Справа № 689/455/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.08.2016 року смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Шевчик О.М.,

з участю секретаря Фурман Н.Л.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса Ярмолинецького нотаріального округу ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Ярмолинецького нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від28.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер 211.

В обґрунтування позову зазначив, що після розірвання шлюбу зі своєю колишньою дружиною він продав належний йому житловий будинок в Чернівецькій області і на отримані кошти відповідно до договору купівлі-продажу від 23.01.2001 року придбав житловий будинок № 67 по вул. Пушкіна в смт. Ярмолинці, Хмельницької області та став проживати в ньому. Через нетривалий проміжок часу відповідачка, яка не мала свого житла, з метою надання йому допомоги у веденні домашнього господарства з його згоди поселилась в його будинку і в 2002 році вони зареєстрували шлюб.

Позивач у позові вказує, що з метою заволодіння належним йому житлом відповідачка шляхом обману, акцентуючи увагу на його хворобливий стан, спонукала його 28.01.2003 року укласти договір дарування. Також вказав, що нотаріусом не було розяснено можливих наслідків вчиненого правочину, зокрема, втрата права власності на будинок, який є його єдиним місцем проживання.

Після певного часу спільного проживання відповідачка стала з дрібязкових підстав влаштовувати сварки і скандали, що стало причиною розірвання шлюбу за рішенням суду від 23.12.2014 року, після розірвання шлюбу відповідачка все частіше стала провокувати сварки та викликати працівників міліції, з метою подальшого виселення його з будинку.

Вказав, що в даний час в провадженні Ярмолинецького районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод в користуванні жилим будинком шляхом виселення, що свідчить про її дійсний намір - стати одноособовим власником житлового будинку та позбавити його права на житло, а тому вважає, що строк на оскарження договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_3 пропущено з поважних причин і його слід поновити.

Однак, в прохальній частині позову просив визнати недійсним договір дарування, укладений між ним і ОСОБА_3 від 23.01.2001 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові, вказавши, що просять визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від28.01.2003 року.

Позивач також вказав, що в той час (в 2003-2004 роках) у нього був поганий зір, проблеми з серцем та шлунком і він сподівався, що якщо він подарує відповідачці хату, то вона буде за ним доглядати. Вказав, що з 2003 по 2009 роки все було нормально, але після дарування відповідачка змінилася, пропали документи на хату і паспорт, вказав, що розумів, що підписує договір дарування, потім вказував, що міг підписати договір, не читаючи його, що нотаріус не розяснила йому, що це договір дарування, в подальших поясненнях вказав, що не памятає, чи підписував в нотаріуса даний договір.

Також позивач в судовому засіданні вказав, що не міг звернутися до суду з даним позовом раніше, оскільки у нього не було документів на хату, які забрала відповідачка.

Відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач суду пояснила, що позивач подарував хату добровільно, вона не примушувала його це робити, що на той час він не хворів та не потребував догляду і все усвідомлював.

Відповідач також вказала, що позивач говорив їй, що потрібно, щоб на ньому не було майна і що треба його оформити на неї.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності до даного позову.

Третя особа - приватний нотаріус Ярмолинецького нотаріального округу ОСОБА_5 проти позову заперечила, вказавши, що перед підписанням договору вона прочитала сторонам текст документу, що сторони підписували договір у її присутності, що перед укладенням договору вона давала їм перелік документів, які необхідні для посвідчення договору дарування, у звязку з чим вони зверталися до БТІ.

Нотаріус також вказала, що перевіряла дієздатність позивача шляхом спілкування і будь-яких сумнівів у його дієздатності в неї не виникало.

Крім того, вказала, що сама назва договору «дарування» передбачає настання відповідних наслідків його укладення.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.04.2002 року до розірвання шлюбу, що підтверджується рішенням Ярмолинецького районного суду від 23.12.2014 року.

28.01.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: смт. Ярмолинці, вул. Пушкіна, 67.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 211.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

При цьому позивачем не надано суду будь-яких доказів, які підтверджують те, що під час укладення договору дарування від 28.01.2003 року він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, або ж мав місце обман зі сторони відповідача щодо цих обставин.

Обставини, на які позивач посилається у позові, спростовуються поясненнями відповідача, третьої особи - приватного нотаріуса Ярмолинецького нотаріального округу ОСОБА_5

Крім того, як вбачається з абзацу першого договору дарування від 28.01.2003 року, сторони попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, у даному договорі також вказано, що зміст статтей 243, 244 ЦК України (чинного на час укладення правочину), сторонам розяснено.

Не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач, і показаннями свідків, про допит яких він заявляв клопотання.

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що коли працювала дільничним інспекторомЯрмолинецького РВ УМВС України в Хмельницькій області, то неодноразово виїжджала на виклики ОСОБА_3 та ОСОБА_3, це було як під час їхнього шлюбу, так і після розлучення, оскільки вони не могли поділити майно. Зі слів відповідачки їй також відомо, що був договір дарування між позивачем та нею, однак, будь-яка інша інформація з цього приводу, їй невідома.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивача з 2003 року, що він наймав її садити розсаду і за це платив гроші; вказала, що їй відомо, що він подарував будинок жінці, але про те, що вона примушувала його це зробити, він не говорив.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_3 продав хату в 2001 році і купив хату і машину в Ярмолинцях; вказав, що у 2003 році позивач тяжко не хворів і догляду не потребував, в той час він працював і їздив за товаром.

Свідок вказав, що про те, що позивач подарував хату жінці йому стало відомо пізніше і що позивач йому говорив, що зробив це, оскільки був винен гроші і треба було, щоб на ньому не було майна.

Судом також оглянуто копії медичних документів позивача, доданих до позову та медичні документи, надані ним в судовому засіданні, однак, будь-якої інформації, яка могла б бути доказом наявності тяжкої хвороби або іншого хворобливого стану у позивача на момент укладення договору дарування від 28.01.2003 року, дані документи не містять.

За клопотанням позивача судом витребувано та оглянуто матеріали перевірок Ярмолинецького РВ УМВС України в Хмельницькій області за зверненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 №№ 476 від 17.04.2015 року, 544 від 27.04.2015 року, 547 від 25.04.2015 року, 548 від 27.04.2015 року, 681 від 19.05.2015 року, 752 від 10.06.2015 року, 1170 від 17.08.2015 року, 1325 від 10.09.2015 року, 1519 від 13.10.2015 року, однак, жодних обставин, на які позивач посилається у позові як на підстави визнання договору дарування від 28.01.2003 року недійсним, вони не підтверджують.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивач змінював свої пояснення в судовому засіданні, спочатку вказувавши, що підписував договір дарування, потім вказував, що не памятає чи підписував, у звязку з чим судом розяснено право на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, від чого останній відмовився.

У відповідності до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що договір дарування від 28.01.2003 року був укладений ним внаслідок обману зі сторони відповідачки або внаслідок його помилки, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.203,215,229,230,717 ЦК України, ст.ст.10,60,61,212-215 ЦПК України,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Ярмолинецького нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

Копія вірна:

Суддя О.М.Шевчик