Справа № 462/5757/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої - судді Румілової Н.М., при секретарі Кіптіла В.М., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 19.08.2015 року звернувся до суду з позовом, що був уточнений, до ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія», яким просив про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21 лютого 2014 року з вини водія автомобіля марки «ЗАЗ» ОСОБА_4, цивільно правова відповідальність якого була забезпечена полісом обовязкового страхування відповідачем. Просив стягнути із ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» на свою користь 43 236,72 грн. страхового відшкодування за першою заявою про виплату страхового відшкодування, 3% за користування коштами у сумі 952,00 грн., пеню у сумі 16 100,38 грн., втрати від інфляції в сумі 1 949,53 грн. та 13 672,63 грн. страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоровю за час розгляду справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені у позовній заяві обставини, просив позов задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» у судове засідання не зьявився, надав письмові заперечення, часткотково визнає позовні вимоги.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2014 року, близько 16 год. 50 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_1, та, рухаючись по вул. Ряшівській у м. Львові поблизу будинку №6, що відноситься до вул. Каховської, порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Станом на час пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 була забезпечена у ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» за полісом №АС/4370707 від 31 липня 2013 року в якому визначена страхова сума за шкоду, заподіяну майну у сумі 50 000,00 грн. за шкоду, заподіяну здоровю в сумі 100 000, 00 грн. та встановлена франшиза 510,00 грн.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач звернувся до ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування та подав усі документи необхідні для виплати.

Заява про виплату страхового відшкодування скерована поштою та отримана відповідачем 24 лютого 2015 року. Після отримання заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» виплата страхового відшкодування проведена не була.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Ст. 23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, повязана з лікуванням потерпілого;

шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

шкода, повязана із смертю потерпілого.

Частина 1 ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Суд погоджується із запереченнями страхової компанії щодо лікарських засобів не відносяться витрати на бензин та косметичні засоби «Амвей» і відшкодуванню підлягає сума 40 226,14 грн.

Ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду складає 2 011,31 грн., що було визнано відповідачем.

Таким чином загальний розмір страхового відшкодування складає 42 237,45 грн.

Щодо відшкодування пені, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 ст. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Ст. 1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається із системного аналізу зазначених статей вина володільця джерела підвищеної небезпеки презюмується, таким чином незалежно від вини настає цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_4 Оскільки відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої настає відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, відповідач мав обовязок провести виплату страхового відшкодування в терміни, визначені Законом незалежно від того, чи є вина його Страхувальника.

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки зазначеним положенням Закону прямо передбачено можливість стягнення пені суд вважає що така вимога є підставною та підлягає до задоволення.

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У Постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2011 року у справі про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних зазначено, що грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зобов'язання страховика ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» щодо невиплати ОСОБА_2 страхового відшкодування, є грошовим зобов'язанням, за невиконання якого можуть застосовуватись наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, з ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2. слід також стягнути пеню, інфляційні втрати та 3 % річних від суми 42 237,45 грн. за період з 25.05.2015 року по 17.02.2016 року, що були нараховані позивачем згідно до доданих ним розрахунків : а саме три проценти річних в сумі 933,40 грн., пеню у розмірі 15 772,78 грн., 1 182,65 грн. - витрат від інфляції .

Щодо вимоги про стягнення із ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 13 672,63 грн. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя суд вважає, що така до задоволення не підлягає, оскільки позивач не звертався із такою заявою до страхової компанії і в цій частині право позивача не порушене. Суд розяснює позивачу його право звернутись із відповідною заявою в страхову компанію в порядку, визначеному Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі ст.ст. 10, 110, 60, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 31 липня 2013 року в сумі 40 226,14 грн., моральну шкоду в розмірі 2011, 31 грн., три проценти річних 933,40 грн., пеню у розмірі 15 772,78 грн., 1 182,65 грн. витрат від інфляції.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 601,26грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова протягом десяти днів, з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.М.Румілова