Справа: 164/1399/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі головуючого судді Ониско Р.В., при секретарі Корець І.М., розглянувши у залі суду у смт. .Маневичі у відкритому суд овому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингової компанії Еталон», про захист прав позивача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, та стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингової компанії Еталон», про захист прав позивача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, та стягнення коштів. В обґрунтування вимог вказав, що 02.06.2016 року він, ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Лізингова компанія Еталон» договір фінансового лізингу № 004393, відповідно до якого Лізингодавець зобовязується придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді мінітрактора «ХІntaі ХТ 200» та передати його у користування, йому Лізингоотримувачеві. Договір фінансового лізингу передбачає право Лізингоотримувача отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. На виконання умов договору 02.06.2016 року відповідно до квитанції № 62-45К на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингової компанії Еталон», що відкритий в АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», ним було здійснено перерахунок грошових коштів у сумі 15 000 гривень, як оплату за трактор (комісія за організацію договору). Проте, умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують права Лізингоотримувача як Споживача. Так відповідно до п. 3.2 вказаного договору зазначено, що комісія за організацію на момент та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною. Згідно з пунктом 5.1 Договору трактор передається у користування Лізингоотримувачу не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоотримувачем на рахунок Лізингодавця - ОСОБА_3 Предмета Лізингу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, Комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи у розмірі 10% вартості предмета лізингу та Комісійної винагороди Лізингодавця за передачу Предмета Лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а)комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, пов язані з підготовкою та укладенням цього Договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного

договору та становить 10% від вартості предмета лізингу; б)авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: як авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмета лізингу; в)комісійної винагороди Лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати Лізингодавця, пов'язані з організацією предачі предмета лізингу на користь Лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди Лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 Договору Лізингоотримувач зобов'язаний сплатити другий лізинговий платіж, який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу (вказаний в Додатку№2); сплати комісії за супроводження договору (вказаний в Додатку №2). П. 8.5 Договору №004393 фінансового лізингу передбачено, що всі платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №2 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем. 02.06.20Іб р. на виконання умов договору фінансового лізингу, він ОСОБА_1 сплатив товариству платіж у розмірі 15 000 грн. Статтею 16.11 Договору №004393 фінансового лізингу «Прикінцеві положення» встановлено, що Додатки до даного Договору є його невід'ємною частиною. Додаток №1 - Графік сплати першого лізингового платежу; Додаток №2 - Графік сплати лізингових платежів після отримання Предмету Лізингу; Додаток №3 - Специфікація. Однак, Додатків №1,2,3 до Договору Фінансового Лізингу №004393 йому надано не було. Також в вказаному договорі фінансового лізингу відсутні будь які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка мінітрактор «ХІntaі ХТ 200», у кількості 1 . Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмет) лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Просить суд визнати договір фінансового лізингу № 004393 укладений 02.06.2016 року між ним та ТОВ «Лізинговою компанією Еталон» - недійсним та стягнути з відповідача суму 15 000 гривень, що оплачені на виконання недійсного договору.

У поданій суду заяві позивач просив розглянути справу без його участі і підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач в поданих запереченнях просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі його представника. В поданих запереченнях акцентує увагу на те, що спірний договір вчинений в письмовій формі, підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови. Крім того 02.06.2016 року, в день підписання договору, позивач також написав заяву, про те, що він

уважно прочитав та зрозумів умови договору і отримав свій примірник договору. Комісія за організацію в сумі 15 000 гривень, що сплачена позивачем відповідно до умов договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Такі витрати передбачені ст. 16 ЗУ « Про фінансовий лізинг». Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладенні, що визначено умовами договору. Також зазначає, що предмет договору лізингу був погоджений позивачем та менеджером компанії під час укладення договору. Просить звернути увагу суду, що п.1.4 договору прямо вказано про те, що лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця і несе повязані з цим ризики. Про те в звязку з відсутністю заяви, вбачається, що позивач не скористався наданим правом обирати продавця, а тому його твердження про визнання п. 3.5 договору несправедливими є безпідставними. В умовах договору зазначене право позивача на конпенсацію в разі розірвання або невиконання договору, а тому на їх думку відсутні твердження що умови договору суперечать п.4 ч.3 ст.18 ЗУ « Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 3,4 ст. 5 ЗУ «Про державні послуги та фінансове регулювання ринків фінансових послуг» - надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Відповідач не є кредитною установою, а тому отримання ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу не потрібно. Відповідач вважає, що всі інші посилання позивача на несправедливість умов договору є такими, що не відповідають дійсності, а тому в позові необхідно відмовити.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Ч.1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками.

За ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

В порушення вищевказаних норм у договорі фінансового лізингу № 004393, відсутні будь які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу надається право:

1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;

2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;

3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;

4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі фінансового лізингу № 004393, відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка мінітрактор «ХІntaі ХТ 200», у кількості 1 . Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію зокрема повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт;

4) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

5) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на

продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним

продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

6) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

7)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, незазначених у договорі;

8)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

9)визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання Споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

10)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

11)обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей;

12)встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

13)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Згідно з п.12.12 договору фінансового лізингу № 004393 передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання ОСОБА_4 Предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається.

Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надано можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що умови Договору Фінансового Лізингу №004393 є несправедливими з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним с правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору ЛІЗИНГУ був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт "11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про иайм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до етапі 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Викладене узгоджується з правовою позицією ВСУ у справі № 6-2766 цс 15.

Керуючись ст. ст. 215, 216, 220, 227, 625, 628, 768, 799, 806-808 ЦК України, ст.ст.11,34 ЗУ «Про фінансові послуги», ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. ст.. 15,18,21, ЗУ «Про захист прав споживачів» ст. 107, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати договір фінансового лізингу № 004393 укладений 02.06.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 недійсним.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (, м. Київ -133, вул. Кутузова, 18/7, к 617) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000,00 гривень (п'ятнадцять тисяч), як майно сплачене останнім ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на виконання договору фінансового лізингу № 004393 від 02.06.2016 року.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (, м. Київ -133, вул. Кутузова, 18/7, к 617) на користь ОСОБА_1 551, 20 гривень судового збору сплаченого позивачем при поданні позовної заяви.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області ОСОБА_5.