ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючої судді- Ковалевської Л.М. з участю секретаря -Омельчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

14.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідачки посилаючись на те, що вона з останньою в серпні 2013 року домовилась про купівлю земельної ділянки площею 0,00861 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1. З метою забезпечення укладання договору купівлі-продажу, позивачка сплатила відповідачу кошти в сумі 5000 гривень, як гарантію укладання в майбутньому договору, оскільки на той час у продавця був відсутній правовстановлюючий документ на землю. У зв»язку з чим вони домовились укласти договір купівлі-продажу після оформлення відповідачем права власності на земельну ділянку. Як стало відомо позивачу пізніше, в 2015 році, ОСОБА_2 продала зазначену ділянку іншій особі. Кошти відповідачка відмовилась повернути в добровільному порядку, тому позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила суд стягнути з відповідача сплочені нею кошти в якості завдатка та відшкодувати моральну шкоду, яка на її думку становить 3000 гривень.

Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти позову, суду пояснила, що ніяких коштів в забезпечення укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від ОСОБА_1 вона не отримувала, розписки на отримання коштів не писала і взагалі не мала наміру продавати земельну ділянку позивачці, оскільки вони не зійшлися в ціні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що позов вважає безпідставним та необгрунтованим, оскільки позивачем не надані докази укладання правочину (договору завдатку), крім того позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи та матеріали перевірки по зверненню ОСОБА_1 до відділу поліції, вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову враховуючи наступне.

Судом встановлено, що в серпні місяці 2013 року ОСОБА_1 усно домовилась з відповідачкою про укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,00861 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Як стверджувала позивачка в судовому засіданні, вона передала ОСОБА_3 кошти в сумі 5000 гривень в якості завдатка за купівлю земельної ділянки, проте у відповідачки ця ділянка була не оформлена належним чином і тому укладання договору купівлі -продажу відтермінували до часу оформлення державного акту. Отже, позивачка вважає, що фактично між нею та відповідачем було укладено в усній формі договір завдатку.

На думку суду, зазначені вище обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду з урахуванням наступного.

Як пояснив представник відповідача, у відповідачки дійсно був намір продати земельну ділянку і мова з позивачкою про продаж мала місце, проте, право власності у відповідача на цю ділянку вже було підтверджено державним актом, але ніяких грошових коштів відповідачка від позивача не отримувала, оскільки сторони не дійшли згоди в ціні.

Як було встановлено в ході судового розгляду, жодних письмових доказів на підтвердження обставин, що повідомила позивачка, суду надано не було.

Проте представник відповідача надав суду копію державного акту на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_2 ще 8.11.2002 року, чим спростував позицію позивача щодо відсутності у відповідача прав власника на цю земельну ділянку в 2013 році під час оформлення усного договору завдатку.

Відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов?язання і на забезпечення його виконання.

Статтею 547 ЦК України встановлено форму правочину щодо забезпечння виконання зобов»язання, а саме: правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Вимоги до письмового правочину встановлені ст. 207 ЦК України. Зокрема правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства, суд вважає, що в даному спорі, позивачем взагалі не доведено належними та допустимими доказами, передачу коштів відповідачу в рахунок виконання в подальшому зобов»язання по купівлі-продажу земельної ділянки, а отже відсутнє документальне підтвердження наявності предмету спору. Зазначена обставина фактично унеможливлювала відкриття провадження по даній справі, що було зафіксовано ухвалою суду від 15.09.2016 року (а.с.10).

На виконання цієї ухвали позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що внаслідок виникнення цього спору вона зверталась до відділу поліції і в процесі проведення відповідної перевірки працівниками поліції були відібрані пояснення у ОСОБА_2, в яких вона визнала, що отримувала від ОСОБА_1 кошти в сумі 600 дол.США, в якості завдатка за купівлю в подальшому її земельної ділянки.

З метою встановлення об»єктивних данних щодо предмету спору, з ініціативи суду, з Фастівського відділу поліції були витребувані матеріали перевірки по заяві ОСОБА_1

Як вбачається з вивчених в судовому засіданні матеріалів та відповідно до висновку від 26.04.2016 року було встановлено, що під час опитування ОСОБА_2 згідно ст.63 Конституції України відмовилась від дачі пояснень, проте зазначила, що в 2013 році вона продавала земельну ділянку розміром 8 соток за 5 000 дол.США, проте ОСОБА_1 не мала таких коштів і вона дозволила їй лише користуватись цією ділянкою. Грошових коштів від ОСОБА_1 вона не отримувала взагалі.

Крім того, представником відповідача було заявлено про пропущення позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дійсно, оскільки загальний строк позовної давності становить три роки, а як зазначила позивачка, завдаток вона передала ще в серпні 2013 року, то нею фактично пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про абсолютну недоведеність та безпідставність позовних вимог позивача про стягнення коштів переданих в якості завдатка, а тому не підлягає задоволенню і вимога про стягнення спричиненої моральної шкоди позивачу , у зв»язку з чим відсутні правові підстави для його задоволення в цілому.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212-215 ЦПК України, ст.547,570,207,208,267 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Ковалевська