Справа № 305/337/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 24 листопада 2015 р. за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 у лютому 2015 р.

Після доповнення до позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь 99330.34 грн. і судовий збір у сумі 1986.60 грн. (а.с.24).

На обґрунтування зазначав, що є поручителем за кредитним договором від 26.09.2007 р. між Промінвестбанком і ОСОБА_3 на суму 60000 грн. У звязку з невиконанням останньою своїх зобовязань він сплатив банку кредит і відсотки на загальну суму 99330.34 грн., однак ОСОБА_3 відмовилась повернути йому ці кошти.

Рішенням Рахівського районного суду від 24.11.2015 р. у позові відмовлено (а.с.103-105).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про неповне зясування усіх фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів (а.с.108-109).

У судове засідання сторони не зявилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені.

Суд першої інстанції виходив із безпідставності позову, оскільки між кредитором (банком) і сторонами був укладений іпотечний договір, а тому норми закону щодо поруки не поширюються на спірні правовідносини.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, з таких мотивів.

Судом першої інстанції установлено, що 26.09.2007 р. між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством), ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (іпотекодавці) був укладений іпотечний договір № 1630 у забезпечення вимог банку як іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору № 1630 від 26.09.2007 р. між банком і ОСОБА_3 (а.с.25-27).

Відповідно до п.4.2.4. указаного іпотечного договору іпотекодавці мають право достроково виконати основне зобовязання, якщо це не суперечить суті зобовязання та умовам, передбаченим кредитним договором.

Згідно з листом Рахівського безбалансового відділення філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» від 22.07.2011 р. платежі за кредитом і відсотками здійснювалися майновим поручителем ОСОБА_2, яким за період користування кредитом сплачено 60000 грн. кредиту і 39330.34 грн. відсотків за користування (а.с.4).

Сторони розірвали шлюб 09.12.2011 р. (а.с.51).

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст.ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

ОСОБА_2 є майновим поручителем. Належних і допустимих доказів задоволення саме ним вимог іпотекодержателя саме за рахунок предмета іпотеки немає, що виключає набуття ним прав кредитора за основним зобов'язанням, тобто право на стягнення сплаченої замість боржника суми. Ця обставина встановлена також рішенням Рахівського районного суд від 12.12.2014 р. (а.с.47-52).

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст. 556 ЦК України не заслуговують на увагу, позаяк ця норма стосується прав поручителя (за договором поруки).

Так, відповідно до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Решта доводів (з питань цільового використання кредитних коштів ОСОБА_3 і часу розірвання шлюбу між сторонами) виходять за межі спірних правовідносин.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Рішення Рахівського районного суду від 24 листопада 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: