Справа № 354/1106/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1/2016
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Драганчук У.М.,

з участю: представників ОСОБА_2: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, Поляницької сільської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ Держземагенства у м. Яремче, про скасування рішення Поляницької сільської ради в частині затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду від 29 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 пред'явила до ОСОБА_2, ОСОБА_7 та Поляницької сільської ради вищезазначений позов. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1250 га у с. Поляниця, уч. Стаїще Яремчанської міської ради, яку вона придбала у ОСОБА_7 14.06.2012 року, попереднім власником якої був ОСОБА_8 15.06.2011 року ОСОБА_8 продав ОСОБА_2 0,1400 га земельної ділянки. Цільове призначення частини земельної ділянки площею 0,1010 га, належної ОСОБА_2, рішенням Поляницької сільської ради від 08.12.2011 року було змінене на будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач зазначала, що її земельна ділянка перетинається із земельними ділянками ОСОБА_2 і даний перетин виник 10.10.2006 року - в момент прийняття обмінного файлу на земельну ділянку ОСОБА_8 Оскільки на той час земельна ділянка на місці перетину вже перебувала у приватній власності ОСОБА_9, позивач вважала, що державні акти на земельні ділянки, видані ОСОБА_8 від 21.11.2006 року, 23.08.2007 року та 15.06.2011року, є незаконними. Посилаючись на вищенаведене, просила скасувати рішення Поляницької сільської ради №68-11-2001 від 08.12.2011 року в частині затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,1010 га в с. Поляниця, уч. Стаїщі ОСОБА_2 з земель для ведення особистого селянського господарства на землі житлової забудови та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.12.2012 року.

Рішенням Яремчанського міського суду від 29 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Постановлено скасувати рішення Поляницької сільської ради №68-11-2011 від 08.12.2011 року в частині затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,1010 га в с. Поляниця, уч. Стаїщі ОСОБА_2 з земель для ведення особистого селянського господарства на землі житлової забудови (будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд). Також постановлено визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1010 га, виданий 29.12.2012 року ОСОБА_2 на підставі рішення Поляницької сільської ради №68-11-2011 від 08.12.2011 року.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд помилково прийняв до уваги рішення апеляційного суду від 22.10.2014 року про задоволення позову ОСОБА_6 до неї та інших осіб про скасування державних актів виданих ОСОБА_8, оскільки воно є незаконним і на даний час його законність перевіряється Вищим спеціалізованим судом України. На думку апелянта, суд безпідставно відхилив її клопотання про проведення судової техніко-земельної експертизи та не врахував висновок Держінспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 27.05.2013 року про приведення державних актів на земельні ділянки ОСОБА_2 у відповідність. Також вказує, що при виготовленні проекту зміни цільового призначення земельної ділянки належної ОСОБА_9 не враховано прибережну смугу шириною 25 м, яка відноситься до земельного водного фонду і не може використовуватись для будівництва будівель та споруд. Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно не прийняв до уваги висновок вищеназваної Держінспекції про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки від 12.04.2006 року серії НОМЕР_2, від 17.10.2006 року серії НОМЕР_3 та від 17.10.2006 року серії НОМЕР_4 прийнятті з порушенням земельної законодавства та підлягають скасуванню. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

В засідання апеляційного суду ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 представники Поляницької сільської ради та Управління Держземагенства м. Яремча в черговий раз не з'явились з невідомих причин, хоч судові повідомлення їм були направлені завчасно у встановленому законом порядку. Представник ОСОБА_6 в засіданні суду від здійснення представництва відмовився у зв'язку із складністю даної справи та об'ємністю наявних у ній матеріалів, які необхідно вивчати. У зв'язку із наведеними обставинами є правові підстави для розгляду даної справи у відсутності названих осіб.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній. Крім того, вони пояснили, що при продажі ОСОБА_8 ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,25 га її межі не було визначено, що в подальшому дозволило ОСОБА_9 вибрати краще розташування ділянки на місцевості. Представники відповідачки зауважили, що ОСОБА_2 користується тільки тією ділянкою, яка нею була на законних підставах придбана у ОСОБА_8, частини ділянки ОСОБА_6 вона не захоплювала. Вони також зазначили, що накладення земельних ділянок сторін даного спору виникло не з вини ОСОБА_2 На їх думку, для належного впорядкування розташування земельних ділянок на згаданій дільниці уч. Стаїщі всі державні акти, видані власникам, повинні бути визнані недійсними, після чого слід провести розмежування придбаних громадянами земельних ділянок з врахуванням їх площ згідно правовстановлюючих документів, зокрема угод купівлі-продажу, які ніким не оспорюються. Представники ОСОБА_2 заявили, що вони в подальшому планують заявити відповідний позов до суду. Крім того, представники вказали, що ОСОБА_2 бажала врегулювати даний спір у добровільному порядку, однак, вимоги ОСОБА_6 для неї є неприйнятними. Вважаючи, що позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання недійсними рішення сільської ради і державного акту були задоволені безпідставно, представники ОСОБА_2 просять оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання недійсними рішення Поляницької сільської ради від 08.12.2011 року в частині затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1010 га, виданого ОСОБА_2 29.12.2012 року, суд першої інстанції виходив з того, що прийняттям сільською радою згаданого рішення та видачею відповідачці державного акту було порушено норми земельного законодавства України та права ОСОБА_6 на частину належної їй земельної ділянки. З цим висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 14 червня 2012 року уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу розташованої у с. Поляниця уч. Стаїще Яремчанської міської ради земельної ділянки площею 0,1250 га, кадастровий номер якої НОМЕР_5 (копія договору - том №1, а.с. 10). Право власності ОСОБА_6 на зазначену ділянку підтверджено державним актом серії НОМЕР_3, виданим 17.10.2006 року, на якому згідно встановленого законодавством порядку було зроблено відмітку про перехід права власності та це зареєстровано у Поземельній книзі (копія державного акту - том №1, а.с. 12). Придбана нею ділянка була огороджена металевою сіткою, прикріпленою до металевих стовпчиків, яка в подальшому частково була знята ОСОБА_2 (пояснення - том №2, а.с. 102). Цю обставину в засіданні апеляційного суду представники відповідачки фактично не заперечували, однак зазначили, що ОСОБА_6 теж самовільно частково знімала огорожу земельної ділянки ОСОБА_2

Названу вище ділянку ОСОБА_7 раніше придбала у ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2006 року. ОСОБА_9 ж до цього придбав названу ділянку, яка входила у площу 0,25 га, у ОСОБА_8 У підтвердження права власності на придбану ділянку ОСОБА_9 01.07.2005 року було видано державний акт серії НОМЕР_6.

Колегія суддів констатує, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_5, яка перейшла від ОСОБА_7 у власність ОСОБА_6, згідно вимог чинного законодавства була сформована ще 17.10.2006 року при здійсненні її державної реєстрації. А ОСОБА_8 після відчуження ним земельних ділянок ОСОБА_9 та іншим особам на решту землі площею 1,0079 га державний акт було видано пізніше - спочатку 21.11.2006 року, а потім - 23.08.2007 року замінено на інший державний акт із зміною при цьому конфігурації ділянки. Видача ОСОБА_8 цих державних актів відбулась без врахування тієї обставини, що право власності на частину відчуженої ним 10.05.2005 року ділянки перейшло у встановленому законом порядку до ОСОБА_10, що підтверджено виданим йому державним актом від 01.07.2005 року, який недійсним у судовому порядку не визнавався.

Саме при видачі з порушенням вимог законодавства цих державних актів ОСОБА_8 і виникло перетинання земельних ділянок (матеріали перевірки Державної Інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області, Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області та прокуратури Івано-Франківської області - том №1, а.с. 6-7; 149-153).

Питання, які стосуються передбаченого ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки, тобто визначення її як об'єкта цивільних прав, її державної реєстрації та присвоєння кадастрового номера було врегульовано: постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №15 «Про порядок ведення державного земельного кадастру», яка діяла до 17.10.2012 року, «Тимчасовим порядком присвоєння кадастрового номера земельній ділянці», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №749. Згідно названого правового акту наявність кадастрового номеру, тобто унікального коду, який не повторюється на всій території України та зберігається за земельною ділянкою протягом всього часу її існування, є обов'язковою ідентифікуючою ознакою земельної ділянки як об'єкта цивільних правовідносин. Кадастровий номер підтверджує факт реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі із інформацією про її власника, цільове призначення землі, конфігурації, розташування на місцевості та меж.

Наявність кадастрового номеру гарантує власнику земельної ділянки факт її існування та неможливість посягання на неї інших осіб. Тому в договорах купівлі-продажу, міни, дарування, іпотеки з метою ідентифікації земельної ділянки обов'язково зазначається кадастровий номер. Це є істотною умовою, за відсутності якої договір буде вважатися неукладеним. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З наведеного вище випливає, що позивачка, уклавши 14.06.2012 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, сформованої 17.10.2006 року, та провівши його державну реєстрацію згідно вимог ст. 202 ЗК України та ст. 657 ЦК України, у відповідності до норм чинного законодавства України набула право власності на згадану вище земельну ділянку площею 0,1250 га в межах, визначених попередньому власнику, і цього права у встановленому законом порядку вона не позбавлена по даний час, оскільки державний акт від 17.10.2006 року у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Однак, на згадану ділянку, яку придбала ОСОБА_6, існувало «накладання» ділянки іншого власника. Факт «накладання» встановлено судом першої інстанції на підставі наявних в справі документів, зокрема, згаданими вище матеріалами перевірок, висновком судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні від 27.12.2013 року (том №1, а.с. 154-169). Крім того, цей факт підтверджено висновком судово-технічної експертизи від 13 квітня 2016 року, призначеної за клопотанням сторін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2015 року (висновок - том №3, а.с. 60-65). Площа накладання ділянок є істотною - 0,0397 га, у зв'язку із чим площа фактичного користування у ОСОБА_6 зменшилась з 0,1250 га до 0,0853 га.

Таке явище «накладання» у правових публікаціях згадується як «багатоповерховість» земельних ділянок, і виникати воно, зокрема, може у зв'язку із помилками при складанні землевпорядної документації на новосформовані в результаті поділу або об'єднання земельні ділянки. Відомості про «багатоповерхову» земельну ділянку неможливо сформувати відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, внести її до Державного земельного кадастру, тобто неможливо провести її державну реєстрацію, з якою пов'язано виникнення права власності. Адже, п. 6 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року встановлює як одну із підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Отже, при формуванні у 2011 році земельної ділянки площею 0,14 га з кадастровим номером НОМЕР_7 для її продажу ОСОБА_2, а у подальшому і при формуванні частини цієї ділянки площею 0,1010 га після зміни цільового призначення, у зв'язку із існуванням «накладання» ділянки ОСОБА_8 на частину проданої ним ділянки ОСОБА_9 була правова підстава для відмови у здійсненні державної реєстрації названих земельних ділянок та у присвоєнні нового кадастрового номеру із зазначенням його у державному акті. А це означає, що за умови виконання вимог названого закону, тобто при відмові у присвоєнні названій ділянці площею 0,14 га кадастрового номеру, укладення договору про її відчуження ОСОБА_2 було б неможливим, неможливою була б і подальша державна реєстрація ділянки площею 0,1010 га.

Незважаючи на «накладання» земельних ділянок, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2012 року та державного акту, виданого 17.10.2006 року, продовжує залишатись власником всієї придбаної у ОСОБА_7 земельної ділянки. Колегія суддів вважає, що для висновку про наявність правових підстав для захисту її права власності на цю ділянку, на яку частково відбулось накладення ділянки ОСОБА_2, не є перешкодою скасування рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року в справі за позовом до ОСОБА_8 та інших про визнання недійсними виданих їм державних актів та відмова у цьому позові при новому апеляційному розгляді (інформація про нове рішення апеляційного суду зі слів представників відповідача). Адже неспростовним фактом залишається те, що після відчуження землі площею 0,25 га ОСОБА_8 на згадану вище земельну ділянку площею 0,1250 га з кадастровим номером НОМЕР_5 право власності виникло спочатку у ОСОБА_9, потім у ОСОБА_7, а в подальшому - у ОСОБА_6

Підстави виникнення і припинення права користування земельною ділянкою визначені Земельним Кодексом України, і серед них немає такої підстави як «накладання» на земельну ділянку первісного власника ділянки іншого власника. На це звертається увага, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 червня 2014 року, від 10 червня 2015 року в справах (№6-46цс14; №6-267цс15) за спорами, що виникли у зв'язку із «накладанням» земельних ділянок. Ці постанови прийняті за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно ст. 360-7 ЦПК України такі постанови є обов'язковими для всіх судів України.

Отже, порушене право ОСОБА_6, підлягає судовому захисту. Оскільки її право перш за все було порушено видачею ОСОБА_2 з порушенням закону державного акту від 29.12.2012 року на зазначену вище земельну ділянку, то є правові підстави для визнання такого державного акту недійсним. Про можливість застосування такого способу захисту порушеного права наголошується у правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України в постановах від 26 вересня 2012 року, від 04 вересня 2014 року (справи №6-103 цс 12, №6-46 цс 14). Відповідно не може вважатись законним й рішення Поляницької сільської ради від 08.12.2011 року в частині зміни цільового призначення названої земельної ділянки, адже у ОСОБА_2 не могло виникнути право власності на цю ділянку, а відповідно у неї не було права й на ініціювання зміни цільового призначення ділянки.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, і рішення в даній справі ухвалив з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає. Однак, посилання у цьому рішенні на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року слід виключити у зв'язку із його скасуванням у подальшому судом касаційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Яремчанського міського суду від 29 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини посилання на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Соколовський