Справа № 489/1315/15-ц
Номер провадження 2/489/190/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), яка діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі-відповідач 2), третя особа Миколаївська міська рада як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення,

встановив

В лютому 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі також зареєстровані, але з кінця 2013 року не проживають відповідачі.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням зазначеної квартири.

04.11.2015 від відповідача 1 надійшло заперечення, в якому зазначила, що в спірній квартирі проживає, особисто постійно сплачує комунальні платежі, проводить ремонти. В даній квартирі є особисті речі відповідачів.

04.11.2015 від відповідача 1 до суду надійшла зустрічна позовна заява про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Ухвалою суду від 04.11.2015 об'єднано в одне провадження позовні вимоги за зустрічним позовом з позовними вимогами за первісним позовом.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач 1, яка одночасно є представником відповідача 2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, просив відмовити в задоволенні позову. Підтримала вимоги за зустрічним позовом.

Представник виконкому Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування просила первісний позов задовольнити частково, а саме відмовити в задоволенні щодо дитини та її матері, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєві від 03.06.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування квартирою №16 в буд. 6 по вул. Логовенко в м. Миколаєві.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2015 вказане рішення скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Як встановлено судом, позивач є власником квартири АДРЕСА_2, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.11.2015.

У зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які згідно заяви про не проживання, підписаної сусідами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не проживають в спірній квартирі з січня 2014 року.

Відповідно до Довідки від 07.12.2015 №902А вбачається, що платежі за послуги водопостачання та водовідведення за період травень-липень 2014 року здійснювалися відповідачем 1. Даний факт підтверджується наявними в справі копіями квитанцій (а. с. 151-157).

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями квитанцій відповідач 1 здійснювала платежі за послуги з утримання житлових будинків з травня 2014 року по серпень 2015 року (а. с. 82-86).

Своєю заявою від 02.04.2014 відповідач 1 повідомила начальника ЖЕКа, що позивач за первісним позовом вигнала її разом з дітьми з спірної квартири та просила повідомити її у випадку якщо позивач буде намагатися зняти їх з реєстрації.

Відповідно до Висновку за результатами розгляду звернення громадян від 02.06.2014 встановлено, що 20.05.2014 до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_1, в якій вона просить прийняти заходи до ОСОБА_2, яка систематично не сплачує комунальні платежі, на зауваження не реагує, у відповідь реагує неадекватно, чим порушує спокій заявника. Фактів порушення громадського порядку не виявлено.

Частиною другою статті 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу.

З аналізу вище зазначених норм слідує, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідна наявність двох умов: відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік та повна втрата правового зв'язку такої особи зі спірним приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідачів залишалася зацікавленість щодо проживання у квартирі. Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, встановлено, що відповідач 1 систематично здійснювала платежі за комунальні послуги, з утримання прибудинкових територій за період травень 2014 року - серпень 2015 року. До спірного приміщення позивач за зустрічним позовом завезла меблі, встановили лічильник на воду. За зазначеною адресою залишалися особисті речі відповідачів.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області позивач за первісним позовом зверталася до міліції з обґрунтуванням неправомірного вселення відповідачів в квартиру. Цією обставиною, ОСОБА_1 фактично визнала, що відповідачі за вказаною адресою все-таки заявляли бажання вселитися до квартири.

Щодо вимог за зустрічним позовом, то суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідачі вселилися до вказаної квартири правомірно зі згоди власника, потім тимчасово не проживали в ній, однак менше аніж рік та не втратили зв'язку з квартирою, оскільки в ній залишилися їх речі, частково сплачувались комунальні платежі, встановлювався лічильник водопостачання.

З пояснень позивача стало відомо, що після винесення заочного рішення та зняття відповідачів з реєстрації вона перестала впускати останніх до квартири.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно відмовити та задовольнити вимоги за зустрічним позовом про вселення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2, 23.02.1970 р. н. та ОСОБА_3, 18.11.2008 р. н. в квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 730,8 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв