Справа №490/7222/14-ц 04.08.2016 04.08.2016 04.08.2016
Провадження №22-ц/784/1836/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 490/7222/14-ц
провадження №22-ц/784/1836/2016 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Позивач зазначала, що є спадкоємцем за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 18 лютого 2004 року. До складу спадщини входить 16/100 частини будинку № 86 по вул. Нікольській (колишня Р.Люксембург) в м. Миколаєві.

Окрім неї, право на обовязкову частку у спадщині мав непрацездатний чоловік спадкодавця ОСОБА_7, який помер 11 вересня 2005 року.

Позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на зазначену частину спірного житлового будинку, посилаючись на те, що ОСОБА_7 не має права на спадщину, а їй нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з недоліками правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Судом до участі у справі як відповідача залучено ОСОБА_5

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року позов задоволено частково. Постановлено визнати за ОСОБА_3 право власності на 12/100 частини будинку № 86 по вул. Нікольській (колишня Р. Люксембург) в м. Миколаєві, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, а за ОСОБА_5 на 4/100 частини спірного будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 Крім того, суд стягнув з ОСОБА_5 на користь позивачки 182 грн. 70 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2004 року померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 16/100 частини будинку № 86 по вул. Нікольській (колишня Р. Люксембург) в м. Миколаєві, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1973 року (а.с. 7-8).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, за яким заповіла зазначену частку будинку своїй дочці ОСОБА_3 (а.с. 6).

Після відкриття спадщини із заявами про її прийняття звернулись ОСОБА_3 та непрацездатний чоловік спадкоємця ОСОБА_7 (а.с. 38зв, 41зв).

Отже спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла позивачка та ОСОБА_7, який мав право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

При цьому розмір частки спірного будинку, яку успадкувала ОСОБА_3 складає 12/100. Решту майна успадкував ОСОБА_7

Підстав для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині, або про усунення ОСОБА_7 від спадщини, позивачка не заявляла.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, основний висновок суду про те, що позивачка має право на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6, яке складається з 12/100 частини спірного житлового будинку, є правильним.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не здійснив державну реєстрацію свого права власності на спадкове майно, а тому такого права не набув, не можуть братись до уваги, оскільки є наслідком помилкового тлумачення положень ст. 1268 ЦК України.

Водночас, вирішуючи питання про право власності на частину спірного спадкового майна за ОСОБА_5, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позову, та розглянув вимоги, які сторонами не заявлялись.

Таке порушення судом норм процесуального права є підставою для зміни рішення суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з виключенням з мотивувальної та резолютивної частини рішення висновків суду щодо цього питання.

Крім того, рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання розподілу судових витрат колегія виходить з наступного.

Як видно з матеріалів справи, розмір судового збору, який підлягав оплаті при подачі позовної заяви, виходячи з ціни позову 91752 грн., мав складати 917 грн. 52 коп.

За правилами ст. 88 ЦПК України, при розподілі судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, витрати позивачки мають складати 229 грн. 38 коп., а відповідача 688 грн. 14 коп.

Оскільки ОСОБА_3 сплатила при подачі позову 243 грн. 60 коп. судового збору, їй підлягає поверненню відповідачем 14 грн. 22 коп.

Різниця між витратами, які має сплатити відповідач (688,14) та витратами, які він має повернути позивачці (14,22), що складає 673 грн. 92 коп., підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 в дохід держави.

Що стосується судового збору, сплаченого позивачкою при подачі апеляційної скарги, то такі витрати не підлягають присудженню ОСОБА_3, оскільки вимоги апелянта щодо збільшення її частки у спадковому майні не задоволено судом.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом, а також розподілу судових витрат змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення висновок суду про визнання за ОСОБА_5 права власності на 4/100 частини спірного будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 14 грн. 22 коп. судового збору, а також в дохід держави 673 грн. 92 коп. судового збору.

Рішення суду в іншій частині залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_9