Справа № 202/9359/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця, в якому просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та страховим відшкодуванням в розмірі 71688,60 грн., франшизу в розмірі 510 грн., витрати на послуги телеграфного зв'язку 135,78 грн.

Позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на грошові кошти в розмірі 73382,28 грн. або на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2, заборонивши його відчужувати будь-яким способом та вчиняти щодо нього будь-які інші дії, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відмовляється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана заява задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Відповідно до частини 1, 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом із тим, заява ОСОБА_1 та матеріали справи не містять даних та доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення.

Крім того, в своїй заяві позивач не зазначила конкретне рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу та на яке вона просить накласти арешт з метою забезпечення її позову, як і відсутні відомості про наявність відкритих рахунків на імя відповідача та їх призначення.

Також суд враховує, що предметом позову є відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що не є спором про право на рухоме або нерухоме майно, а тому забезпеченням позову можуть бути порушені законні права відповідача.

З урахуванням наведеного, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні під час оголошення ухвали, мають право подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Ю.Марченко