АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/7024/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Саліхов В.В.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Кар Сервіс» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Кар Сервіс» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, з подальшими його уточненнями, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Кар Сервіс» (далі ТОВ «Мастер-Кар Сервіс»), в якому просила видати трудову книжку, вказавши днем звільнення дату видачі трудової книжки, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22 липня 2014 року по 23 березня 2016 року в розмірі 16 124,76 грн., індекс інфляції в сумі 9 771,14 грн., кошти за користування чужими грошима - 5 819, 43 грн., моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Позов обгрунтовано тим, що з 18 липня 2011 року вона працювала в ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» на посаді бухгалтера складського обліку. З 21 липня 2014 року була звільнена за власним бажанням. В день звільнення роботодавцем не було здійснено з нею розрахунку, не видано трудову книжку та не ознайомлено з наказом про звільнення. Зазначене призвело до неможливості її працевлаштування на іншу роботу, постановки на облік в центр зайнятості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку, в якій датою звільнення вказати день видачі трудової книжки. Стягнуто з ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 липня 2014 року по 23 березня 2016 р. в сумі 16 124,76 грн. Стягнуто з ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» на користь держави судовий збір в розмірі 487,2 грн. за вимогу майнового характеру та 487, 2 грн. за вимогу немайнового характеру.

На рішення суду першої інстанції ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про відмову у позові. Апелянт зазначає, що позивач дізналась про нібито порушення своїх прав у липні 2014 pоку, саме від цієї дати почався перебіг трьохмісячного строку позовної давності, а тому строк позовної давності порушено.

В судовому засіданні представник ТОВ «Мастер-Кар Сервіс»- Тищенко О.О. апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, з 18 липня 2011 року позивач працювала на посаді бухгалтера складського обліку на ТОВ «Мастер-Кар Сервіс», з якої 22 липня 2014 року була звільнена за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що визнано сторонами в процесі судового розгляду та у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Матеріали справи містять довідку слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26 жовтня 2015 pоку, у відповідності до якої, в ході розслідування кримінального провадження №0009621, було встановлено факт крадіжки 26 липня 2014 року в офісному приміщенні ТОВ «Мастер-Кар Сервіс» майна, речей та документів, належних ТОВ «МастерОКар Сервіс», а саме грошових коштів в розмірі 30 000 грн., кадрової документації вказаного товариства (заяви працівників про прийом на роботу, про звільнення з роботи, про переведення на посади, про надання відпусток, про надання матеріальної допомоги, накази про прийняття, переведення та звільнення працівників, надання відпусток, надання матеріальної допомоги, про преміювання, про накладення стягнення, про проведення службових перевірок, про покладення матеріальної відповідальності, тощо) за період з 2010 року по липень 2014 року включно, книги обліку наказів та ознайомлення з ними працівників товариства за період з 2010 року по липень 2014 року включно, книги обліку та руху трудових книжок працівників товариства за період з 2010 року по липень 2014 року включно, особових карток працівників товариства, журналу відряджень, журналу обліку робочого часу працівників товариства, журналу з інструктажами та ознайомлення працівників товариства з правилами техніки безпеки, книги обліку палива, касових документів, розрахункових відомостей, чекових книжок за період з 2010 року по липень 2014 року включно, талонів на дизельне паливо та бензин, запасного ключа до автомобіля «Фольксваген Каді» (а.с.24).

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 61 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав звільнення від доказування, серед яких відсутня така підстава звільнення як крадіжка доказів.

Відповідно до положення ст..11 ЦПК, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних особі, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази.

Відповідно до положення ст.. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачкою у позовній заяві ставиться питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, проте, матеріали справи не містять даних, які б підтверджували обставини щодо прогулу останньої з вини відповідача. Не надано суду підтвердження щодо звернення позивачки з приводу працевлаштування або звернення до центру зайнятості населення для постановки на облік.

Відсутні дані, які б підтверджували заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній плати. Вимог з цього питання позивачкою не ставилось.

Відсутні дані які б підтверджували звернення позивачки до відповідача з питання видачі трудової книжки.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачка звільнилась у липні 2014 року за власним бажанням. До суду вона звернулась у вересні 2015 року.

За матеріалами справи відповідачам заявлялось вимога про застосування строку позовної давності (а.с.22).

Реалізація права на судовий захист невід'ємно пов'язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗпП України визначає, поновлення судом строків, пропущених з поважних причин, передбачено статтею 234 КЗпП України, згідно якої у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав.

В ході судового розгляду даної справи позивачка не звернулась до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з даним позовом щодо захисту трудових прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Кар Сервіс» відхилити задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Кар Сервіс» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: