АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2596/2016 Головуючий у І інстанції - Грегуль О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - Фартушного Сергія Івановича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року у справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Державна служба України з надзвичайних ситуацій, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив без надання іншого жилого приміщення виселити відповідачів з житлового приміщення № 13 в будинку АДРЕСА_1, посилаючись на відсутність у відповідачів права на зайняття зазначеного житлового приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів та відповідач ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 128 ч.2 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної чи іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі протоколу комісії соціально-побутових питань Головного управління МНС України в м.Києві від 7.06.2006 року № 7 було ухвалено рішення про надання ОСОБА_3, начальнику Держпожежбезпеки, на родину із трьох осіб двокімнатне приміщення № 13 по АДРЕСА_1 для тимчасового проживання - терміном на один рік.

На підставі даного протоколу ОСОБА_3 видано ордер від 25.09.2006 року на право заняття із сімєю, яка складається з трьох осіб ( самого ОСОБА_3, дружини ОСОБА_6., доньки ОСОБА_3.) двокімнатного житлового приміщення № 13 по АДРЕСА_1 терміном на один рік.( а.с.12)

Судом встановлено, що згідно з довідкою форма № 3 від 22.06.2015 року відповідачі та син відповідача ОСОБА_5 безстроково зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, кім. № 13.( а.с.14).

Відповідно до ст.. 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором , які припинили роботу, а також особи, що вчилися у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку із роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій , які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті , а також осіб, перелічених у ст.. 125 цього Кодексу , може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що після закінчення одного року, на який було видано ордер на проживання відповідачам, вони виселені із жилого приміщення не були, продовжують проживати у помешканні до цього часу та сплачувати комунальні платежі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, якому було надано житлове приміщення у зв'язку із його роботою, працював на займаній посаді до 2013 року і був звільнений за скороченням штату у зв'язку із ліквідацією підприємства, тобто не за власним бажанням.

З 1 січня 2009 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Ч.1 ст. 1 цього Закону визначено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час ( не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла.

Відповідно до ч.1 ст. 19 цього Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм ( їхнім сім'ям ) іншого житла для постійного проживання.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що відповідачі на законних підставах ( на підставі ордеру) більше п'яти років проживають та зареєстровані в приміщенні, відповідач не був звільнений з роботи за власним бажанням, в даний час він є пенсіонером , його дружина є інвалідом 2 групи, а тому відповідачі, на думку колегії суддів, не підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення .

Доводи позивача про те, що відповідач не перебував і не перебуває у трудових стосунках із позивачем, а тому підлягає виселенню разом із членами сім'ї без надання іншого житлового приміщення, спростовуються вищевикладеними обставинами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - Фартушного Сергія Івановича відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :