Ухвала

іменем україни

28 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держкомзему у м. Харкові, треті особи: Головне управління Держкомзему у Харківській області, ОСОБА_6 про визнання недійсними державних актів на землю, договору купівлі-продажу земельної ділянки, приведення у придатний для використання стан, повернення земельної ділянки територіальній громаді та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, треті особи: Головне управління Держкомзему у Харківській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання рішень такими, що не відповідають чинному законодавству, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1179 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_5 07 листопада 2001 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 листопада 2001 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4; державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 10 грудня 2001 року за НОМЕР_2; рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 20 березня 1997 року № 54/6 про надання дозволу ОСОБА_4 на будівництво гаража на земельній ділянці, що надана для садівництва та розташована за адресою: АДРЕСА_2; державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, виданий 05 грудня 1996 року НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4; свідоцтво про право власності на гараж від 22 лютого 1999 року НОМЕР_3, видане виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова.

Крім того, просила зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у власність територіальної громади; звільнити земельну ділянку площею 0,1189 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, демонтувати гараж та інше нерухоме майно, що розміщене на зазначеній земельній ділянці, і привести її до попереднього стану.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, уточнивши його під час повторного розгляду справи, в якому просив: застосувати позовну давність, відшкодувати матеріальну шкоду, повністю відмовити Харківській міські раді у задоволенні її позовних вимог; підтвердити, що він, ОСОБА_4, є законним власником земельної ділянки площею 0,1189 га по АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,1179 га по АДРЕСА_1, визнати законними укладений між ним і ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1179 га по вул. Рязанській у м. Харкові та всі прийняті органами місцевого самоврядування і органами землевпорядкування рішення, на підставі яких він набув право власності на земельні ділянки, збудовані на них гаражі. Також просив визнати незаконними скасування 8 сесією 6 скликання Харківської міської ради на задоволення протесту прокурора рішення виконкому Харківської міської ради «Про передачу у власність ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва», рішень про задоволення протесту прокурора і скасування рішення виконкому Харківської міської ради «Про надання у користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 для садівництва», про скасування рішень виконкому Харківської міської ради «Про передачу гр. ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 для ведення садівництва» від 09 жовтня 1996 року № 1004.

Крім того, просив зобов'язати Харківську міську раду відшкодувати йому ринкову вартість зруйнованих за рішенням Харківської міської ради від 20 березня 2013 року № 152 гаража разом з огорожею, що становить 202 500 грн, та зобов'язати Харківську міську раду відшкодувати йому ринкову вартість знищеної підрядними організаціями частини саду.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року позовні вимоги Харківської міської ради залишені без задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п. п. 6 та 6.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1981 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва» від 24 жовтня 2001 року № 1925.

Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 7 та 7.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1982 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про надання в користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 для садівництва» від 13 квітня 1994 № 167.

Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 8 та 8.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1983 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 для ведення садівництва» від 09 жовтня 1996 року № 1004.

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 18 330 грн.

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 730 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року змінено.

У частині задоволення вимог ОСОБА_4 до Харківської міської ради про стягнення на його користь грошової компенсації матеріальної шкоди в розмірі 18 330 грн рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року скасовано і у задоволенні вказаних вимог відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення його позовних вимог щодо компенсації моральної шкоди та скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення в оскаржуваній частині, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у частині позову ОСОБА_4 у справі, суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, визнавши незаконними та скасувавши рішення Харківської міської ради обґрунтовано виходив із того, що у відповідності із Законом «Про місцеве самоврядування», Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, ст. 19 Конституції України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання і не можуть бути скасовані чи змінені цим же органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таке положення спрямоване на забезпечення стабільності правовідносин.

Разом з тим, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові в частині відшкодування ОСОБА_4 матеріальної шкоди у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду в цій частині не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана