АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/1255/15-ц 22-ц/774/742/К/16
Справа № 197/1255/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/742/К/16 суддя Леонідова О.В.
Категорія № 19 (ІІІ) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Чубіної А.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа - ОСОБА_5, про визнання іпотекодержателем та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотекодержателем та визнання права власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначила, що вона виступала поручителем за кредитним договором між відповідачем та третьою особою ОСОБА_5 та виконала повністю зобов`язання за кредитним договором. Також в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що в 2009р. вона та ОСОБА_5 усно домовились про те, що вона виконає зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором, в результаті чого до неї перейде право власності на зазначене в договорі іпотеки нерухоме майно. Так, з січня 2009р. вона виконувала зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором, за цей період вона сплатила близько 1000000 грн., третя особа ОСОБА_5 сплачувала частково до січня 2009р. кредитні кошти, всього ОСОБА_5 сплатила близько 100000 грн., 09.01.2009р. у відділенні банку вона віддала ОСОБА_5 40000 грн., ніяких письмових документів про передачу грошових коштів вони не оформлювали.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Визнати її іпотекодержателем за договором іпотеки № 014/03-03/16/674/1 від 23 серпня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, предметом якого є нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 прим. 2. Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/03-03/16/674/1 від 23 серпня 2007 року, шляхом визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно. Судові витрати за подання позову до суду та апеляційної скарги на рішення суду стягнути з відповідача на її користь.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_1 виконуючи обов'язок ОСОБА_5 за кредитним договором сплатила 498892,73 грн., в той час як договором поруки передбачено сплату 520000,00 грн. Крім того, суд першої інстанції приймав до уваги, що до позову долучено копію договору поруки від 09.01.2008 року, отже докази щодо укладення договору поруки в 2009 році в матеріалах справи відсутні. Проте, позивач зазначила, що звертала увагу суду на наявність описки в проставлені дати укладення договору поруки, на підтвердження чого нею надавались суду платіжні доручення, з яких вбачається перше внесення грошових коштів в рахунок виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_5 саме 09.01.2009 року, тобто в день оформлення договору поруки. Також зазначила, що оговорена договором поруки сума коштів в розмірі 520000,00 грн. - це сума отриманих позичальником коштів за умовами кредитного договору, проте на момент укладення договору поруки сума основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становила саме 498892,73 грн. Наголосила на тому, що нею укладався договір поруки на умовах, що в результаті сплати нею заборгованості за кредитом вона набуває права власності на предмет іпотеки.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_5 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 014/03-03/16/674 від 15 серпня 2007 року про отримання ОСОБА_5 кредиту в розмірі 520000 грн. з процентною ставкою 17% річних, дата остаточного повернення кредиту 10 серпня 2017 року (а.с.6-11). 23.08.2007р. між третьою особою ОСОБА_5 та відповідачем було укладено договір іпотеки № 014/03-03/16/674/1 (а.с. 13-15), відповідно до п.1.1. якого цей договір забезпечує вимоги відповідача, що витікають з кредитного договору № 014/03-03/16/674 від 15 серпня 2007 року. За договором іпотеки третьою особою ОСОБА_5 було передано в іпотеку відповідачу нежитлове приміщення загальною площею 405,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прим. 2, та належить ОСОБА_5 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2006р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2006р.(а.с.12,152).

Відповідно до договору поруки від № 12/129/674/3 від 09 січня 2008 року, укладеного між відповідачем, з однієї сторони та позивачем, з іншої сторони, та ОСОБА_5 з третьої сторони, поручитель ОСОБА_1 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед Кредитором «ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати по борговим зобов'язанням боржника ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору № 014/03-03/16/674 від 15 серпня 2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 520000 грн., сплатити проценти за його користування в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с.16). При цьому судом першої інстанції встановлено, що цей договір поруки укладався 09.01.2009р., а не 09.01.2008р., що в договорі поруки допущена описка, 09.01.2009р. вона віддала ОСОБА_5 40000 грн., але відповідних письмових доказів на підтвердження вищезазначених пояснень суду не надано.

Відповідач 07.10.2015р. направляв позивачу вимогу про дострокове повернення кредитних коштів (а.с.19).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в період 01.01.2009р. по 16.10.2015р. позивачем сплачено заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором № 014/03-03/16/674 від 15 серпня 2007 року у сумі 951869,70 грн., із якої 498892,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 452976, 97 грн. - заборгованість за відсотками, заборгованість погашена повністю, що підтверджується довідкою відповідача та квитанціями про сплату грошових коштів (а.с.21,26-57,150).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що боргові зобов'язання третьої особи ОСОБА_5, зазначені в п.1.2 договору поруки, виконано позивачем не в повному обсязі.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, вимога про визнання права власності на предмет іпотеки повинна заявлятись також і до іпотекодавця, який є власником нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи предметом договору іпотеки є нежитлове приміщення, загальною площею 405,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прим. 2 (а.с.13-15).

Відповідно до договору купівлі-продажу власником нерухомого майна, переданого в іпотеку є ОСОБА_5 (а.с.12).

Отже, в даному випадку справа може бути вирішена по суті лише із залученням ОСОБА_5 у якості відповідача у справі, оскільки заявлені позовні вимоги щодо визнання права власності на предмет іпотеки прямо стосуються її прав та законних інтересів.

У зв'язку із чим, на думку колегії суддів суд першої інстанції без залучення ОСОБА_5 в якості відповідача у справі є дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, виключено можливість суду апеляційної інстанції скасувати рішення у разі не залучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки такої особи, з направленням справи на новий розгляд.

При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділено правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не може бути залишено без змін, натомість повинно бути зміненим в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: