Справа № 304/1173/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Перечинського районного суду від 05 листопада 2015 р. за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування у порядку регресу витрат, повязаних із регламентною виплатою, -

в с т а н о в и л а :

Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 у вересні 2015 р.

Просило стягнути з відповідачки в порядку регресу 11256.70 грн. основного боргу, 243.60 грн. судового збору і 2000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 13500.30 грн.

На обґрунтування зазначало, що 21.08.2012 р. по вул. П.Карпатського в с. Минай Ужгородського району з вини ОСОБА_2, яка керувала автомобілем марки «Рено» з державними номерними знаками 06529 РТ, була скоєна дорожньо - транспортна пригода (надалі ДТП), унаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки «Пежо Партнер», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Вина відповідачки у скоєні ДТП підтверджується постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.09.2012 р.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля № 96 від 22.09.2012 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Пежо Партнер», склала 13508.04 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована, через що МТСБУ 14.11.2012 р. на підставі ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілому ОСОБА_3 у сумі 11256.70 грн.

19.11.12 р. МТСБУ звернулося до відповідачки з листом про компенсацію витрат, понесених із проведенням регламентної виплати потерпілому, однак у добровільному порядку питання не вирішено (а.с.10).

Рішенням Перечинського районного суду від 05.11.15 р. у позові відмовлено (а.с.27-30).

У апеляційній скарзі МТСБУ просить скасувати це рішення та ухвалити нове про повне задоволення позову. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Указує, що за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання (а.с.34-36).

Письмових заперечень або пояснень ОСОБА_2 не подала, однак у судовому засіданні скарги не визнала та просить залишити рішення суду без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки для правовідносин про відшкодування збитків у порядку суброгації позовна давність обчислюється із моменту настання страхового випадку.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Установлено, що 21.08.2012 р. по вул. П.Карпатського в с. Минай Ужгородського району Закарпатської області сталася ДТП, у якій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Рено», державними номер НОМЕР_2, не вибрала безпечну швидкість руху та інтервал, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем марки «Пежо Партнер», державний номер НОМЕР_1, який на момент ДТП належав ОСОБА_3 Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.09.2012 р. ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення ц виді штрафу (а.с.2).

Відповідно до звіту № 96 про оцінку автомобіля від 22.09.2012 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Пежо Партнер», державний номер НОМЕР_1, складає 13508.04 грн. (а.с.6).

Однак, шкода потерпілому ОСОБА_3 не була відшкодована ОСОБА_2, оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність останньої не була застрахована.

Згідно з положеннями ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (абзац 5 п.27 постанови від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»), оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, то з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що сума страхового відшкодування підлягає стягненню із відповідача за правилами ст. 993 ЦК України, є помилковим.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За приписами ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

У абзаці 3 п.27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам розяснено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Як видно з матеріалів справи, 14.11.2012 р. МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11256.70 грн. на імя власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 (а.с.9), а 31.08.2015 р. звернулось у суд із позовом, здавши заяву в поштове відділення (а.с.13).

Таким чином, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності почав обчислюватись із моменту останньої страхової виплати 14.11.2012 р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин трирічний строк позовної давності сплив 14.11.2015 р., однак позивач звернувся у суд із позовом 31.08.2015 р.

Тобто, по суті спору позов є обґрунтованим.

Позивач також просить стягнути з відповідача 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивач надав лише додаткову угоду № 119 від 26.08.2015 р. до контракту про надання правової допомоги № 80 від 19.12.2012 р. (без документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку цих витрат), то в задоволенні вимоги про стягнення 2000 грн. витрат на правову допомогу належить відмовити (а.с.12).

Водночас на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у виді судового збору в сумі 243.60 грн. належить покласти на відповідача та присудити позивачу.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню як незаконне та необґрунтоване із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 33, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

2. Рішення Перечинського районного суду від 05 листопада 2015 р. скасувати.

3. Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 11256 (одинадцять тисяч двісті пятдесят шість) грн. 70 коп. страхового відшкодування і 243 грн. 60 коп. судового збору.

5. У решті позову відмовити.

6. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді