Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

-головуючого - судді Шепетко І.О.,

-при секретарі - Терпай С.В.,

-за участю представника позивача - ОСОБА_1,

-за участю представника відповідача - Баблюк О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», третя особа ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати припиненим договір поруки, укладений між нею та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №MKMOGA00000226. Свої вимоги мотивувала тим, що 30 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав кошти в розмірі 18 100 доларів США, зі сплатою відсотків, строком до 29.07.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за значеним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, було укладено договір поруки, відповідно до якого, остання відповідає перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №MKMOGA00000226 у тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_5 Оскільки кредитний договір був укладений на строк до 29.07.2013 року, що є строком виконання основного зобов'язання, то порука припинилася через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання. Протягом цих шести місяців відповідачем не було пред'явлено вимог до позивача, а повідомлення про необхідність погашення заборгованості було надіслано лише 09.06.2015 року. Також позивач зазначає, що протягом дії основного зобов'язання, збільшувалася відсоткова ставка з 11,04 % до 13,08%, що потягло за собою збільшення обсягу відповідальності позичальника та поручителя, про що не була повідомлена позивач. З наведених підстав, вважає, що порука за даним кредитним договором є припиненою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначила, що твердження позивача про зміну обсягу відповідальності, а саме збільшення відсоткової ставки є безпідставним, оскільки п. 16 Договору поруки передбачено особливі умови договору, а саме сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17% на місяць у період сплати з «05» по «10» число кожного місяця (тобто 14,04% річних) та сплати відсотків за користування кредитом при порушенні Боржником зобов'язань по погашенню кредиту в розмірі 2,4% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються боржником окремо понад суми щомісячного платежу за кредитним договором разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу, тобто 28,8% річних. Також зазначила, що зміна основного кредитного договору, а саме відсоткова ставка, у даних кредитних правовідносинах, може відбуватися без повідомлення поручителя та укладення додаткової угоди з ним, у зв'язку з тим, що це вже обумовлено в договорі поруки, в п. 16 договору. А тому застосована банком відсоткова ставка в розмірі 13,08 % є цілком лояльна. Щодо строку звернення з вимогою до поручителя, то вважають, що договір поруки діє до повного виконання боржниками свого зобов'язання, як це зазначено в самому договорі.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

30.07.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк) та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав ОСОБА_5 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 18 100,00 доларів США, зі сплатою 11,04 % річних, з кінцевим терміном повернення 29.07.2013 року на умовах, визначених договором кредиту.

30.07.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк) та ОСОБА_3 було укладено договір поруки в якості забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором від 30.07.2007 року № MKMOGA00000226, укладеним між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк».

Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Відповідно до п. 11. вказаного договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогамстатті 252 ЦК України.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст.559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК Україниприпиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України,оскільки це суперечить положенням ч. 1ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою.

Судом встановлено, що письмові вимоги до позичальника та поручителя про дострокове погашення кредиту відповідачем не направлялися.

У 2015 році відповідач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, позов до поручителя подано банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою.

З договору вбачається, що він був укладений на строк до 29.07.2013 року, проте банк протягом шести місяців вимоги до позивача не направив та позову до суду не пред'явив.

Таким чином, сплив шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Дана позиція узгоджується з постановами Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс 14, від 29 січня 2014 року № 6-155цс13, від 17 вересня 2014 року №6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На підставі вищевикладеного, ст..251, 252, 553, 559 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215,292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати припиненою поруку за кредитним договором від 30.07.2007 року № MKMOGA00000226, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487грн. 20коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги, передбачених ст. 294 ЦПК.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко