УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.
при секретарі Міневич Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, -
В С Т А Н О В И В:
Рішення набрало законної сили в момент його проголошення, тобто 14.03.2014 року. Станом на момент подання позову відповідачами рішення суду не виконано, у звязку із чим, позивачами було подано на примусове виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавчий лист у справі, однак рішення залишається не виконаним протягом більше двох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачам, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 65064443 від 04.08.2016 року. З урахуванням того, що арешт майна передбачає тільки накладення заборони на відчуження, та жодним чином не унеможливлює та на утруднює використання обєктів, забезпечення позову у такий спосіб не може порушити права та інтереси відповідачів, як власників цього майна та будь-яких третіх осіб.

Позивач має реальні підстави побоюватись, що відповідачі можуть розпорядитися зазначеним обєктом нерухомого майна на користь інших осіб, з метою ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову, як інвалід другої групи, що підтверджується відповідної довідкою МСЕК.

Суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання судового рішення, тому слід накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна 20243044, власниками якої є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Копію даної ухвали для виконання направити Державному реєстратору прав на нерухоме майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу суду може бути оскаржено, про що протягом пяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя

04.08.2016