АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1934/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення суми боргу і процентів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом про стягнення у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суми боргу в розмірі 1 673 100,00 грн. і процентів в сумі 2 543 112,00 грн., а в загальній сумі 4 216 212,00 грн.

Одночасно позивач звернулася до суду і з заявою про забезпечення позову, в якій просила про накладення арешту на земельні ділянки, які належать ОСОБА_9, а саме на:

- земельну ділянку № 24 по вул. Ватутіна в м. Черкаси площею 0, 0321 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № :06:006:0079:

- земельну ділянку № 24 по вул. Ватутіна в м. Черкаси площею 0, 0179 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № :06:006:0078.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року заяву про забезпечення позову було залишено без задоволення.

Не погодившись з даною ухвалою суду ОСОБА_10 через свого представника ОСОБА_11 звернулася з апеляційною скаргою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги тим, що суд першої інстанції, мотивуючи свою ухвалу, помилково послався на те, що позивачкою ніби-то у заяві не були наведені доводи, які би дали суду підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки заява є належно оформлена і обґрунтована.

Крім цього, районний суд відмовляючи у задоволенні заяви, зазначив, що відповідач ОСОБА_9 не є стороною договору позики від 23.01.2013 р., чим вийшов за межі предмету розгляду на стадії забезпечення позову, фактично наперед вирішив справу по суті і визначив, що позовні вимоги ОСОБА_12 до відповідач ОСОБА_9 є необґрунтованими.

Апелянт просить суд ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2016 р. про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про

стягнення суми боргу і процентів - скасувати, винести нову ухвалу, якою заяву

ОСОБА_13 задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду про відмову в забезпеченні позову скасуванню, з постановленням нової ухвали, про задоволення заяви позивача, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем пред'явлено позов до ОСОБА_8, ОСОБА_9 як солідарних боржників про стягнення суми боргу і процентів .

Ціна позову складає 4216212грн. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що , оскільки сума заборгованості є значною , а відповідачі тривалий час ухиляються від її повернення, то у позивача є достатні підстави вважати, що відповідачі , намагаючись уникнути повернення коштів за договором позики , можуть відчужити належне їм спільне майно , а саме земельні ділянки право власності на які зареєстровані на імя відповідача ОСОБА_9

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р. № 9 зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є чоловіком і дружиною. ОСОБА_8 за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_9 23 січня 2013р. уклала з позивачем ОСОБА_6 договір позики/а.с.7. 12/ за умовами якого позичальник отримала 65000 доларів США , які мала повернути до 23.04.2013р., про що надала письмову розписку /а.с.11/.

Даний договір неодноразово змінювався, шляхом укладання додаткових договорів , предметом яких була зміна строків виконання зобовязання з повернення позики, відповідно до : 23.08.2013р., 23.11.2013р. та 23.05.2014р. /а.с.8-10/. За твердженнями позивача борг в повному обсязі їй повернутий не був, що змусило її звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_8 поданий ОСОБА_6 позов не визнала та в запереченнях на нього зазначила, що договір позики укладався не в інтересах сімї, тому ОСОБА_9 не може бути солідарним боржником, що пролонгації договору вона не здійснювала і додаткових угод не укладала, а отримані в борг від позивача кошти вона повернула новому кредитору ГО «Самооборона в Київській області», якому ОСОБА_6 переуступила борг за договором.

Водночас позивач цього факту не визнала та , в свою чергу, подала докази на спростування даних заперечень /а.с.56-60/.

Отже з вивчених матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір з приводу вимог, що заявлені в позовній заяві, який на час вирішення питання про забезпечення позову вирішений не був і доказам , які були надані сторонами , суд правову оцінку не дав та рішення не ухвалював.

Тому, відповідно до зазначених розяснень , вказаних у Постанові Пленуму Верховного Суду України, у суду були підстави для забезпечення позову ОСОБА_6, оскільки , враховуючи наявність спору та ціну позову , є обєктивні підстави вважати , що в разі невжиття заходів забезпечення даного позову , є загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заявляючи вимогу про забезпечення позову , ОСОБА_6 просила про накладення арешту на земельні ділянки, які належать співвідповідачу ОСОБА_9 ( солідарному боржнику за позовом) , посилаючись на ту обставину , що він набув їх у власність , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_8

При цьому відповідачі ту обставину , що вони перебували у шлюбі на час придбання земельних ділянок визнали , та не надали суду доказів, що це майно є особистою власністю ОСОБА_9.

Отже , враховуючи відсутність на час розгляду даного питання доказів про те , що зазначені земельні ділянки є особистою власністю ОСОБА_9, виходячи з вимог ст.60 СК України , - ці земельні ділянки є спільним майном відповідачів, яким вони володіють в рівних частках, чого не врахував суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви з тих мотивів, що ОСОБА_9 є одноосібним їх власником .

Також суд передчасно дійшов висновку , що оскільки останній стороною за договором позики не був то підстав для відмови в задоволенні заяви позивача не має, тому, що предметом розгляду за позовом є в тому числі є питання про солідарну відповідальність відповідачів , а рішення суду по справі не ухвалено.

Тому , враховуючи встановлені обставини, з вказаних підстав відмова в забезпеченні позову є помилковою.

У звязку з чим , відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України , ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року про відмову в забезпеченні позову у даній справі належить скасувати та постановити нову ухвалу , про задоволення заяви позивача, забезпечивши даний позов у спосіб , що передбачений законом. Оскільки в протилежному випадку, зважаючи на обставини отримання коштів у борг , наявність спору щодо наявності заборгованості, ціну позову, - на думку колегії суду існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_9 не надали доказів , які б свідчили про їх безумовну платоспроможність для можливого повернення заявленої суми заборгованості.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України визначений перелік способів забезпечення позову, а саме: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 р. № 9, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Отже, враховуючи наявність підстав для забезпечення позову, зважаючи на встановлені обставини справи , належить заяву позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задовольнити , забезпечити позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення суми боргу і процентів, у спосіб, який не завдасть шкоди відповідачам, та мінімізує можливі наслідки забезпечення позову і не обмежить власника у праві володіння цим нерухомим майном, але не шляхом накладення арешту на земельні ділянки , а шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим особам вчиняти будь-які дії , спрямовані на відчудження земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_9, а саме:земельної ділянки № 24 по вул. Ватутіна в м. Черкаси площею 0, 0321 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № :06:006:0079:земельної ділянки № 24 по вул. Ватутіна в м. Черкаси площею 0, 0179 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № :06:006:0078.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року - задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення суми боргу і процентів скасувати.

Заяву позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задовольнити .

Забезпечити позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення суми боргу і процентів, шляхом заборони ОСОБА_9 та іншим особам вчиняти будь-які дії , спрямовані на відчудження земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_9, а саме:

- земельної ділянки № 24 по вул. Ватутіна в м. Черкаси площею 0, 0321 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № :06:006:0079:

- земельної ділянки № 24 по вул. Ватутіна в м. Черкаси площею 0, 0179 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № :06:006:0078.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :