АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4025/16 Головуючий 1-ї інстанції Пашнєв В.Г.
Справа № 2-642/5772/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : спадкове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.ВА.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа друга державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, про визнання факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, про визнання факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилався на те, що у січні 1994 року помер його дід ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з нерухомого майна, а саме домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями) №1-В по вулиці Ново-Черкаській в м. Харкові.

Першу чергу спадкоємців за законом під час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 склали його дружина (бабка позивача) ОСОБА_6, його донька (мати позивача) ОСОБА_7 та його син (дядько позивача) ОСОБА_3, відповідач по справі.

Належним чином прийняли спадщину лише двоє спадкоємців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Проте, його мати ОСОБА_7 хоча й прийняла спадщину фактично, вступивши у правління майном, але не встигла належним чином оформити у зв'язку з тяжким станом здоров'я. У жовтні 1994 року вона померла.

На момент смерті матері йому було лише десять років і оскільки батько був позбавлений батьківських прав, опіку над ним здійснювала його бабка ОСОБА_6, хоча офіційно вона отримала таке право лише у жовтні 1998 року. У грудні 2013 року вона померла.

На звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, йому стало відомо, що за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся спадкоємець ОСОБА_3 та після смерті діда ОСОБА_5 виявлено наявність спадкової справи.

На його думку, він є єдиним спадкоємцем після смерті його матері ОСОБА_7, оскільки він постійно проживав в зазначеному будинку, вів зі спадкодавцями спільне господарство та проводив спільні витрати на підтримання спадкового майна в належному стані.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували, просили застосувати правила позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав, просив його задовольнити, пояснивши, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері у нотаріальну контору не подавав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, визнати факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 його донькою ОСОБА_7 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину спірного домоволодіння.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин справи та неповноту дослідження доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_5, який помер 07 січня 1994 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 померла 23 жовтня 1994 року, після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, в результаті чого втрачена її здатність мати цивільні права і обов'язки, зокрема і спадкові права після смерті її батька, тому висновок суду першої про відсутність підстав для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_5 є таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, спадщину не прийняв.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів того, що його матір за життя прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5, померлого 07 січня 1994 року, свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 497547 (а.с.10т.1) залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку № 1-В по вул..Ново-Черкаській в м.Харкові, належного померлому на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 13.06.1958 року р.№ 2-6353 (а.с.66т.1).

Першу чергу спадкоємців за законом на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 склали: його дружина ОСОБА_6, шлюб із якою був укладений 22.05.1949 року (а.с.65т.1), його донька ОСОБА_7 (мати позивача), його син ОСОБА_3 ( дядько позивача).

За життя ОСОБА_5 28 квітня 1992 року склав заповіт відповідно якого належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові, вул. Ново-Черкаська,1-В, заповідав ? частину - сину ОСОБА_3, ? частини - дочці ОСОБА_7 (а.с.86т.1).

Із спадкової справи №400/1995, заведеної після смерті ОСОБА_5, Другою Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_6 14 вересня 1995 року звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, яку зареєстровано в книзі обліку спадкових справ № 602 від 14 вересня 1995 року та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна та про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу. ОСОБА_3 (дядько позивача) 25 липня 1995 року подав заяву, що не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8, на неї не претендує і не заперечував проти видачі свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцям (а.с.57-72т.1).

Доказів того, що мати позивача ОСОБА_7 прийняла спадщину та вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті батька суду не надано. Її періодичне проживання в спадковому майні не може свідчити про прийняття спадщини.

Не має будь-якого правового значення і наявність заповіту ОСОБА_5, оскільки для його реалізації спадкоємцям потрібно в установлений шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту.

23 жовтня 1994 року ОСОБА_7 (мати позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія І-ВЛ № 289309 (а.с.13т.1).

Із спадкової справи № 178/95, заведеної Пятою Харківською державною нотаріальною конторою, після померлої ОСОБА_7 вбачається, що остання постійно проживала в м.Харкові, по Комсомольському шосе, 57 кв.51. Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 21 квітня 1995 року звернулись ОСОБА_6 та діти померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_1, від імені яких діяв їх батько ОСОБА_9 (а.с.120-121т.1).

При цьому при подальшому мотивуванні суд дійшов до суперечливого висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті матері, що спростовується матеріалами справи, а тому він підлягає виключенню із рішення суду.

Проте доказів того, що на момент смерті ОСОБА_7 їй на праві власності належало якесь майно спадкова справа не містить, як і не містить доказів того, що спадкоємцям видавалось свідоцтво про право власності в порядку спадкування.

Матеріали справи свідчать про те, що 3-х кімнатна квартира № 51 в м.Харкові, по Комсомольському шосе, 57 на момент смерті ОСОБА_7 належала до комунальної власності і уже після її смерті її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 08.05.1997 року приватизували квартиру на своє імя і 26 березня 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продали ОСОБА_10 (а.с.10-25т.2).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304. 307, 309, 314. 316, 317, 319 ЦПК У країни,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року змінити. Виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що ОСОБА_1 спадщину після смерті матері ОСОБА_7 не прийняв.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді