Провадження № 2/520/1211/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Прохорова П.А.,
при секретарі - Цвігун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення порядку користування квартирою,
ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування КРА ОМР, в якому, з урахуванням уточнень, просив виділити йому у власність, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, ? частину квартири АДРЕСА_1, а саме: кімнату площею 9,6 кв.м., кімнату площею 12,3 кв.м. з балконом 0,9кв.м., відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 16.07.1997року, згідно порядку користування; виділити у власність ОСОБА_4 кімнату площею 17,6 кв.м., балкон - лоджію площею 1,4 кв.м., в спільному користуванні залишити кухню площею 10,0 кв.м., ванну площею 3,0 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., туалетну кімнату площею 1,5 кв.м.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що йому належить на праві приватної власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.
Під час придбання квартири, як вказує позивач, він перебував у шлюбі з відповідачкою - ОСОБА_4, який було розірваною рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2008року, а також визначено місце проживання неповнолітньої доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.
Позивач також вказує, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2013року було визнано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, в рівних частках, тобто по 1/2 частині між ним та відповідачкою.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси віл 18.06.2014року, як зазначає позивач, був встановлений порядок володіння квартирою АДРЕСА_1, згідно з яким, йому, з урахуванням малолітньої ОСОБА_2, було виділено кімнату площею 9,6кв.м., кімнату площею 12,3кв.м., в користування ОСОБА_3 виділено кімнату площею 17,6кв.м.,в спільному користуванні залишено кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею. 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5кв.м, балкон площею 0,9кв.м. та 1,4кв.м.
Позивач вказує, що неповнолітня донька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом з дитинства.
Також позивач зазначає, що у листопаді 2014 року він закрив на ключі дві кімнати, які йому та доньці були виділені в користування, і засилявся до цих кімнат за допомогою дільничного інспектора, оскільки ОСОБА_3 перешкоджала йому у користуванні кімнатами.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 користується всією квартирою, перешкоджає йому у користуванні кімнатами, спільне проживання з нею неможливе, ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, звернувся до суду з відповідним позовом про виділення у власність частини квартири.
У судове засіданні 15.01.2016 року позивач не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка - ОСОБА_3 про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином, у судові засідання не з'явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання 15.01.2016 року не з'явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також просив прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2008року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний, місце проживання малолітньої ОСОБА_2 визначено з батьком ОСОБА_1
ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, оскільки народилася з двостороннім гидроурентеронефрозом, нейрогенним мочевим пузирем, кишечник дитини працює тільки за допомогою лактози, також у дитини двостороння п'яточна вальгусна деформація стоп та косолапість.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013року з ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки від заробітку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.07.2013року, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках, тобто по ? частині.

Крім того, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014року, яке набрало законної сили 01.07.2014року, було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділено в користування ОСОБА_1 з урахуванням малолітньої ОСОБА_2, кімнату площею 9,6кв.м., кімнату площею 12,3кв.м., в користування ОСОБА_3 виділено кімнату площею 17,6кв.м., в загальному користуванні залишено кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5 кв.м, балкон площею 0,9 кв.м. та 1,4 кв.м., а також зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 21 червня 2010року ОСОБА_1 19 червня 2010року приїхав до м. Одеси з Мальти, для того щоб вирішити питання про розподіл квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому та його колишній дружиш ОСОБА_10 ОСОБА_1 прибув за вищевказаною адресою, дзвонив у двері, однак ОСОБА_10, яка знаходилася в квартирі, відмовилася відчиняти двері, впускати його в квартиру. За даним фактом ОСОБА_1 повідомив в міліцію. З ОСОБА_10 була проведена профілактична бесіда, в ході якої вона зобов'язалась впустити ОСОБА_1 в їх сумісну квартиру та в подальшому не чинити його проживанню в квартирі, про що також складений протокол реєстрації офіційного застереження про неприпустимість порушення законодавства та антигромадської поведінки.

Відповідно до технічного паспорту, який складений Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 16 липня 1997 року, квартира АДРЕСА_1, складається з 1-а кімната площею 17,6 кв.м., 2-а кімната 9,6 кв.м, 3-а кімната площею 12,3 кв.м., жила площа квартири 39,5кв.м., кухня площею 10,0 кв.м., ванна кімната площею 3,0 кв.м., туалет площею 1,5 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., вбудована шафа площею 0,6 кв.м., балкон (лоджія) 0,9 кв.м., 1,4 кв.м., загальна площа квартири 67,5 кв.м.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2015 року у зазначеній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Однак, згідно повідомлення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №2354 від 20.10.2015 року, експертиза залишається без виконання, оскільки не було забезпечено доступ до об'єкту дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому, відповідно до статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, при вирішенні спору суд приймає до уваги, що неповнолітня ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства, а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2008 року її місце проживання визначено з батьком ОСОБА_1

Таким чином, приймаючи до уваги, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014року, яке набрало законної сили 01.07.2014року, було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділено в користування ОСОБА_1 з урахуванням малолітньої ОСОБА_2, кімнату площею 9,6кв.м., кімнату площею 12,3кв.м., в користування ОСОБА_3 виділено кімнату площею 17,6кв.м., в загальному користуванні залишено кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5кв.м, балкон площею 0,9кв.м. та 1,4кв.м., суд вважає за можливе виділити з квартири АДРЕСА_1, в натурі частку, що належить ОСОБА_1, з урахуванням інтересів неповнолітньої ОСОБА_2, у розмірі 1/2, і яка складається з приміщень: кімната площею 9,6кв.м., кімната площею 12,3кв.м., балкон площею 0,9кв.м., у самостійний об'єкт нерухомості.

Крім того, суд зазначає, що у позовній заяві позивач посилався на ч. 3 ст. 358 ЦК України, яка передбачає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, та просив суд виділити йому ? частину спірної квартири у власність, що фактично є вимогою про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимоги в частині виділення з квартири АДРЕСА_1, в натурі частки, що належить ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_3 має повну цивільну дієздатність та самостійно може звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Також, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимоги в частині залишення в спільному користуванні кухню площею 10,0 кв.м., ванну площею 3,0 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., туалетну кімнату площею 1,5 кв.м., оскільки заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014року, яке набрало законної сили 01.07.2014року, було залишено в загальному користуванні кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5кв.м.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Виділити з квартири АДРЕСА_1 в натурі частку, що належить ОСОБА_1, з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки - ОСОБА_2, у розмірі 1/2, і яка складається з приміщень: кімната площею 9,6кв.м., кімната площею 12,3 кв.м., балкон площею 0,9кв.м., загальна площа 67,5 кв.м. та житлова 39,5 кв.м., у самостійний об'єкт нерухомості.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2), в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя П. А. Прохоров