Справа № 184/2234/15-ц
Номер провадження 2/184/30/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гаєвого О.В.,

за участю секретаря Попівніч Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, який до початку судового розгляду уточнив в частині підстав та розміру відшкодування, в обґрунтування своїх вимог вказав на те, що він в період з 01.12.2000 року по 27.01.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, займаючи на підприємстві різні посади. Згідно до наказу № 19-к від 27.01.2015 року був звільнений з посади заступника голови правління з забезпечення виробництва на підставі ст.38 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована та виплачена заробітна плата, але не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за весь період його роботи на підприємстві. Позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про здійснення з ним повного розрахунку, але відповідач в добровільному порядку цей розрахунок не зробив. У звязку з чим, позивач був змушений звернутися до суду й просив стягнути з відповідача на свою користь суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 109 699, 46 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також розмір завданої йому моральної шкоди, яку позивач оцінив у 10 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 не зявилась, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позов підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Орджонікідзевським рудоремонтний завод» - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, будучі належним чином повідомлений про час та місце його проведення, в окремо поданій заяві просив розглянути справу без його участі. Крім цього, надав до суду свої заперечення, в яких позов не визнав, вважав його не обґрунтованим, оскільки згідно довідки за вих. № 764 від 25.12.2015 року ОСОБА_1 перебував у чергових відпустках та отримував належну компенсацію, що також підтверджується копіями наказів (розпоряджень) про надання ОСОБА_5 щорічних відпусток.

В судове засідання сторони не з'явилися, тому згідно з правилами ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи у нього на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-18). Відповідно до наказу № 19-к від 27.01.2015 року був звільнений з посади заступника голови правління з забезпечення виробництва на підставі ст.38 КЗпП України. На день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, зокрема, не було в повному обсязі виплачено компенсацію за невикористані відпустки.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

В трудових спорах обов'язок доведення правомірності своїх дій покладено на роботодавця.

Згідно ст. 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог ухвали суду про забезпечення доказів, відповідач надавав суду довідку № 697 від 30.11.2015 року, згідно якої кількість невикористаних днів відпустки позивача на підприємстві складає 297 календарних днів (а.с. 47), але в подальшому після подання своїх заперечень на позов, надав до суду іншу довідку №764 від 25.12.2015 року (а.с. 71), в якій зазначив про те, що попередня його довідка є недійсною (помилковою). Крім цього, до суду надані копії наказі (розпоряджень) про надання щорічної відпустки позивачу ОСОБА_5, а також відомість про виплату грошей № 68, якою підтверджується виплата компенсації за невикористану відпустку (за 43 дні) 12 187, 31 грн.

Разом з тим, довідка № 764 від 25.12.2015 року в цілому не може бути прийнята судом як належний доказ того, що з позивачем ОСОБА_1 проводився повний розрахунок при звільненні в частині компенсації за невикористані відпустки, оскільки до суду надано лише один витяг з відомостей по виплаті грошей, а саме за січень 2015 року, в якому врахована компенсація за невикористану відпустку лише за 43 дні, що також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1, які надані позивачем з управління Пенсійного фонду України у м. Орджонікідзе.

Суд ставиться критично до посилань відповідача про виплату ОСОБА_1 заробітної плати за весь час щорічних відпусток по іншим наказам (розпорядженням) про відпустки виданих щодо нього, оскільки вказані обставини не підтверджуються розрахунковими відомостями про отримання останнім коштів за них. Матеріали справи не містить жодних доказів того, що позивачу під час його перебування в трудових відносинах з відповідачем в будь-які іншій спосіб були нараховані та виплачені кошти передбачені йому в порядку ст. 115 КЗпП України.

Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Виходячи з положень п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористанні відпустки.

За п.7 зазначеного Порядку компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період за відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, які надані з Пенсійного фонду України здійснено розрахунок його середнього заробітку (за останні 12 місяців, що передували звільненню) і відповідно ця сума складає 6303+8403+8403+8403+8403+8403+8403+8403+8503+9778+8503+ 8503+2975, 68 = 94 983, 68 грн. (а.с. 51-55).

Кількість днів невикористаної щорічної відпустки з врахуванням 43 днів, за які в позивачем ОСОБА_1 проведено розрахунок складає 367 днів.

Таким чином, розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки складає: 94 983, 68 (сума виплат за 12 місяців, що передують звільненню) / 355 (кількість днів у році за винятком святкових) х 367 (кількість днів невикористаної відпустки) = 98 194, 40 грн.

Середньоденний заробіток згідно з цим розрахунком складає 267, 56 грн.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, також підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, за період з 27.01.2015 року по 14.01.2016 року, яка становить: 351 (кількість днів прострочення) х 267, 56 (середньоденний заробіток позивача) = 93 913, 56 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи спір в цій частині суд звертає увагу на ті обставини, що порушення відповідачем законних прав позивача, які стосуються грошових виплат, доведені позивачем, а тому враховуючи тривалість порушених прав позивача, істотність вимушених змін і наслідків, що наступили, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», 53300, Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, 3, , р/р 4398 у відділенні №1 ПАТ «ПУМБ» м. Кривий Ріг, МФО 334851 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 98 194, 40 грн. грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 93 913, 56 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000 грн., а всього 193 107, 96 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на користь держави витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1 931, 08 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через Орджонікідзевський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6