Справа № 522/6714/16-ц
Провадження № 2/522/5057/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Кічмаренка С.М.,
за участю секретаря Мельник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-
Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд припинити обтяження права власності ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1) на нерухоме майно скасувати арешт, накладений на нежиле приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 10, яке належить ОСОБА_1, накладеного постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції б/н від 27.10.2010 року, зареєстрованого Одеською філією ДП « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 02.11.2010 за № 10435377.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником нежилого приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 10, на яке ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року накладено арешт. По справі, в рамках якої, вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке є предметом спору між сторонами укладено мирову угоду і закрито провадження у справі.
В подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2013 року скасовано арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року.
З метою виконання вищезазначеної ухвали суду, позивач звернувся до державного реєстратора для припинення обтяження на, належне йому, майно у чому йому було відмовлено, посилаючись на те, що поданою позивачем ухвалою скасовується арешт, який накладений ухвалою суду, що суперечить відомостям які містяться у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у частині підстави накладення арешту, та обтяжувача.
Станом на теперішній час арешт з, належного позивачу, майна не знятий у звязку зі знищенням виконавчого провадження.
Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом, оскільки наявним арештом права позивача, як власника майна, порушуються.
Позивач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача по справі до судового засідання не зявилився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи суду не надавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дана обставина встановлена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2013 року по справі № 2-2812/11, яка набрала законної сили 26.11.2013 року.
Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року вжито заходи забезпечення позову у справі № 2-2812/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договору недійсним та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя накладено арешт, зокрема, на нежиле приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Єврейська, 10, що належить позивачу на праві власності.
17.06.2013 року Приморським районним судом постановлено ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у вищезазначеній справі.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2013 року скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2010 року, якою накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, а саме: нежитлові приміщення за адресою: м. Одеси, вул. Пушкінська, 27, яке має назву «Оздоровчий-лікувальний центр « Натакан» ( без створення юридичної особи), квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 243,6 кв.м.; від 25.08.2010 року, якою накладено арешт на нежиле приміщення, яке належить ОСОБА_1, загальною площею 95,3 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 10; від 22.03.2011 року, якою накладено арешт на квартиру № 51, яка належить ОСОБА_4, загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз 5/1.
В матеріалах наявна копія рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 27897387 від 22.01.2016 року, яким відмовлено у скасуванні обтяжень на нерухоме майно, а саме: нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_1, загальною площею 95,3 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 10, посилаючись на те, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у частині підстав накладення арешту, та обтяжувача існують розбіжності.
Позивач в позові зазначає те, що після отримання вищезазначеного рішення, на підставі наданих розяснень, він звернувся до Приморського ВДВС ОМУЮ із заявою від 04.02.2016 року про зняття арешту з нежилого приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 10.
Листом від 12.02.2016 року за № 3744 Приморського ВДВС позивачу було повідомлено, що виконавче провадження було знищено за закінченням терміну зберігання, відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року за № 2274/5. У звязку із зазначеним встановити підстави накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1, а саме нежиле приміщення офісу-магазину загальною площею 95,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул.Єврейська, 10, постановою Другого ВДВС б/н від 27.10.2010 відповідно до ухвали суду, а також встановити підстави завершення виконавчого провадження і зняти арешт з названого нерухомого майна не є можливим, однак дані твердження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках не завершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).
Суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на спірне приміщення, а також відсутні відомості на підставі якої саме ухвали, якого суду, по якій справі та від якого числа накладено арешт, дані відомості відомі зі слів позивача,що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, тому однозначно стверджувати, що порушуються права позивача, як власника спірного приміщення не можливо.
Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 208, 209, 224, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,- відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: С.М. Кічмаренко

25.07.2016