Справа № 303/899/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Джуги С.Д., Кожух О.А.,

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод, укладених до кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

Представник позивача ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року, яким ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод, укладених до кредитного договору - відмовлено.

У апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «ВіЕсБанк» Михайлишин В.М. апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вказував на те, що рішеннями судів, що набрали законної сили і містяться у матеріалах справи, вже стягнуто з позивачки заборгованість за спірним кредитним договором.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі ч.5 ст.76 ЦПК України), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача Михайлишин В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи слідує, що 05.09.2006 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №КF 38211, згідно якого банк зобов'язався відкрити позичальнику кредитну лінію в сумі 50 000,00 доларів США строком на 10 років на не поновлювальній основі. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком виключно окремими частинами (надалі траншами) на письмову вимогу позичальника, в межах вищезазначеної суми кредитної лінії (надалі ліміту) та оформляється окремою додатковою угодою до цього договору. При цьому, строк користування окремим траншем кредиту не може перевищувати одного року (п.1.1 кредитного договору). Позичальник зобов'язується повернути банку основну суму заборгованості по кожному траншу кредитної лінії та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк до 1 року в порядку передбаченому кредитним договором (п.1.3 кредитного договору). Позичальник зобов'язується забезпечити повне погашення заборгованості по кредиту та нарахованих процентах за користування кредитними коштами в строк до 02.09.2016 року в порядку, передбаченому кредитним договором на умовах погашення згідно з графіком зменшення ліміту, визначеним в додатку №1 до даного договору (п.1.4 кредитного договору) (а.с.5-7).

До вказаного кредитного договору між сторонами були укладені додаткові угоди, а саме додаткова угода №1 від 05.09.2006 року, згідно якої банк надав позичальнику ОСОБА_2 транш №1 в розмірі 50 000,00 доларів США з терміном погашення не пізніше 04.09.2007 року; - додаткова угода №2 від 24.10.2006 року, згідно якої банк надав позичальнику ОСОБА_2 транш №2 в сумі 50 000,00 доларів США з терміном погашення не пізніше 04.09.2007 року; - додаткова угода №3 від 19.04.2007 року, згідно якої банк надав позичальнику ОСОБА_2 транш №3 в сумі 20 000,00 доларів США з терміном погашення не пізніше 04.09.2007 року; - додаткова угода №4 від 29.10.2007 року, згідно якої банк надав позичальнику ОСОБА_2 транш №4 в сумі 50 000,00 доларів США з терміном погашення не пізніше 02 вересня 2016 року. Видача вказаних траншів банком позичальнику, згідно умов зазначених додаткових угод (п.1.2), здійснюється не пізніше наступного банківського дня з моменту підписання вказаних додатків сторонами (а.с.8-11).

Позивач ОСОБА_2 оспорила вказані договори на підставі ч.1 ст.1051 ЦК України, згідно якої позичальник має право оспорити договір позики та тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. А також з тих підстав, що в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, що є істотним дисбалансом договірних прав не на користь споживача.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення свого права, а саме у разі ненадання їй кредитних коштів відповідно до укладеного між нею і банком кредитного договору та додаткових угод до нього №1-4, вона повинна була довідатися на наступний банківський день з моменту підписання додаткових угод №1-4 до вказаного кредитного договору, зокрема у 2006-2007 р.р., так як видача траншів №1-4 згідно п.1.2 додаткових угод №1-4 до кредитного договору банком позичальнику повинна була здійснюватися не пізніше наступного банківського дня з моменту підписання додаткових угод сторонами. А щодо укладення спірних договорів з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то про це ОСОБА_2 повинно було бути відомо в день їх укладення 2006-2007 р.р.. Однак позивачка з даним позовом до суду звернулася у лютому 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачка за вказаним кредитним договором та додаткових угод до нього не отримувала кредитних коштів, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «ВіЕсБанк» заборгованість за кредитним договором №КF 38211 від 05.09.2006 року в розмірі 47 841,49 доларів США, що становить 1057083,75 грн., та складається з наступного : 39 344,79 доларів США (869344,54 грн.) - сума заборгованості по кредиту; 3 181,89 доларів США (70305,59 грн.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5 314,81 доларів США (11743,62 грн.) - пеня.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованість за кредитним договором № КF 38211 від 05.09.2006 року в розмірі 47 841,49 доларів США, що становить 1057083,75 грн., та складається з наступного : 39 344,79 доларів США (869344,54 грн.) - сума заборгованості по кредиту; 3 181,89 доларів США (70305,59 грн.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5 314,81 доларів США (11743,62 грн.) - пеня.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року, що набрали законної сили встановлено, що позивачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти за спірним кредитним договором та додатковими угодами до нього за №1-4, за якими своїх зобов'язань належним чином не виконує, у зв'язку з чим з неї була стягнута кредитна заборгованість, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору та додаткових угод до нього на підставі ч.1 ст.1051 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника позивача відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :