АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1422/16 Справа № 2-3021/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Кочкової Н.О.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2009 року та додаткове рішення від 24 липня 2009 року

за позовом ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и в :

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що 19.09.1964 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей - треті особи по даній справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Єгорівка Покровського району Дніпропетровської області. Він був єдиною дитиною у своїх батьків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Батьками її чоловіка ОСОБА_4 був побудований будинок в м. Підгородне, пров. 3-й Ульянівський, 40 Дніпропетровського району/області. Свідоцтво про право власності на даний будинок видано виконкомом Підгородненською міською радою від 07.06.1965 року і зареєстровано в Новомосковському БТІ 07.06.1965 року за реєстром 2905-21. 31.07.1971 року батько чоловіка ОСОБА_7 помер. Після його смерті у встановлений законом строк дружина ОСОБА_8 спадщину прийняла згідно свідоцтва про прийняття спадщини. 09.04.1975 року ОСОБА_8 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла чоловіку позивачки ОСОБА_9 все своє майно, завірений нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори. 17.02.1985 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку за адресою: м.Підгородне, пров.3-й Ульянівський, 40, Дніпропетровського району/області. ОСОБА_4 був єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, однак не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті матері проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. 22.07.2006 року ОСОБА_4 помер. Заповіту він не залишив. Таким чином після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння. Спадкоємцями першої черги є позивачка та діти-треті особи, які відмовилися від спадщини на користь позивачки. До державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Однак спадщину позивачка прийняла, оскільки на момент смерті чоловіка вони проживали однією сімєю за адресою : м.Дніпропетровськ, вул.Осіння, 7/17. Позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальному порядку. Позивач просила суд встановити факт проживання спільно зі спадкодавцем та визнати за нею право власності на домоволодіння (а.с.6-9).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2009 року (а.с.57-58) позовні вимоги задоволено:

-Встановлено факт постійного спільного проживання позивача ОСОБА_3 однією сімєю з ОСОБА_4 Ереніаном Дмитровичем, що помер 22.07.2006 року за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Осіння, 7/17;

-визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 Ереніаном Дмитровичем, що помер 22.07.2006 року, на домоволодіння № 40 по пров. 3-й Ульянівський в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2009 року рішення суду доповнено посиланням про право власності ОСОБА_3 на складові домоволодіння: житловий будинок А, господарські споруди: прибудову а, сарай Е, вбиральную Ж, хвіртку № 1, ворота № 2, огорожу № 3-5, колодязь к, замощення 1 та самочинно побудовані: літню кузню Б, сарай В, навіс Г, Д (а.с.61-62).

В апеляційній скарзі (а.с.84-87) ОСОБА_2 просить судові рішення скасувати, як необґрунтовані і ухвалені з порушенням норм матеріального та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки:

- суд не звернув уваги на невідповідність даних, внесених до заповіту, а саме зазначено імя спадкодавця ОСОБА_8 замість вірного ОСОБА_8, а також не встановлено наявність родинних відносин між померлою ОСОБА_8 та ОСОБА_4;

- судом не прийнято до уваги розбіжність у документах щодо підтвердження шлюбних відносин позивача та сином покійного спадкодавця, а саме розбіжність в імені Ереніад та Ереніан;

- суд не витребував необхідних документів про наявність шлюбних відносин між позивачем та сином покійного спадкодавця та не звернув уваги на розбіжності місць реєстрації спадкодавця та ОСОБА_9;

- матеріали справи не містять матеріалів спадкової справи, яка була заведена Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою в 1985 році після смерті ОСОБА_8 за заявою апелянта.

У звязку зі смертю 18.10.2015 року позивача ОСОБА_3 (а.с.122) та прийняття спадщини після її смерті її дочкою ОСОБА_10 (а.с.163) ухвалою апеляційного суду від 30.05.2016 року (а.с.172-173) ОСОБА_10 залучено до участі у якості позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_8 - матері чоловіка позивача відкрилась спадщина на домоволодіння, на яке покійна склала заповіт на користь чоловіка позивача ОСОБА_4, який був єдиним спадкоємцем та з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але на час смерті матері він проживав та був зареєстрований в спадковому будинку; а після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на цей будинок, з заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори не зверталась, але фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка вони проживали однією сімєю в квартирі позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається зі справи, згідно свідоцтва про шлюб позивач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4 знаходились у шлюбі з 1964 року (а.с.30,148).

З матеріалів справи вбачається, що в різних документах наявні різні найменування імені спадкодавця ОСОБА_8 та прізвища спадкодавця ОСОБА_4, а також є різниця у прізвищах спадкодавця ОСОБА_8 та спадкоємця ОСОБА_4, але вимоги про врегулювання цього питання в передбаченому законом порядку позивачем до суду не заявлені.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння після смерті її чоловіка ОСОБА_4, суд першої інстанції встановив, що він після смерті 17.02.1985 року матері ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але на час смерті матері він проживав та був зареєстрований в спадковому будинку.

Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, такий висновок суду ніякими доказами не вмотивований.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час смерті спадкодавця ОСОБА_8, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На підтвердження заяви позивача про те, що її чоловік на час смерті матері мешкав за адресою спірного домоволодіння, надано копію домової книги, в якій останній запис щодо реєстрації ОСОБА_4 датований 20.03.1981 року (а.с.42 ).

Тобто доказів про те, що ОСОБА_4 відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, позивачем суду не надано.

Як вбачається зі справи, позивач після смерті чоловіка з заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори не зверталась.

ОСОБА_11 про пожежу від 22.07.2006 року чоловік позивача ОСОБА_4 отримав травму при пожежі в квартирі позивача по вул. Осіння, 7/17 в м. Дніпропетровську (а.с.32).

ОСОБА_11 свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 22.07.2006 року (а.с.13).

Встановивши факт постійного спільного проживання позивача ОСОБА_3 однією сімєю з ОСОБА_4, що помер 22.07.2006 року за адресою м. Дніпропетровськ вул. Осіння, 7/17, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення встановив, що позивач фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка вони проживали однією сімєю за за адресою м. Дніпропетровськ вул. Осіння, 7/17.

Таким чином висновки суду, викладені в мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення, є суперечливими.

Відповідно до п.1,5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

- родинних відносин між фізичними особами;

- проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Ні одна з цих вимог позивачем до суду не була заявлена.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_11 ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Отже позивач як спадкоємець після смерті її чоловіка мала довести, що вона постійно проживали разом з чоловіком на час його смерті, в той час як нею надано доказ лише про смерть чоловіка в її квартирі під час пожежі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в порушення положень ст.ст.214,215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд не вирішив питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивча, та якими доказами вони підтверджуються, та не зазначив мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухваливши додаткове рішення в якому в переліку складових частин домоволодіння за позивачем визнане право власності і на самовільні будови, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, до складу якого самовільні будови не входять, а з позовними вимогами про визнання за нею права власності на самовільні будови, які мають інші правові підстави, позивач до суду не зверталась.

Тому додаткове рішення суду також підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт ОСОБА_2 є донькою померлої 17.02.1985 року ОСОБА_8 (а.с.79,95), після смерті якої ОСОБА_2 06.08.1085 року подала заяву до державної нотаріальної контори про прийнятті спадщини (а.с.175-176).

Отже апелянт ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_8 і тому в залежності від результатів розгляду позову позивача ОСОБА_3 має підстави претендувати на спадщину або її частину відповідно до вимог ст.535 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час відкриття спадщини смерті ОСОБА_8

Визнавши, що після смерті ОСОБА_8 єдиним спадкоємцем є ОСОБА_4, суд першої інстанції не залучив ОСОБА_2 до участі у справі у якості відповідача, чим вирішив питання про їх права та обов'язки щодо спадкового майна та порушив її право на судовий захист.

З огляду на це колегія суддів вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом слід відмовити.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2009 року та додаткове рішення від 24 липня 2009 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржену в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: