значення для визначення розміру заборгованості за кредитом, який згідно імперативних положень законодавства України визначається станом на час здійснення платежу.

Крім того, як вбачається з розяснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими доводи представника відповідача відносно того, що девальвація гривні, яка мала місце після укладення Кредитного договору, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання представника відповідача на положення п. 7.2. Кредитного договору, яким встановлено договірну підсудність спорів, що виникають з вказаного договору, а саме за місцезнаходженням банку в районному суді м. Києва, також не можуть бути підставою для відмови в позові з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Норми ЦПК України станом на час звернення позивача до суду з дійсним позовом не містили положень щодо можливості застосування сторонами договірної підсудності у даній категорії цивільних справ.

Згідно розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позови, що виникають із кредитних правовідносин, предявляються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК. Позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися також за їх місцезнаходженням (частина сьома статті 110 ЦПК), проте відповідачем у справі є банк чи інша фінансова установа як юридична особа. Зазначене правило територіальної підсудності поширюється на позови позичальників (споживачів), а не на позови, що предявляються банками чи іншими фінансовими установами щодо виконання кредитних зобовязань, оскільки у цьому випадку діють правила статті 109 ЦПК.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Таким чином, оскільки відповідачі зареєстровані за місцем проживання в Московському районі м. Харкова, вказана цивільна справа підсудна саме Московському районному суду м. Харкова.

Крім того, суд враховує, що справа була передана на розгляд Московського районного суду м. Харкова з Харківського районного суду Харківської області за клопотанням саме ОСОБА_2, яка в обґрунтування клопотання зазначила на реєстрації за місцем проживання в Московському районі м. Харкова.

Враховуючи наведене вище, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, на які він посилався в обґрунтування заперечень проти позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп., в рівних частках, по 1827,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» грошові кошти в розмірі 1014871,15 грн. (один мільйон чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят одна гривня п'ятнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь держави судові витрати в загальному розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні 00 копійок), в рівних частках по 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.