Справа № 175/2646/16-ц
Провадження № 2/175/1068/16
УХВАЛА

02 серпня 2016 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Шабанов А.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору,

встановив:

12 липня 2016 року ОСОБА_2, звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з вказаним позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства, в якому зазначив позовну вимогу щодо наступного:

Визнати недійсною додаткову угоду №1 до кредитно-заставного договору №DNH0AN0200174 від 21 березня 2008 року, укладену 21 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, то ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для виконання зазначених вимог.

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позивачем було подано заяву від 02 серпня 2016 року (яка містила додаткове обґрунтування, зокрема щодо судового збору) проте всупереч положенням ст.121 ЦПК України позивачем не було усунуто всі недоліки згідно ухвали суду про залишення без руху.

Судом також було вирішено: залишити без руху позовну заяву з наданням заявнику строку для виправлення недоліків - 5 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Крім того, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

З матеріалів справи вбачається, копію ухвали суду від 13 липня 2016 року про залишення позовної заяви без руху, позивач отримав 20 липня 2016 року, заява про усунення недоліків була подана до канцелярії суду 02 серпня 2016 року, тобто позивачем пропущений строк щодо усунення недоліків позовної заяви.

Таким чином, судом встановлено, що вказану позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у ч.5 ст.119 ЦПК України, а саме позивачем не сплачено судовий збір, який згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" становить 551 грн. 20 коп.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Крім того, відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до вимог ч.2 ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу право повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом пяти днів з дня постановлення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.М. Шабанов