Справа № 308/7204/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1, від імені якої на підставі довіреності виступає представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - Державне підприємство радгосп-завод «Ужгородський», про припинення права користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, від імені якої на підставі довіреності виступає представник ОСОБА_2, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що на підставі відомостей по господарської книги з 1974 року вона є головою сімї та в одному із помешкань гуртожитку сімейного типу по вул.Головна (раніше вул.Леніна) №50 в с.Оноківці, а саме квартири №3. Дефікий час разом з нею у квартирі проживав її онук ОСОБА_3 Понад 10 років тому він переїхав до своєї дружини, де і проживає на даний час, однак залишився зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не тільки не проживає за вказаною адресою, але і не веде спільного з нею господарства, не піклується про помешкання, в якому зареєстрований, не сплачує жодної плати за користування житлом, не здійснює поточний ремонт, як це передбачено ст.185 ЦК України. Тобто, невиконання ним зобовязань щодо утримання житла, ведення спільного господарства,позбавляє його прав на користування житлом. Відповідач не є членом сімї наймача і втратив ще право з моменту добровільного переселення.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просить суд визнати припиненим право користування ОСОБА_3 квартирою №3 в будинку №51 по вул.Головній в с.Оноківці.

Представник зазначила, що її довірителька, яка мала всі права на вселення відповідача ОСОБА_3 і добровільно вселила його в свій час до квартири, позивається до суду лише з мотивів законного встановлення визнання факту припинення його права проживання, а саме факт припинення його права вже існує на підставі закону ч.2 ст.107 ЖКУ у звязку з його добровільним залишенням помешкання 10 років тому.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили прийняти до уваги, що позивачкою не надано жодного належного доказу, який би підтвердив той факт, що вона є наймачем квартири і те, що ОСОБА_3 порушив її права.

Обґрунтування позивачкою свого права заявляти до ОСОБА_5 вимогу про втрату права користування тим, що вона здійснювала оплату за послуги з проживання та комунальні послуги, на думку представника є безпідставними, оскільки зазначене не є доказом порушення права позивачки, за захистом якого вона звернулась до суду, так як із поданих документів не вбачається наявність у неї самої права проживати у вказаному гуртожитку. Крім того, зазначене твердження не відповідає дійсності, у звязку із чим не підтверджується жодним доказом окрім оплати за електропостачання. ОСОБА_3 дійсно більше 10 років тому одружився і зараз проживає разом з дружиною у будинку її матері, однак він е втратив звязок з бабусею, право на інше житлове помешкання не набув, постійно навідувався до спірної квартири, проводив там ремонтні роботи і мав намір проживати у зазначеному помешканні, як йому це обіцяла позивачка, але через те, що вона сама переїхала з гуртожитку і їх квартиру вселила сторонніх осіб, ОСОБА_3 такої змоги не має.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не вчиняв дій визначених ч.1 ст.116 ЖК України, він постійно навідувався до його з позивачкою житла, однак не може в ньому перебувати через перешкоди, відповідач та представник вважають відсутніми підстави для визнання припиненим права ОСОБА_3 користування квартирою.

Представник третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ДП радгосп-завод «Ужгородський» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з довідок виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району №811 та №813 від 05.06.2015 року згідно погосподарської книги №8 та по господарської книги №2 з 1974 року станом на 30.05.2015 року ОСОБА_6 є головою сімї в с.Оноківці по вул.Головна (раніше вул.Леніна, 50), 51 кв.3.

Балансоутримувачем державного майна приміщення будинку (гуртожитку) №51, що знаходиться по вул.Головна в с.Оноківці Ужгородського району являється ДП Радгосп-завод «Ужгородський», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності про нерухоме державне майно. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №39759882 від 26.06.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №39760220 від 26.06.2015 року власником даного майна є держава в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України.

В жовтні 2015 року, у звязку з завершенням процедури ліквідації ДП радгосп-заводу «Ужгородський», голова ліквідаційної комісії звернувся до Оноківської сільської ради Ужгородського району з заявою про прийняття гуртожитку за адресою с.Оноківці вул.Головна, 51, у комунальну власність. Вказаний обєкт нерухомого майна на даний час не перебуває в комунальній власності, про що свідчить лист Оноківської сільської ради Ужгородського району №260/02-3 від 07.04.2016 року.

Судом встановлено, що у позивачки ОСОБА_1 на даний час відсутній договір найму чи ордер на вселення в приміщення, зазначені документи були втрачені. Проте факт її безперервного безперешкодного, добросовісного проживання в гуртожитку з сім'єю підтверджується записами погосподарських книг, і саме на неї згідно довідки №811 від 05.06.2015 року відкритий особовий рахунок №729, як на головного квартиронаймача.

Особовий рахунок, що обліковується в ЖЕКу чи для сільської місцевості в органі місцевого самоврядування - це документ, що оформлений на житлове приміщення, яке належить особі за договором найму чи на праві власності. В ньому, крім зазначення відповідальної особи - власника чи головного користувача, відображена вся діяльність користувача житлом, в тому числі сплата комунальних платежів, платежів на утримання і управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до положень ст.821 ЦК України договір найму вважається укладеним на 5 років, якщо інше ним не передбачено. За ч.1 ст.822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору на новий строк, якщо наймодавець не попередив наймача про зміну умов договору чи його припинення, договір вважається укладеним на тих самих умовах і на такий самий строк.

Тобто, фактичний договір про найм приміщення квартири між власником гуртожитку та позивачкою фактично пролонгувався весь цей час, оскільки протягом 41 року власник гуртожитку не повідомляв ОСОБА_1 про зміну умов договору, його припинення, розірвання, тощо, не намагався виселити її чи членів її сім'ї. Всі інші, крім чоловіка, особи, що деякий час проживали з наймачем ОСОБА_1, користувалися житлом тимчасово.

Приписи ч.2 ст.640 ЦК України декларують, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. При пролонгації договору на нові терміни ОСОБА_1 продовжувала користуватися житловим приміщенням, а власник гуртожитку надавав їй послуги з оренди такого приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, що одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дії відповідно до умов договору - надала послуги, сплатила гроші, тощо, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. При цьому, ст.644 ЦК України передбачає наявність усної пропозиції, в якій не вказано строк для відповіді.

Коментовані норми встановлюють, що дія власника гуртожитку - надання послуги з проживання ОСОБА_1 та її відповідь сплати плати за ці послуги є ознаками реального договору найму, оскільки одна сторона вчинила дію, що охоплюється предметом договору, а друга сторона підтвердила її вчинення шляхом прийняття виконання.

Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідач ОСОБА_3 проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з наймачем ОСОБА_1 та ввівши з нею спільне господарство, був членом сім'ї останньої, та користувався такими ж правами і мав такі ж обов'язки, що і наймач.

Позивачкою ОСОБА_1, як наймачем, перед судом ставиться питання про визнання припиненим право користування ОСОБА_3зазначеним житловим приміщенням.

Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом (ч.2 ст.71 цього Кодексу).

Згідно розяснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) п.11 постанови Пленуму ВС України від 12.04.1985 року №2.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, який разом з наймачем зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, більше 10 років як залишив зазначене помешкання і проживає разом з своєю дружиною за адресою м.Ужгород, вул.Капушанська, 94. Даний факт не заперечив і сам відповідач.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 вже багато років, він періодично заходить до помешкання, однак спільного господарства з ОСОБА_1 не веде.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у судовому засіданні показали, що навесні 2014 року, у звязку з похилим віком ОСОБА_1 та необхідністю сторонньої допомоги, вони забрали позивачку із зазначеної квартири і на даний час вона проживає разом з ними, а за квартирою наглядає сусідка. Їх племінник ОСОБА_3 у квартирі не проживає більше 10 років, близько трьох років він допомагав проводити ремонт у квартирі, але з цього часу спільного господарства з ОСОБА_1 не веде, комунальні послуги не оплачує.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5. Раніше у квартирі №3 зазначеного будинку проживала ОСОБА_1 з своїм онуком ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_1 забрав її син, оскільки та є особою похилого віку і постійно потребує допомогу, у зазначеній квартирі проживають квартиранти. Вона бачила, що ОСОБА_3 один-два рази на місяць приходить в квартиру, близько трьох років тому він робив там ремонт.

Відповідач ОСОБА_3 та його представника, як на підставу для відмови у задоволенні позову, посилання на той факт, що відповідач не може заселитись до квартири у звязку з проживанням в даному помешканні інших сторонніх осіб.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч зазначеним нормам відповідач не надав суду жодного належного доказу, якими він обґрунтовує свої заперечення.

Звернення ОСОБА_3 28.07.2015 року, після предявлення ОСОБА_1 позовної заяви до суду, до правоохоронних органів із заявою при прийняття мір до ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_11, які без його відома поселили невідомих осіб до квартири АДРЕСА_1, судом не може бути прийнятий, як належний доказ.

Висновком ДІМ СДІМ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області від 31.07.2015 року за результатами перевірки за заявою ОСОБА_3 факту перешкоджання останньому в користуванні чи проживанні в помешканні за адресою с.Оноківці, вул.Головна, 51/3, не встановлено.

У судовому засіданні з пояснень самого ОСОБА_3, пояснень свідків та досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_3 після створення сімї переїхав з місця своєї реєстрації за адресою с.Оноківці, вул.Головна, 51/3, до м.Ужгорода понад 10 років тому добровільно. На протязі цього період ОСОБА_1 йому жодних перешкод у користуванні спірною квартирою не чинила, відповідач більше шести останніх місяців відсутній за місцем своє реєстрації без поважних причин, проживає в іншому місці.

З позовною заявою до суду про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою чи продовження строку відсутні з поважних причин понад шість місяців, в порядку визначеному ч.2 ст.71 ЖК України відповідач ОСОБА_3 не звертався.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим права користування ОСОБА_3житловим приміщенням - квартирою №3 в будинку №51 по вул.Головній в с.Оноківці Ужгородського району.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.64, 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 2012,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати припиненим право користування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,житловим приміщенням квартирою №3 в будинку №51 по вул.Головній в с.Оноківці Ужгородського району.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.