АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/2730/14-ц Головуючий в І інстанції: Заболотний В.М. Номер провадження: 22-ц/791/1790/16 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року в справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Харківського національного університету внутрішніх справ про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 проходив навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ з серпня 2008 року по червень 2012 року. 16.08.2008 року між ХНУВС та відповідачем укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.2.3.6. Договору відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання, 02.06.2011 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано для подальшого проходження служби до УМВС України в Херсонській області. 26.02.2014 року він звільнився за власним бажанням. З даних підстав позивач просить суд стягнути з ОСОБА_5 фактичні витрати, пов'язанні з його навчанням, а саме грошові кошти в розмірі 39839,34 гривень.

ОСОБА_5 звернувся до Харківського національного університету внутрішніх справ з зустрічним позовом та просив суд розірвати договір №4302-08 л/с від 16.08.2008 року в зв'язку з не виконанням обов'язків ХНУВД.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичні витрати пов'язанні з його навчанням, а саме грошові кошти в розмірі 1635,55 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 до Харківського національного університету внутрішніх справ про розірвання договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, Харківський національний університет внутрішніх справ в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем докази витрат на навчання відповідача, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати , ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ніким не оскаржено, тому в силу принципу диспозитивності не переглядається.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5О вказує на безпідставність її доводів, вважає рішення суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено правомірність стягнення витрат та їх розмір (крім речового утримання за 2-4 курс в сумі 1635,55 гривень). Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що згідно з наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2008 року за № 405о/с ОСОБА_5 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції за спеціальністю 6.060100 «Правознавство» (за напрямом підготовки фахівців для підрозділів боротьби з економічною злочинністю) з 16 серпня 2008 року, та присвоєно йому спеціальне звання «рядовий міліції» (а. с. 8).

16 серпня 2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, головним управлінням МВС України в Херсонській області та ОСОБА_5 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 4302-08 пе/Хс (а. с. 9,10).

На підставі наказу ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 02 червня 2012 року за № 216о/с курсанта 4-го курсу факультету за спеціальністю «правознавство» (напрям підготовки фахівців для підрозділів боротьби з економічною злочинністю) лейтенанта міліції ОСОБА_5 з 02 червня 2012 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Херсонській області (а. с. 11).

Наказом начальника УМВС України в Херсонській області від 26.02.2014 № 38 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у запас збройних сил України за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) лейтенанта міліції ОСОБА_5 оперуповноваженого карного розшуку лінійного відділення в порту «Херсон» УМВС, Вислуга років на день звільнення 5 років 06 місяців 10 днів (а. с. 12).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами розділу «Обов'язки Сторін» договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2008 року № 4302-08пе/Хк укладеного між позивачем та ОСОБА_5, зокрема пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 передбачено, що університет забезпечує відповідача теоретичною та практичною підготовкою, створює умови для навчання, забезпечує харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

У п. 2.3.6 даного договору зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору (п.п. 3.1, 3.2 - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання), особа повинна відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», в редакції яка діяла станом на 26 лютого 2014 року, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, пропрацювавши лише з 02 червня 2012 року по 26 лютого 2014 року, тобто строк, менший за встановлений трирічний термін.

Згідно п. 4.1 договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, яка діяла на момент вступу ОСОБА_5 до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом 3-х років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду витяги з наказів начальника вищого навчального закладу про переведення курсантів на наступний курс навчання де проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом 2.1.Порядку розрахунку витрат. При цьому суд, в порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не запропонував позивачу надати, в разі їх наявності, вказані накази.

Відповідно до доданих до апеляційної скарги витягів з наказів т.в.о.ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 серпня 2009 року № 365, від 31 серпня 2010 № 385, від 30 серпня 2011 року № 449, на виконання вимог п. 2.2. Порядку розрахунку витрат, в них вказана загальна сума утримання курсанта ОСОБА_5 за відповідний рік (а.с.118-120). З вказаними наказами ОСОБА_5 ознайомлений.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про доведеність розміру отриманого відповідачем грошового, продовольчого, речового та комунального забезпечення. Так, позивачем в обґрунтування позовних вимог було надано: довідку за підписом начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ХНУВС щодо грошового забезпечення ОСОБА_5; довідку-розрахунок витрат на харчування ОСОБА_5, складену начальником відділення продовольчого забезпечення ХНУВС; довідку розрахунок про вартість фактично отриманого ОСОБА_5 речового майна та лазне-прального забезпечення, складену начальником відділення речового забезпечення ХНУВС ; розрахунки комунальних послуг, складені начальником комунально-експлуатаційного відділення ХНУВС.

Доводи апеляційної скарги є юридично обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача фактичних витрат повязаних з його утриманням під час навчання.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та постановлення нового рішення у вказаній частині про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, та задоволенням позову Харківського національного університету внутрішніх справ понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.303, п.2 ст. 307, ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року про відмову в задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 38203,79 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати по сплаті судового збору в сумі 593,02 гривні.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Цуканова

ОСОБА_3