Справа № 134/2099/15-ц Провадження № 22-ц/772/2646/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області про стягнення індексації на заробітну плату,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом, під час розгляду справи уточнила позовні вимоги, зазначала, що 16 жовтня 2015 року вона була звільнена з посади помічника вихователя ДНЗ «Ромашка» с. Красносілка Крижопільського району за власним бажанням, однак, повністю не отримала розрахунок по заробітній платі при звільненні, а саме: індексацію на заробітну плату у сумі 3209 грн.12 коп. за період роботи з 01.03.2015 року по 16.10.2015 року та середньомісячний заробіток за весь час затримки з 16.10.2015 року по 06.04.2016 року у сумі 9504 грн.77 коп. Вона зверталась до сільського голови ОСОБА_7 про нарахування та виплату індексації на заробітну плату, але їй було відмовлено.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_6 просила стягнути з Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області на її користь заборгованість по зарплаті у вигляді нарахування індексації на заробітну плату у сумі 3209 грн.12 коп. та середнього заробітку за весь час затримки з 16.10.2015 року по 06.04.2016 року у сумі 9504 грн.77 коп.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 липня 2016 рокуу задоволенні вказаного позову відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду; порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 16.10.2015 року була звільнена з посади помічника вихователя ДНЗ «Ромашка» с. Красносілка Крижопільського району за власним бажанням.

ОСОБА_6 зверталась до сільського голови ОСОБА_7 про виплату індексацію, однак індексацію заробітної плати не отримала, через відсутність коштів у відповідача. Відсутність даних кошів підтверджується як поясненням відповідача, так і наданими суду бухгалтерськими документами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині виплати індексації на заробітну плату ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв згідно ч.6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та не мав можливості виплатити позивачу компенсацію на заробітну плату.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині виплати середньої зарплати за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що дані вимоги є похідними від первісної вимоги.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегією суддів встановлено та не оспорюється сторонами, що 16.10.2015 року ОСОБА_6 була звільнена з посади помічника вихователя ДНЗ «Ромашка» с. Красносілка Крижопільського району за власним бажанням.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Колегією суддів встановлено, що при звільненні ОСОБА_6 не було нараховано та виплачено у повному розмірі індексацію на заробітну плату.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Крижопільської районної державної адміністрації № 02-16 від 04.05.2016 року за 2015 рік ОСОБА_6 було нараховано індексацію у сумі 2426 грн.24 коп., а різниця між нарахованим та виплаченим складає 1996 грн.12 коп. (а.с. 81-82).

Колегією суддів зясовано, що ОСОБА_6 було виплачено лише індексацію на заробітну плату за січень-березень 2015 року у розмірі 430 грн.12 коп.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 у частині нарахування індексації на заробітну плату підлягають до часткового задоволення, а саме, стягненню з відповідача на користь позивача індексації на заробітну плату у розмірі 1996 грн.12 коп.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява № 10972/05-ЄСПЛ, суд визнав порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд зауважив, що вимога заявника ґрунтувалась на чіткому положенні на той час національного законодавства, відтак заявник міг вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, якщо не право отримати відповідну виплату. Відповідно до усталеної практики Суду, державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобовязань, тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 року предметом якої був спір про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, що у разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 не було проведено розрахунок по заробітній платі при звільненні, тобто, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не надано наказу про її звільнення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це ніяким чином не впливає на правовідносини між сторонами, які склалися між сторонами.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст.1, 3, 57, 60, 303, 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області про стягнення індексації на заробітну плату задовольнити частково.

Стягнути з Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області на користь ОСОБА_6 індексацію на заробітну плату у розмірі 1996 грн.12 коп.

Стягнути з Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області на користь ОСОБА_6 середній заробіток з часу затримки розрахунку при звільненні у сумі 2000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підпис)

З оригіналом вірно :