У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Радар-03», Львівська обласна санітарно-епідеміологічна служба, про демонтаж дворової вбиральні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили зобов'язати Львівську міську раду демонтувати вбиральню на вул. Зв'язковій, 11A у м. Львові. Свій позов обґрунтовували тим, що листом Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради від 07 листопада 2011 року № 35-5530 позивачів повідомлено про рішення виконкому Львівської міськради від 30 вересня 2011 року № 880, яким вирішено оформити право власності територіальної громади м. Львова на будівлю під літерою «Г», загальною площею 1,7 кв. м по вул. Зв'язковій, 11A у м. Львові. Право комунальної власності на дану будівлю зареєстроване в БТІ 17 листопада 2011 року за № 32080349. Дана будівля є дворовою вбиральнею, яка згідно з приписом Франківської CEC від 25 серпня 2010 року № 2216/06 підлягає демонтажу через невідповідність вимогам Державних санітарних норм утримання територій населених місць. Експлуатація дворової вбиральні на прибудинковій території по вул. Зв'язковій, 11А у м. Львові припинена постановою Франківської CEC від 06 листопада 2012 року № 85/06 без можливості відновлення робіт. Крім того, позивачі вказували, що державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць передбачають у п. 2.22, що вигреби повинні бути віддалені від стін житлових будівель на відстань не менше 20 м, а п. 2.24 передбачено, що відведення стічних вод, що утворилися в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар'єрної і дренажної води), повинно здійснюватися централізованою системою відведення. Згідно з копією плану забудови, виготовленого Львівським міським госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро у масштабі 1:500, відстань будинків № № 7, 7А, 9, 11, 11А, 15, 17 на вул. Зв'язковій від будинку №77 на вул. Окружній - менше 32 м. Таким чином, існування дворових вбиралень на прибудинкових територіях згаданих будинків суперечить чинним санітарним нормам, оскільки неможливо відключити централізоване водовідведення на вул. Зв'язковій та неможливо перенести вигріб на відстань 20 м від житлових будинків. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року скасовано підставу набуття права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Радар-03» на приміщення № 3 на вул. Зв'язковій у м. Львові. Водночас позивачі зазначали, що дворовий люфт-клозет є джерелом неприємного запаху, місцем масового розмноження мух та щурів, особливо у літній період, і це створює неможливі умови проживання.

Враховуючи викладене, позивачі просили позов задовольнити та зобов'язати Львівську міську раду демонтувати дворову вбиральню.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано Львівську міську раду демонтувати дворову вбиральню, що знаходиться на вул. Зв'язковій, 11A у м. Львові, відповідно до приписів санітарно-епідеміологічної служби.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно- епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти - обов'язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров'ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадянам гарантовано право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Розглядаючи справу апеляційний суд, правильно враховував, що суд першої інстанції постановив рішення у справі за відсутності доказів прав позивачів на будинок № 11 по вул. Зв'язковій у м. Львові та прилеглу до нього земельну ділянку.

Крім того, апеляційний суд правильно встановив, що позивачами не надано суду доказів порушення їхніх прав внаслідок неприємного запаху, що має місце внаслідок місцезнаходження спірної вбиральні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що позивачі, скориставшись наданим їм правом звернення до суду не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Радар-03», Львівська обласна санітарно-епідеміологічна служба, про демонтаж дворової вбиральні, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак