Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 431/5116/15-ц
Провадження № 22ц/782/493/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» липня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Коротких О.Г., Орлова І.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Верхньопокровська сільська рада Старобільського району Луганської області, про визнання права власності на нежитлову будівлю,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, у якому просила визнати за нею право власності на нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення загальною площею 332,9 кв.м. (літера А-1), що розташована за адресою: с. Верхня Покровка Старобільський район. В обгрунтування позову зазначала, що з 14 червня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 У зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, вони вирішили поділити спільне майно. Рішенням Верхньопокровської сільської ради Старобільського району Луганської області від 21.11.2015 року № 15/13 позивачу у власність було передано земельну ділянку площею 0,4150 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. За час спільного проживання з відповідачем на вказаній земельній ділянці було побудовано нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення загальною площею 332,9 кв.м. Посилаючись на те, що зазначену нежитлову будівлю не можливо розділити з відповідачем, оскільки на неї не визначено право власності, просила задовольнити позов.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21.12.2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення загальною площею 332,9 кв.м. (літера А -1), що розташована за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі, апелянт ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення суду та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_2, підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, вважає рішення незаконним, оскільки зазначеним рішенням порушуються його права, тому просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також представник позивача апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що права ОСОБА_5 зазначеним рішення не порушені, оскільки нежитлова будівля розташована на земельній ділянці позивача, яка належить їй на праві власності та не заважає ОСОБА_2 користуватися своїм майном.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог з нормативної точки зору та їх доведеності в суді достатніми доказами.

Проте, до таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбі (а.с.11).

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,4150 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства. (а.с.12).

Зазначена земельна ділянка була набута позивачем у шлюбі з відповідачем.

Згідно технічного паспорту на нежитлову будівлю на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташований склад (нежитлова будівля сільськогосподарського призначення) (А-1), а також асфальтовий майданчик та будівля оператора заправника.

Згідно висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки ринкова вартість нежитлової будівлі сільськогосподарського призначення становить 193800 грн. (а.с.4.)

Асфальтовий майданчик паливо мастильних матеріалів та будівля оператора заправника належать на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 30.11.2015 року постійною комісією Верхньопокровської сільської ради з питань економічного розвитку, земельних відносин, екології та адміністративного територіального устрою було встановлено, що при виїзді на місце в присутності конфліктуючих сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка передана у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства площею 0,4150 га, у тому числі сільськогосподарські землі - 0,4150 га та виявлено, що ОСОБА_3 має у власності земельну ділянку загальною площею 0,4150га по АДРЕСА_1.

При обмірі земельних ділянок встановлено, що земельні ділянки на яких розташовані майно пайщиків колишнього КСП «імені К.Маркса» (склад ГСМ) та асфальтована площадка ОСОБА_2 не мають документів на право власності, оренди, користування землею і розташовані в межах земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3 Зазначена інформація також вказана в акті обстеження земельної ділянки від 25.07.2016 року.

Відповідно до інформації Верхньопокровської сільської ради від 18.07.2016 року № 292, остання дозвіл на будівництво нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 не надавала.

Заперечення представника позивача стосовно того, що надана ОСОБА_5 копія технічного паспорту є неналежним доказом до уваги не приймаються, оскільки колегією суддів у судовому засіданні був оглянутий його оригінал. Крім того, знаходження асфальтового майданчика та будівлі оператора заправника на земельній ділянці позивача підтверджується актами обстеження земельної ділянки комісії Верхньопокровської сільської ради.

Таким чином, розглянувши справу до відповідача ОСОБА_4, суд не звернув уваги на те, що, в межах земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_3, розташовані асфальтовий майданчик та будівля оператора заправника, які належать на праві власності ОСОБА_2, і у разі зведення огорожі по межі земельної ділянки буде перекритий доступ до асфальтового майданчика. Крім того, зазначена земельна ділянка була виділена позивачу зі спорудами, які належать ОСОБА_5

Позивачем до ОСОБА_5, який є власником майна, що розташоване на земельній ділянці позивача, позов не заявлявся і в установленому законом порядку питання про притягнення його до участі у справі як належного відповідача або співвідповідача судом першої інстанції не вирішувалось.

За таких обставин судом першої інстанції ухвалене помилкове рішення через порушення норм процесуального права та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову із зазначених вище підстав.

При цьому, колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог, так як це може бути зроблено під час розгляду справи з усіма належними відповідачами.

Керуючись ст.ст.303, 307,309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Верхньопокровська сільська рада Старобільського району Луганської області про визнання права власності на нежитлову будівлю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 2131,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: