Справа № 487/4814/15-ц
Провадження № 2/487/102/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П.,при секретарі Табунщик К.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності

В С Т А Н О В И В

24.06.2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням уточнених позовних вимог) зазначив, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2015р. , зміненого в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 15.04.2015року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України , потерпілим за яким є він. Внаслідок злочинних дій відповідачів , 21.09.2012 року він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до втрати професійної працездатності. 02.01.2013 року йому було встановлено третю групу інвалідності загального захворювання безстроково , а також висновком МСЕК йому було заборонена праця в якості столяра, яку він займав до отримання тілесних ушкоджень.

Вважає, що відповідачі зобов'язані відшкодувати йому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності, з урахуванням ступеня втрати 45%, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідачів на його користь компенсацію в рахунок відшкодування шкоди у розмірі 2479,50 грн., по 1239,75 грн. з кожного з часу втрати заробітку, тобто з 01.05.2013 року( з моменту переведення його на іншу посаду) і до досягнення ним пенсійного віку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. В подальшому в судове засідання не з*явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивачем не наведено доказів на підтвердження причини його інвалідності, крім того, під час розгляду кримінального провадження позивач заявляв про відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру у звязку із вчиненим відносно до нього злочином, у звязку із відшкодуванням відповідачами шкоди.

В подальшому відповідачі в судове засідання не з*явились. Представник відповідача ОСОБА_3 надав до суду заяву про подальший розгляд справи за його відсутності, в задоволені позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.ч.1. 2, 3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'яти кратного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2015р. , зміненого в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 15.04.2015року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України. Так, відповідно до вироку було встановлено, що 21.09.2012 року, у період з 18 год. до 18.30 год., ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у громадському місці- поблизу літнього торгівельного павільону , розташованому по Проспекту Жовтневому у місті Миколаєві, у стані алкогольного спяніння, порушуючи громадський порядок , проявляючи явну неповагу до суспільства, висловлювалися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 і присутніх громадян. Не реагуючи на зауваження, діючи з особливою зухвалістю, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесли ОСОБА_1 не менше 5 ударів руками і ногами по голові й тулупу, продовжуючи побиття і після того , як потерпілий

впав на землю і не чинив опору. У результаті зазначених дій ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя у момент спричинення, у вигляді судбуральної гематоми, забиття головного мозку, закритого перелому лівої виличної кістки, пошкодження структур середнього лівого вуха з розривом барабанної перетинки.

В результаті таких дій ОСОБА_1 спричинено тяжку черепно-мозкову травму, що призвело до часткової втрати пам*яті і слуху, потерпілий отримав 3-ю групу інвалідності та позбавлений можливості працювати за спеціальністю, а саме відповідно до висновку МСЕК, ОСОБА_1 не може працювати столяром, тобто обіймати раніше займану посаду.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, згідно норми вказаної статті вина відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчинені злочину доведена у встановленому законом порядку і не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності.

Висновком МСЕК від 28.12.2012року ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності загальне захворювання, безстроково.

Відповідно до висновку експерта № 22-к від 02.03.2016 року у ОСОБА_1, 21.09.2012 року мала місце закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку середнього ступеню тяжкості та крововиливу під тверду мозкову оболонку мозку . Гематома ( крововилив) під твердою мозковою оболонкою була видалена при проведенні операції трепанації черепу )21.09.2012р.) дефект склепіння черепу закритий титановою пластиною(14.11.2012р.).

Після травми , крім вказаного дефекту склепіння черепу (закритий титановою пластиною), мають місце наслідки у вигляді легкого вестибулярного синдрому, помірного порушення когнітивних функцій головного мозку, що є причиною встановлення 3 групи інвалідності.

Вказане свідчить , що між черепно-мозковою травмою( 21.09.2012р.) та встановленою групою інвалідності мається прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Стійка втрата загальної працездатності в результаті зазначених наслідків черепно- мозкової травми становить 45 % .

Враховуючи, що позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача отримав тілесні ушкодження, що призвело до втрати 45 % професійної працездатності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право відповідно до ст. 1195 ЦК України на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності. При цьому, щомісячні виплати на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, повинні бути присуджені позивачу з дня втрати заробітку. Отже, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності, починаючи з 01.05.2013 року.

Що стосується розміру щомісячних виплат на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності, суд виходить з того, що на момент спричинення тілесних ушкоджень позивач працював столяром в ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект», його середньомісячний заробіток за три останні календарні місяці роботи, що передували втраті працездатності внаслідок каліцтва відповідно до довідки про доходи складає 3150 грн. (за червень, липень, серпень 2012 року згідно довідки про доходи №2463 від 08.11.2012року), що становить менше від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено, що з 1 липня 2012 року розмір мінімальної заробітної плати становив - 1102 гривень на місяць, а пятикратний розмір мінімальної заробітної плати становить 5510 грн.

У звязку із встановленням позивачу групи інвалідності його переведено на посаду гардеробника із заробітною платною 1365 грн.

Таким чином, враховуючи, що на момент встановлення позивачу інвалідності третьої групи, середньомісячний заробіток позивача був меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної, суд вважає, що розмір втраченого заробітку повинен обчислюватися, виходячи з п'яти кратного розміру мінімальної заробітної , з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а саме:5510 грн.х 45% втрати працездатності становить 2479 грн.50 коп. щомісяця.

Отже, в межах заявлених вимог, відповідно до вищевказаного розрахунку, з відповідачів має бути стягнуто компенсацію в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати професійної працездатності у розмірі 2479 грн 50 коп. щомісяця( по 1239,75 грн. з кожного) на період непрацездатності позивача, а не до досягненням ним пенсійного віку, як заявлено позовними вимогами.

При цьому суд не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки його докази спростовані висновком експерта.

Крім того, факт сплати відповідачами матеріальної та моральної шкоди під час розгляду кримінального провадження не є підставою для позбавлення права позивача на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, що призвело до втрати працездатності.

Також, суд вважає необхідним у відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

За таких підстав , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 , 257-1 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду,внаслідок часткової втрати працездатності у розмірі по 1239 грн. 75 коп. щомісяця з кожного , в період із 01.05.2013 року і на період непрацездатності.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.