РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/178/16-ц

Провадження № 2/700/109/16

05 серпня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі головуючого-судді: Пічкур С.Д., за участю секретаря: Сіденко Н.П.,

представників позивачки: ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки: ОСОБА_3, представника відповідачки: ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лсянка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Лисянський районний відділ Державної виконавчої служби, ОСОБА_6, СТОВ «ім. Б.Хмельницького», Почапинська сільська рада Лисянського району Черкаської області, про зобовязання звільнити нежитлове приміщення та стягнення збитків,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про зобовязання звільнити нежитлове приміщення та стягнення збитків.

05 серпня 2016 року представник позивачки ОСОБА_2 направив суду заяву про залишення позову ОСОБА_5 без розгляду.

Ухвалою суду від 05 серпня 206 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Лисянський районний відділ Державної виконавчої служби, ОСОБА_6, СТОВ «ім. Б.Хмельницького», Почапинська сільська рада Лисянського району Черкаської області, про зобовязання звільнити нежитлове приміщення та стягнення збитків, залишено без розгляду.

01 червня 2016 року третя особа ОСОБА_6, заявив самостійні вимоги на предмет спору, подавши позовну заяву про встановлення юридичного факту, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

05 серпня 2016 року ОСОБА_6 уточнив позовні вимоги, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою в с. Почапинці, Лисянського району, Черкаської області по вул. Б.Хмельницького, 28 площею 107,1 м.кв., на земельній ділянці площею 780 м.кв. укладеного між ОСОБА_6 та СТОВ «ім. Б.Хмельницького» 15 травня 2001 року.

Просив визнати право власності за ним на вказане приміщення та скасувати державну реєстрацію права власності на дане приміщення за ОСОБА_5

Підтримавши свої позовні вимоги в попередніх судових засіданнях, 05.08.2016 року через канцелярію суду представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору подав письмову заяву про продовження розгляду справи без його участі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги ОСОБА_6 визнали повністю вказуючи, що його позов не порушує прав та інтересів ОСОБА_3, оскільки вона є власником іншого приміщення.

Представники ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечували, просили закрити провадження у справі оскільки така справа між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, вже була предметом розгляду в суді і рішення суду набрало законної сили.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності від 28 липня 2005 року, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 є власником нежитлової будівлі розташованої в с. Почапинці, Лисянського району, Черкаської області по вул. Хмельницького, б. 28 загальною площею 218,6 м.кв.

Згідно договору купівлі-продажу майна, укладеного в простій письмовій формі від 15 травня 2001 року між продавцем, СТОВ «Б.Хмельницького» та покупцем, ОСОБА_6, продавець продав, а покупець купив будівлю магазину з прибудовою, 1974 року забудови, розміщена на земельній ділянці площею 780 кв.м., на камяному фундаменті, стіни шлакоблокові, шиферною покрівлею, перекриття і підлога деревяні, загальною площею 107,1 м.кв., яке знаходиться в с. Почапинці по вул. Б.Хмельницького, 28.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Почапинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, третя особа: Державний реєстратор, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР (чинного на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 травня 2001 року між ОСОБА_7 та СТОВ ім. Б. Хмельницького) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що наведений договір укладено у простій письмовій формі, тобто укладений у порушення положень ст.227 наведеного вище Кодексу, у зв'язку із чим колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_6 не набув право власності на нежитлове приміщення.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких умов, та обставина, що ОСОБА_6 не набув права власності на спірне приміщення магазину, не потребує доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, судом розяснено позивачу та відповідачу вимоги ст. 10, 60 ЦПК України, та суд сприяв сторонам в отриманні доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_6 також не надано суду жодних належних та допустимих доказів, щодо дотримання умов ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, як однією з можливих підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Позов до продавця приміщення не предявлявся, а ОСОБА_5 є власником іншого приміщення по площі, ніж було вказано в договорі купівлі-продажу від 15.05.2001 року.

Оскільки безпосередньо за позовом ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності справа раніше судом не розглядалась, і рішення не виносилось, підстав для закриття провадження у даній справі суд не вбачає.

З огляду на викладене, суд позбавлений законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, відтак в задоволенні позову третьої особи, як заявляє самостійні вимоги на предмет спору слід відмовити повністю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 11, 18, 57, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. Д. Пічкур