Справа № 184/17/16-ц
Номер провадження 2/184/108/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

представника позивача по довіреності ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_2, представник позивача по довіреності ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Орджонікідзе в особі виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області «про встановлення факту постійного сумісного проживання однією сімєю та про визнання права власності на квартиру», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд встановити факт її постійного проживання однією сім'єю разом з померлою ОСОБА_3 з грудня 2009 року, тобто протягом більше п'яти років до часу відкриття спадщини; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 47 в житловому будинку № 12 по вул. Л.Чайкіної в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області загальною площею 30,0 кв. м. та жилою площею 17,4 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Територіальна громада м. Орджонікідзе в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в їх відсутність, не заперечує проти позовних вимог позивача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що її сусідка ОСОБА_2 багато років доглядала за ОСОБА_3 Спочатку доглядала за ОСОБА_5 за місцем проживання останньої, а потім ОСОБА_2 забрала ОСОБА_3 до себе і доглядала за нею понад пяти років фактично до дня її смерті.

В судовму засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_2 на протязі 10 років доглядала за ОСОБА_3 спочатку за місцем її проживання, а потім забрала її до себе та жили вони разом по вул..Л.Чайкіної 6/69 близько 5 років до дня смерті.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2015 року у віці 89 років померла ОСОБА_3, яка протягом 12 років постійно проживала разом з ОСОБА_2 і за якою позивачка здійснювала догляд з 2003 року. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру № 47 в житловому будинку № 12 по вул. Л.Чайкіної в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області вартістю 31425 грн. за оцінкою фахівця. Вказана квартира загальною площею 30,0 кв. м. та жилою площею 17,4 кв. м. належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1994 року. Право власності на її ім'я було зареєстрованого КП «МБТІ» м. Нікополь 03.03.1994 року, що підтверджується реєстровим написом на свідоцтві про право власності на житло на її ім'я. ОСОБА_3 була самотньою особою, у неї не було ніяких близьких родичів, які б могли здійснювати за нею догляд. Позивачка була з нею знайома протягом ряду років, вона була дальньою родичкою її померлого чоловіка. І коли вона захворіла, позивачка почала здійснювати за нею догляд спочатку за місцем її проживання, а потім вона разом з чоловіком у грудні 2009 року забрали її до себе, в свою квартиру АДРЕСА_1, де вони з нею проживали спочатку втрьох, а потім вдвох до квітня 2015 року, тобто більше 5 років до дня її смерті. В 2015 році стан здоров'я ОСОБА_2 різко погіршився, внаслідок чого вона теж почала потребувати стороннього догляду, внаслідок чого вже не мала можливості здійснювати такий постійний догляд за ОСОБА_3 У ОСОБА_3 почався психічний розлад здоров'я, вона стала неадекватною, неодноразово викликали до неї додому психіатра, тому що вона почала вести такий образ життя, який загрожував як її життю та здоров'ю, так і життю та здоров'ю позивачки. ОСОБА_7 вона вирішила поїхати до КЗ «Володимирський психоневрологічний інтернат» ДОР, що знаходиться в с. Степанівка Томаківського району Дніпропетровської області. Вона виїхала туди 22 квітня 2015 року, а 05.05.2015 року там померла.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 ще 10.03.2004 року зробила заповіт на все своє майно на ім'я позивачки, а також на ім'я ОСОБА_8, її чоловіка, який помер 17.05.2012 року. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 прийняла спадщину, що залишилася після її смерті. Позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини від 02.11.2015 року до Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області і 02.11.2015 року Марганецькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 286/2015 та здійснена реєстрація спадкової справи за № 58146620 у Спадковому реєстрі. Після закінчення передбаченого законом строку для прийняття спадщини позивачка через свого представника ОСОБА_1 звернулася до вказаної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.11.2015 року державний нотаріус Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2, що належала на праві власності померлій ОСОБА_3.

Відповідно до змісту вказаної постанови нотаріуса, вона обґрунтовує свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину наступним: - останнім місцем проживання ОСОБА_3 була квартира АДРЕСА_3, тобто за місцем проживання позивачки; - спадкоємцем не поданий документ, що підтверджує спадкоємство за законом четвертої черги (нотаріус має на увазі 1/2 частину квартири, яку ОСОБА_3 заповіла померлому чоловіку позивачки - ОСОБА_10, на іншу 1/2 частку квартири розповсюджується заповіт від 10.03.2004 року); - не подано відомостей (інформації) та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ОСОБА_4 13 вказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Однак у ОСОБА_2 немає усіх необхідних документів, які б підтверджували її права на 1/2 частку квартири, яку ОСОБА_3 заповіла чоловіку позивачки, тобто немає відповідних письмових доказів на підтвердження того, що вона має право на 1/2 частку вказаної квартири, на яку був складений заповіт на ім'я її померлого чоловіка ОСОБА_10, як спадкоємиця четвертої черги за законом. З вказаних підстав позивачка і змушена звернутися до суду з цим позовом. Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копією її заповіту від 10.03.2004 року, копією свідоцтва про право власності на житло, Витягом про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, висновком фахівця про вартість квартири.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачка таку заяву подала.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо впродовж строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не подав заяву про відмову від спадщини. Позивачка такої заяви після смерті ОСОБА_3 не подавала.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Окрім позивачки інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 немає, а тому вона є єдиним спадкоємцем за заповітом на 1/2 частку зазначеної квартири і єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом теж на 1/2 частку квартири, яка не охоплена заповітом на її користь.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

До часу відкриття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2 проживала з нею однією сім'єю більше п'яти років.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, яка передбачає виключну підсудність, - позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та встановити факт постійного проживання однією сімєю ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3, яка померла 05 травня 2015 року, з грудня 2009 року до часу відкриття спадщини; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 47 в житловому будинку № 12 по вул. Л.Чайкіної в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області загальною площею 30,0 квадратних метрів та жилою площею 17,4 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 16, 1216-1218, 1268, 1269, 1296 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 213, 256, 258 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, представник позивача по довіреності ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Орджонікідзе в особі виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області «про встановлення факту постійного сумісного проживання однією сімєю та про визнання права власності на квартиру» - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сімєю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_3, яка померла 05 травня 2015 року, з грудня 2009 року до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину квартири № 47 в житловому будинку № 12 по вулиці Л.Чайкіної в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області загальною площею 30,0 квадратних метрів та жилою площею 17,4 квадратних метрів в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_7