29.06.2016 Справа № 363/5340/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дітей: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), посилаючись на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала і ствердила, що діти знаходяться на повному її утриманні, постійно проживають разом з нею. З січня 2010 році відповідач з дітьми не зустрічається та не спілкується, участі в їх вихованні не приймає, жодного разу до них не приходив, діти його як батька не знають, має заборгованість по виплаті аліментів.

Забезпечення одягом, харчуванням, навчанням, лікуванням, влаштуванням дозвілля і відпочинку дітей займається тільки вона. Крім того зазначила, що під час засідання опікунської ради відповідач погодився із позбавленням його батьківських прав за умови, що аліменти на утримання дітей він сплачувати не буде.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав.

Представник Органу опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської областіпозов підтримала, висловилася про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, який проживає окремо від дітей, участі в їх вихованні не приймає, батьківських обовязків не виконує.

Відповідач під час судового засідання 18 лютого 2016 року проти задоволення позову та позбавлення його батьківських прав не заперечував за умови, що з нього будуть зняті обовязки по виплаті аліментів.

В наступних судових засіданнях відповідач змінив свою позицію та пояснив, що в нього є бажання спілкуватися з дітьми, однак позивачка чинить йому перешкоди в цьому. Також зазначив, що через свою юридичну необізнаність не розумів наслідків відмови від дітей.

Пояснив, що в останнє бачився з дітьми в травні 2010 року, розмір заборгованості по аліментах не визнає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

У справі встановлено, що 23 травня 2009 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

У звязку з припиненням сімейних стосунків 16 травня 2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано.

Як встановлено вказаним судовим рішенням з січня 2010 року сторони проживають окремо та шлюбних стосунків не підтримують.

15 жовтня 2010 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягненням дітьми трьох років та в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягненням ними повноліття.

Діти з народження проживають разом з позивачкою в Київській області, Вишгородському районі, смт. Димер, вул. Першотравнева, 40 та знаходиться на її утриманні.

Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, від виховання та утримання останніх самоусунувся.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05 квітня 2016 року діти проживають разом з матірю. Сімя має сприятливі умови для проживання та виховання дітей, які мають свою окрему кімнату, в якій зроблено ремон.

Згідно характеристики ДНЗ «Зернятко» діти з вересня 2011 року по серпень 2015 року навчалися у вказаному дошкільному навчальному закладі. Дітьми завжди опікувалася мати, яка займалася їх вихованням.

Відповідно до довідки ДНЗ «Зернятко» №45 від 22 вересня 2015 року весь час вихованням, навчанням та оздоровленням дітей займається їх мати. Батько дітей ніколи їх не відвідував, не був присутній на батьківських зборах, протягом усього навчання дітей в дошкільному закладі уваги їм не приділяв, діти батька не бачили.

Згідно довідок Димерської ОСОБА_5 ступенів №1 від 13 березня 2016 року №60 і №61 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються в 1-А класі.

Як вбачається з характеристики за місцем навчання дітей у Димерської ОСОБА_5 ступенів №1 діти виховуються у неповній сімї, якими завжди опікується тільки мати ОСОБА_1 Батько дітей не виявив бажання займатися навчанням та вихованням синів та жодного разу до школи не приходив.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 21 грудня 2015 року станом на 01 грудня 2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 94 734 грн. 66 коп.

Доводи сторони відповідача про інший розмір заборгованості документально не підтверджені і судом до уваги не беруться.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

При цьому передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку піклування щодо неї.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

З пояснень позивачки та матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує покладених на нього законом обовязків щодо виховання та утримання дітей.

Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти.

Неповнолітні діти знаходиться на утриманні позивачки, яка займається їх виховання та матеріальним забезпеченням.

У звязку з викладеними обставинами 28 вересня 2015 року виконавчий комітет Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дітей.

Як пояснила в суді представник Органу опіки та піклування і це вбачається зі змісту висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 28 вересня 2015 року, відповідач на засіданні опікунської ради погодився із позбавленням батьківських прав за умови звільнення його від обовязку по сплаті аліментів.

Суд погоджується з таким висновком Органу опіки та піклування, який є обґрунтований та відповідає іншим матеріалам справи.

Дані обставини також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які показали, що батько дітей участі в їх вихованні не приймає, бажання з ними бачитися не виявляв, до дітей тривалий час не приходить, мати перешкод у спілкуванні батька з дітьми не чинить.

Твердження відповідача про те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми є необґрунтованими, які належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено, та спростовано показаннями в суді як самої позивачки так і свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому суд їх до уваги не приймає.

З показань в суді свідка ОСОБА_8 (співмешканки відповідача) не можна дійти висновку, що відповідач систематично приймає участь у вихованні та утриманні дітей, яка пояснила, що лише одного разу в грудні 2015 року відповідач мав намір привітати дітей з новорічними святами, однак двері до їх будинку були зачинені.

Разом з тим, як пояснила в суді позивачка протягом розгляду справи з грудня 2015 року відповідач так і не вжив жодних заходів для зустрічі з дітьми.

Доводи сторони відповідача про те, що через юридичну необізнаність останнього той не розумів наслідків відмови від дітей, а тому погодився на позбавлення батьківських прав, з метою несплати аліментів, є непереконливими, які за своєю суттю обєктивно відображають відношення відповідача до дітей, який свідомо ігнорує свої батьківські обовязки, від виконання яких він самоусунувся.

Водночас згідно ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Також відповідач протягом усього часу розгляду справи в суді з грудня 2015 року свого ставлення до дітей не змінив і жодних заходів для побачення з ними, спілкування, тощо не вживав.

Внаслідок поведінки відповідача діти залишилися без піклування й утримання батька, який в судовому засіданні не довів реального наміру й можливості змінити ставлення до виховання дітей, а тому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про необхідність позбавлення його батьківських прав.

Вимогами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

У справі встановлено, що відповідач від виконання своїх батьківських обовязків щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4ухилився.

Відтак, суд доходить висновку, що поєднання всіх вказаних вище обставин в сукупності дає підстави для застосування виняткових заходів до відповідача та позбавлення його батьківських прав щодо своїх дітей, на чому наполягала позивачка.

Відтак, предявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) батьківських прав щодо його дітей: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя