Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2541/16-ц

Номер провадження: 4-с/511/4/16

23.11.2016 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого Іванова О.

головуючого судді Іванової О.В. при секретарі Кирилової І.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи: начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2; Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2; державного виконавця відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ Одеської області ОСОБА_3

В с т а н о в и в:

14.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суді зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, яка полягає в ненадані можливості заявнику ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження №41415836 та не укладенні угоди на зберігання майна ОСОБА_4, переданого заявнику на зберігання 26 березня 2014 року, в якому передбачити оплату за зберігання зазначеного майна починаючи з 26 березня 2014 року і до моменту звільнення належного садового будинку від майна ОСОБА_4 Також заявник просить зобовязати начальника ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 надати можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження №41415836 та укласти угоду на зберігання майна ОСОБА_4

В обгрунтування скарги зазначає, що відділом ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеської області 08.01.2014 року було відкрито виконавче провадження № 41415836 на виконання виконавчого листа виданого Роздільнянським районним судом про заборону ОСОБА_4 користуватися нерухомим майном, а саме садовим будинком, розташованим в садовому товаристві «Радість-3» ОСТ «Радість», будинок № 5/9 та земельною ділянкою Єгорівської сільської ради Роздільнянського району та її виселення. На виконання вказаного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_4Г було виселено із зазначеного будинку, що підтверджується актом державного виконавця від 26.03.2014 року та в цей же день на майно ОСОБА_4 накладено арешт та майно передано заявнику на відповідальне зберігання. В звязку з тим, що ОСОБА_4 відмовляється звільнити вказаний будинок від свого майна та воно до теперішнього часу перебуває у неї, вона 22.09.2016 року звернулася до начальника відділу ДВС з заявою в якої просила ознайомити її з матеріалами виконавчого провадження та зобовязати укласти з нею угоду на зберігання вказаного майна, в якому передбачити оплату починаючи з 26.03.2014 року та до моменту звільнення будинку від майна боржника, а будь-якої відповіді не отримала, тому вона змушена звернутися до суду та визнати бездіяльність неправомірною та зобовязати вчинити вказані дії.

В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали на адресу суду заяву про підтримання скарги, просили скаргу розглянути без їх участі.

Заінтересовані особи - субєкти оскаржувальних дій начальник Відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ ОСОБА_2, держвиконавець ОСОБА_5, представник відділу ДВС та їх представники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви, згідно яких просили розглянути скаргу без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки до судового засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши копії виконавчих проваджень та всі докази у їх сукупності, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2677-VІ від 02.06.2016 року (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 частинами 1 та 2 вказаного Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання тощо.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі (ч. 3 ст. 66 Закону).

Частина 5-7 ст. 66 Закону передбачено, що якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем. Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом. Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини. Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Частиною 3 пунктами 6 та 9 вказаної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ст. 56 ч. 2 Закону).

Частина 6 та 7 ст. 56 закону передбачено, що перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов'язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом; вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п'ять робочих днів після накладення арешту.

Майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання) (ст. 58 Закону ч. 1).

Частиною 3 ст. 58 Закону передбачено, що у разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені ст. 40 Закону.

Таким чином, системний аналіз вказаних вимог закону передбачає обовязок державного виконавця вирішити питання та прийняти рішення щодо долі описаного та арештованого майна, крім того існує передбачений Законом порядок та строки вирішення вказаного питання, що в даному випадку державним виконавцем не виконано.

Судом встановлено, що на виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Роздільнянської РДА, обєднаного СТ «Радість», СТ «Радість-3», відділу Деркомзему України в Роздільнянському районі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішення РДА, визнання недійсним державного акту та виселення було видано виконавчий лист № 2/511/223/13, який знаходився на виконанні Відділу ДВС Роздільнянського МУЮ в Одеській області.

Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Роздільнянського МУЮ в Одеській області Цепаком О.Я. по вказаному виконавчому листу 28.05.2013 року було відкрито спочатку виконавче провадження № 38182704, а в подальшому № 41415836.

Згідно вказаних виконавчих проваджень ОСОБА_4 була виселена з вказаного будинку. При цьому державним виконавцем було складено Акт від 26.03.2014 року, згідно якого було описано 56 найменувань майна ОСОБА_4 та вказане описане майно передане на відповідальне зберігання ОСОБА_1

Надалі матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких дій або рішень державного виконавця щодо долі вказаного описаного та арештованого майна.

Окрім того, вказане питання щодо необхідності укладення угоди із зберігачем вже було предметом судового розгляду та ухвалою Роздільнянського районного суду від 05.08.2014 року скарга ОСОБА_6 була задоволена та скасовано постанову держвиконавця від 02.04.2014 року про закриття виконавчого провадження.

Таким чином, судом встановлено, що починаючи з 26.03.2014 року описане та арештоване майно ОСОБА_4 знаходиться на відповідальному збереженні ОСОБА_1, при цьому будь-які рішення органу ДВС або державного виконавця щодо вказаного майна, матеріали виконавчого провадження не містять. Також з матеріалів провадження вбачається, що будь-які договори з ОСОБА_6 державною виконавчої службою, не укладалися; вказане майно не повернуто, не реалізовано та на момент розгляду скарги в суді, перебуває у заявника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що органом ДВС не виконані вимоги Закону, оскільки не вирішено питання щодо арештованого майна ОСОБА_4, чим порушуються права заявника, тому скарга в частині визнання бездіяльності неправомірною є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимог заявника в частині зобовязання начальника ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 надати можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження №41415836 та укласти угоду на зберігання майна ОСОБА_4, суд вважає наступне.

Статтею 2 частино 6 Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: в тому числі гласності та відкритості виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобовязаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. (ч. 3 ст. 74 Закону).

Оскільки Законом виконавець зобовязаний надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, а начальник відділу повністю контролює діяльність виконавців, тому суд вважає в цій частині скаргу теж обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб ДВС предметом судового розгляду можуть бути тільки рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС.

Суд може покласти на суб'єктів оскарження виконання лише тих обов'язків, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, захисту в суді підлягають вже порушенні права та свободи, тому суд не вправі зобов`язувати дрежвиконавців неперед виконовути будь-які виконавчі дії певним шляхом, тому в задоволені скарги в частині зобовязання укласти угоду на зберігання майна, якою передбачити оплату за зберігання починаючи з 26.03.2014 року, слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що скарга заявника підлягає частковому задоволенню, з зобовязанням начальника ВДВС не пізніше ніж в місячний строк з дня отримання ухвали повідомити суд та заявника про виконані дії.

Судовий збір, по вказаній категорії справ, судом не стягується у відповідності до вимог Закону «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 212, 293, 294, 383-389 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи: начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2; Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2; державного виконавця відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ Одеської області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській в частині не ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та не вирішенні питання щодо описаного та арештованого майна неправомірною.

Зобов'язати начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській ОСОБА_2, державного виконавця Цепака О.Я. ознайомити ОСОБА_6 з матеріалами виконавчого провадження.

Зобов'язати начальника Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській ОСОБА_2 та державного виконавця Цепака О.Я. вирішити питання щодо долі описаного та арештованого майна у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження»,.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Про виконання ухвали Роздільнянського МР ВДВС ГТУЮ в Одеської області повідомити суд та заявника ОСОБА_6 не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні при оголошенні рішення протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Іванова О. В