Справа № 751/5355/15-ц Провадження № 22-ц/795/488/2016 Головуючий у I інстанції - Косач І. А. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С., Висоцької Н.В.

при секретарі: Халимон Т.Ю.

з участю: представника позивача Сірика Д.В., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та договору забезпечення, укладеного на його основі та на його виконання,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, у якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року у сумі 13181,29 доларів США, що в еквіваленті становить 286961,71 грн., з яких: 11832,86 доларів США, що в еквіваленті становить 257605,87 грн. непогашеної суми кредиту, 712,89 доларів США, що в еквіваленті - 15519,89 грн. несплачених процентів, 635,54 доларів США, що в еквіваленті - 13835,95 грн. пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків, а також 2896,62 грн. судових витрат.

Позов обгрунтований тим, що 18 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (зміна найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/1024/74/46229, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 20000 доларів США строком по 17 липня 2026 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 18 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (зміна найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року. Враховуючи неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило задовольнити позовні вимоги.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому просили визнати недійсним кредитний договір №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року та договір іпотеки, договір поруки, укладені на його основі та на його виконаня.

Зустрічний позов обгрунтовували тим, що у порушення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» на момент підписання кредитного договору ОСОБА_3 як споживачу фінансової послуги не було надано інформації щодо загальної вартості кредиту, не роз'яснено та не повідомлено про обов'язкові та необхідні істотні умови для такого типу договору; не надано графік погашення кредиту, про який ОСОБА_3 стало відомо тільки в 2015 році, та у разі ознайомлення з ним до підписання кредитного договору, ОСОБА_3 не погодився б на такі умови кредитування; відсутній щомісячний ануїтетний платіж. Позивачі зазначали, що вказані дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ввели ОСОБА_3 як споживача в оману, що мало наслідком укладання кредитного договору в результаті помилки. Також, за твердженням позивачів, станом на липень 2006 року ВАТ «Аваль» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою фізичній особі.

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування наслідків недійсності кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року у вигляді двостороннього повернення всього, отриманого на виконання кредитного договору сторонами, а саме: забов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ОСОБА_3 3843,83 доларів США та в порядку застосування реституції за недійсним договором іпотеки №3318 від 20 липня 2006 року, за яким ОСОБА_3 заставив належні йому майнові права на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1), виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №3491852 від 20 липня 2007 року; з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження №3492013 від 20 липня 2006 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року у сумі 13 181,29 доларів США, що в еквіваленті станом на 16 березня 2015 року становить 286 961,71 грн., з яких: непогашена сума кредиту - 11 832,86 доларів США, що в еквіваленті становить 257 605,87 грн.; несплачені проценти - 712,89 доларів США, що в еквіваленті становить 15 519,89 грн.; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 635,54 доларів США, що в еквіваленті становить 13 835,95 грн. Судовий збір в розмірі 2869,62 грн. стягнуто на користь позивача по 1434,81 грн. з кожного з відповідачів.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору та договору забезпечення, укладеного на його основі та на його виконання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, застосувавши наслідки недійсності правочинів.

Заявник не погоджується із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, недослідження та ненадання належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема результатам проведеної судово-почеркознавчої експертизи №3190/3190/15-24 від 27 листопада 2015 року, положенням та вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» в частині інформування споживача про сутність фінансової послуги (кредиту) та обов'язковості зазначення детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, ігнорування положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного кредування і контролю».

Заявник зазначає, що суд не врахував висновки експертизи №3190/3190/15-24 від 27 листопада 2015 року, за якими підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Позичальник» графіку погашення кредиту та інших платежів, який є невід'ємною складавою частиною кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, та у порушення ст.ст. 58, 59 ЦПК України суд прийняв зазначений графік як належний доказ, при цьому зазначивши, що відомості, викладені в графіку погашення кредиту та інших платежів відповідають умовам п.п. 1.3, 1.4, 5.1 кредитного договору.

Заявник вказує, що п.1.3 кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року передбачає два принципово різних способи погашення кредиту, а відсутність графіку погашення кредиту, який є невід'ємною складовою частиною договору та визначає індивідуально обрану программу кредитування, породило для ОСОБА_3 невизначеність вихідних/базових умов кредитного договору, що є порушення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_3 стверджує, що кредитний договір №014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема не містить зазначення сукупної вартості кредиту (сума наданих кредитних коштів, так і сума коштів, що має бути сплачена в рахунок відсотків за весь період користування кредитними коштами), вартість послуги з його оформлення (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням); у випадку ознайомлення із графіком погашення кредиту до підписання кредитного договору заявник не погодився б на такі умови кредитування. Заявник вважає, що сукупність вищезазначених дій банку ввели його в оману, що мало наслідком та спричинило укладення кредитного договору в результаті помилки.

ОСОБА_3 наголошує на тому, що його доводи про відсутність у банку ліцензії були відверто спотворені та перекручені судом, оскільки банківська ліцензія №10, видана Національним банком України 11 жовтня 2006 року, а кредитний договір укладений 18 липня 2006 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду першої інстанції, представника позивача Сірика Д.В., який просив відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року станом на 16.03.2015 року утворилась заборгованість, яка на підставі ст.ст. 526, 527, 554, 611 ЦК України підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору не суперечать положенням ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», підстави для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215, 227, 229, 230 ЦК України, відсутні.

Судом по справі встановлено, що 18 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (зміна найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/1024/74/46229, за умовами якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000,00 доларів США на 240 місяців з 18 липня 2006 року по 17 липня 2016 року із процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 12 відсотків річних (а.с.5-11).

Відповідно до п. 2.1 укладеного кредитного договору кредитні кошти призначені для купівлі 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 9.1 укладеного кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченного платежу за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (зміна найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника - ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року, в повному обсязі цих зобов'язань. Згідно п.2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договром, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (а.с.12-13).

19 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (зміна найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року. Згідно п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Ющенко О.С., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, за реєстровим №3318 від 19.07.2006 року (а.с.187-188).

На виконання умов кредитного договору позивачем грошові кошти у сумі 20000 доларів США були перераховані на рахунок позичальника ОСОБА_3 № липня 2006 року (а.с.14).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом п. 6.5 кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

26 січня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався таким правом та направив ОСОБА_3 письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним говором №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року (а.с.15).

26 січня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив ОСОБА_5 письмову вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, за яким остання поручалася за виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року (а.с.16).

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п.6.5 кредитного договору ПАТ «Райффайзен банк Аваль» використав право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з наданого ПАТ «Райффайзен банк Аваль» розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року станом на 16.03.2015 року становить 13181,29 доларів США, що в еквіваленті станом на 16 березня 2015 року становить 286961,71 грн., з яких: непогашена сума кредиту - 11832,86 доларів США, що в еквіваленті становить 257605,87 грн.; несплачені проценти - 712,89 доларів США, що в еквіваленті становить 15519,89 грн.; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 635,54 доларів США, що в еквіваленті становить 13835,95 грн. (а.с.17-20).

Зважаючи на те, що вищевказаним розрахунком, який є належним та допустимим доказом по справі відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, підтверджено заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року, районний суд обгрунтовано стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість.

Проте визначаючи розмір пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків у іноземній валюті із зазначенням еквіваленту у національній валюті районний суд не звернув увагу на наступне.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ст.ст. 3, 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченного платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то з огляду на зазначене пеня має розраховуватися лише у грошовій одиниці України - гривні.

За викладених обставин, рішення районного суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року по пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову у цій частині вимог шляхом стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пені за порушення строків кредиту та відсотків у сумі 13835,95 грн.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просили на підставі ст.ст. 203, 215, 227, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати недійсними кредитний договір №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року та договір іпотеки, договір поруки, укладені на його основі та на його виконаня, застосувавши наслідки недійсності правочинів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно із ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4, 1.5 кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року кредит надається на 240 місяців з 18 липня 2006 року по 17 липня 2026 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 12% річних. Додатково, при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0% від суми кредиту.

Згідно із п.п. 1.3 кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснювати наступним чином:

- згідно графіку погашення кредиту (додаток до договору) в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1 цього договору; погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно;

- згідно графіку погашення кредиту (додаток до договору) ануїтетними платежами.

Пунктом 3.3. кредитного договору передбачено, що сторони встановлюють, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

У п. 5.1 укладеного кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 17 липня 2026 року на рахунок, зазначений в п.4.1 цього договору. Щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок АППБ «Аваль».

Як вбачається із п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 3.3 укладеного кредитного договору у останньому зазначена сума кредиту, строк погашення кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок погашення кредиту, періодичність та обсяги платежів.

Таким чином, укладаючи та підписуючи кредитний договір №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року сторони погодили його умови, ОСОБА_3 протягом тривалого часу здійснював оплату на виконання кредитних зобов'язань, а отже, не вважав його умови несправедливими і звернення з даним позовом лише після звернення банківської установи з позовом про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором спростовує доводи ОСОБА_3 про порушення його прав як споживача шляхом ненадання необхідної інформації для здійснення свідомового вибору.

Посилання заявника на відсутність у кредитному договорі детального розпису загальної вартості кредиту не може бути підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, зважаючи на те, що вказане не вплинуло на свідомий вибір ОСОБА_3 при укладанні кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що підприємницька практика банку є такою, що ввела споживача в оману.

Доводи заявника про те, що умови кредитного договору не містять вартості послуги з його оформлення спростовується п.1.5 кредитного договору, за яким додатково, при укладанні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0% від суми кредиту.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він не був ознайомлений із графіком погашення кредиту та його не підписував, не є підставою визнання кредитного договору недійсним, враховуючи наступне.

Так, висновком судово-почеркознавчої експертизи № 3190/3191/15-24 від 27 листопада 2015 року, проведеної Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Позичальник» графіку погашення кредиту та інших платежів, який є невід'ємною складовою частиною кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року виконанні рукописним способом пастою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Позичальник» графіку погашення кредиту та інших платежів, який є невід'ємною складовою частиною кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року виконанні не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.159-162).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 здійснював періодичне погашення кредиту відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 5.1 кредитного договору, а саме виходячи із розміру 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту та погашення відсотків за користування кредитом, тобто погодився з визначеними договором умовами, а тому відстуність його підпису на графіку погашення кредиту за умови сплати платежів на виконання кредитного договору не тягне за собою визнання недійсним самого кредитного договору.

В обгрунтування недійсності оспорюваного кредитного договору ОСОБА_3 посилається на те, що банк отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій після укладення кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2001 року Національний банк України видав Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» банківську ліцензію №10 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.252).

10 лютого 2004 року Національний банк України видав Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» дозвіл №10-3 на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу, згідно якого банк має право на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.253,254-255).

За таких обставин, посилання ОСОБА_3 в обґрунтування підстав для визнання кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року недійсним, як такого, що укладено з порушенням вимог ст. 227 ЦК України, є необгрунтованим, оскільки банк мав право надавати позивачу кредит в іноземній валюті, а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті.

Посилання ОСОБА_3 на те, що умови п.1.3 кредитного договору №014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року передбачають два принципово різних способи погашення кредиту, що породило для позичальника невизначеність вихідних/базових умов кредитного договору апеляційний суд відхиляє, оскільки п.1.3 надає позичальнику право здійснювати погашення кредиту в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту та щомісячно погашати відсотки за користування кредитом чи здійснювати погашення кредиту ануїтетними платежами, при цьому ОСОБА_3, як вбачається з розрахунку заборговавності, погашення кредиту здійснювалось за класичним способом погашення кредиту.

З врахуванням викладеного, районний суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, укладені на його основі та на його виконаня, застосування наслідків недійсності правочинів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року по пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 в частині стягнення солідарно заборгованості по пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» пеню за порушення строків кредиту та відсотків у сумі 13835,95 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: