Справа № 343/1500/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1510/2016
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, та залишити на проживання з ним малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з дружиною шлюб вони зареєстрували 07.09.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Від даного шлюбу мають троє дітей. Із серпня 2012 року дружина змінила свою поведінку в сімї та відношення до нього, вона стала часто вживати спиртні напої, пропадати з дому, залишаючи одних дітей без нагляду. Бували випадки, коли додому приходила пізно у пяному стані, а інколи зявлялася на наступний день вранці нетверезою. З початку 2015 року відповідач дозволяла собі не приходити додому по декілька діб, перебуваючи в чужій квартирі, чи в інших невідомих йому місцях в компанії інших чоловіків. При цьому дружина жодного разу не могла пояснити причини своєї відсутності чи такої поведінки. Кошти, отримані дружиною як допомогу на дітей, вона витрачала на придбання спиртного, а не на дітей. У нього є всі підстави стверджувати, що дружина зраджує йому у подружній вірності. Вона байдужа до нього, перестала займатися сімейними справами. За таких обставин жити з дружиною не бажає, він теж втратив інтерес до неї і вважає, що сімя їхня розпалась. Ніяке примирення між ними неможливе, оскільки дружина неодноразово запевняла, що змінить свою поведінку, перестане зловживати спиртним, він їй вірив і вони відновлювали їхні подружні стосунки. Проте слова вона не дотримувала. Вони проживають окремо з 21.04.2015 року, шлюб носить лише формальний характер. Відповідач двічі протягом року притягалася до адміністративної відповідальності за ухилення від належного виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дітей та по забезпеченню необхідних умов їх життя. Йому вдалося розшукати дітей та забрати їх з допомогою працівників міліції лише 10.07.2015 року ввечері приблизно о 20.00 год. з однієї із квартир по вул. Грушевського, 28-а в м. Долина. Дітей він забрав до себе, в тому числі і старшого сина відповідачки Анатолія-Юрія, якого дружина забрала на наступний день. Діти були недоглянуті, брудні, голодні та хворі (їх турбував кашель) . На наступний день він викликав лікаря з Долинської дитячої поліклініки на дім і дітям була надана необхідна медична допомога. Дружину знайшов вночі з 10-го на 11.07.2015 року. Вона була пяна, поведінка - неадекватна. Її було доставлено в приймальне відділення Долинської ЦРЛ, де вона була оглянута на предмет спяніння. Як йому стало відомо, дружина 10.07.2015 року була в компанії чоловіків і жінок в квартирі АДРЕСА_1. Вона та інші особи в присутності малолітніх дітей розпивали спиртні напитки та курили, а діти бавилися недопалками. По цьому факту був складений протокол про адміністративне правоправопорушення. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду від 03 листопада 2015 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 07.09.2010 року відділом РАЦС Долинського районного управління юстиції, актовий запис № 148, - розірвано.

Малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишено на проживання з батьком - ОСОБА_3.

На вказане рішення відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не враховував ту обставину, що на час розгляду справи та до набрання рішенням законної сили вона 08.11.2015 року народила дочку ОСОБА_8. За таких обставин вважає, що відповідно до ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Крім того зазначає, що 07.09.2010 року при реєстрації шлюбу вона взяла прізвище «Лапчук-Скабяк» та 06.10.2010 року отримала саме це прізвище. Проте рішення ухвалено відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто не відносно неї.

З наведених підстав просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

В засіданні суду апеляційної інстанції апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище Лапчук-Скабяк.

Під час спільного проживання у сторін народилися неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

20.03.2015 року та 17.07.2015 року ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та ч.2 ст.184 КУпАП, що підтверджується постановами Долинського районного суду від 20.03.2015 року та 17.07.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи та протоколу бесіди від 15.05.2015 року, громадянка ОСОБА_2 була ознайомлена щодо своїх обовязків по відношенню до своїх малолітніх дітей. Також вона попереджена про недопустимість залишення дітей на свою матір під час своєї відсутності. В ході бесіди громадянка ОСОБА_2 визнала, що не в повній мірі займається вихованням дітей і взяла на себе зобовязання змінити своє відношення до виховання дітей; по місцю проживання характеризується позитивно, що підтверджується її характеристикою.

В ході розгляду справи встановлено та згідно довідки про заробітну плату від 04.09.2015 року № 11/189 ОСОБА_3 працює з 02.08.2011 року в ТзОВ «Уніплит», має постійний дохід; по місцю роботи характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що призвело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду сімї, позивач не бажає зберегти сімю, тому дійшов до висновку, що є підстави для розірвання шлюбу. Залишаючи неповнолітніх дітей на проживання з батьком, позивачем по справі, суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, а також інші обставини.

Однак погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд неповно зясував обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Так, відповідно до ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Як вбачається із листа Долинської дитячої поліклініки №2 від 20.05.2016 року дитина ОСОБА_8 (батьками якої є сторони по справі) народилась 08.11.2015 року.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України та те, що позов про розірвання шлюбу було предявлено в період вагітності відповідача, такий позов є передчасним, тому не підлягає до задоволення, як не підлягає до задоволення і вимога про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, що є похідною.

Однак наведена обставина залишилась поза увагою суду, який неповно зясував обставини справи, що призвело до незастосування положення ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України, яка підлягала до застосування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_10