Справа № 457/140/16-ц
провадження №2/457/171/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») 21 грудня 2007 року було укладено кредитний договір №017-2914/840-0100, згідно якого, позивачу було надано кредит на загальну суму 34500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45% річних строком по 10 грудня 2037 року..

В забезпечення своєчасного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору було укладено іпотечний договір від 21.12.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 передали ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») в іпотеку квартиру №19, за адресою м. Трускавець вул. Стебницька, 74.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору відповідачем порушено імперативні вимоги у п.5.2.5 Договору від 21.12.2007 року та п.5.2.4 Додаткової угоди до Договору, укладеної 29.06.2010 року, якою було дещо змінено текст Договору. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач при укладенні спірного кредитного договору не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки у відповідача була відсутня індивідуальна банківська ліцензія на операції з іноземною валютою.

Представником відповідача подано до суду заперечення протии позову, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. В запереченні звертає увагу суду на пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду електронне повідомлення про відкладення розгляду справи, у звязку з пошуком нового адвоката. Підтвердження поважності своєї неявки в судове засідання не наддав.

Представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») 21 грудня 2007 року було укладено кредитний договір №017-2914/840-0100, згідно якого, позивачу було надано кредит на загальну суму 34500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45% річних строком по 10 грудня 2037 року..

Згідно договору іпотеки від 21.12.2007 року укладеного між позивачем ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, останні а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 передали позивачу в іпотеку квартиру №19, за адресою м. Трускавець вул. Стебницька, 74. 29.06.2013 року сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 21.12.2007 року за реєстровим №3685.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», положення пунктів 8, 11, 13 ч.3 цієї статті, згідно з якими несправедливими є певні умови договору (надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору) не застосовуються до операцій із фінансовими послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також положенням про порядок видачі банком банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому положення, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з декретом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового договору (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до розяснень, висвітлених в п.10 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.05.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Матеріалами справи встановлено, що 07.12.2007 року ВАТ «Універсал Банк» отримано Банківську ліцензію №92 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Крім цього, 07.12.2007 року ВАТ «Універсал Банк» отримано Дозвіл НБУ №92-1 на право здійснювати операції, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

За таких обставин, банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції як з надання кредитів в іноземній валюті, так і нарахування та стягнення процентів за користування кредитом саме в іноземній валюті, такі дії відповідають законодавству України, а тому суд вважає, що посилання позивача на незаконність кредитів в іноземній валюті є надуманими та такими, що спрямовані на ухилення від виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд вважає, що сторони при укладенні спірного кредитного договору 21.12.2007 року досягли згоди з усіх істотних умов договору, підтвердженням чого є підписи на договорах. Позивачем не надано доказів, що він з дня підписання договору по день звернення до суду з даним позовом (за період часу з 21.12.2007 року по 05.02.2016 року) звертався до відповідача з пропозиціями внести зміни до договору, тобто підтвердження того, що він не погоджується з якимись умовами договору.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене, оскільки позивачем пропущено строк на звернення до суд з даним позовом без поважних причин, позивачем не заявлено клопотання про поновлення такого, а відповідачем заявлено клопотання щодо застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.10,60,212,214,215,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, у той же строк з дня отримання копії цього рішення..

Суддя: ОСОБА_9