АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/755/16 Головуючий 1 - інстанції - Труханович В.В.
Справа № 639/2046/15-ц Доповідач -Зазулинська Т.П.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» про визнання договору недійсним, проведення взаємних розрахунків, визнання права власності та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду міста Харкова з позовом до ТОВ «ВіЕйБі Лізинг», в якому з урахуванням уточнень просила визнати договір фінансового лізингу недійсним, провести взаємні розрахунки за договором, та визнати за нею право власності на автомобіль.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилалась на те, що 11.10.2013 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу. Валютою грошових зобов'язань за договором визначений долар США. Зазначала, що договір лізингу має бути визнаним недійсним, тому, що суперечить вимогам п.6 ч.1 ст. З , ст. 524 ЦК України, бо зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, а у випадку визначення сторонами грошового еквіваленту в іноземній валюті відповідач зобов'язаний мати індивідуальну ліцензію на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу.

Враховуючи, що лізингоодержувач сплатив лізингодавцю 209 285,91 грн., що становить 77,5% вартості предмета лізингу, посилаючись на положення ст. 216 ЦК України, позивач просив суд застосувати двосторонню реституцію та визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль і зобов'язати її внести на рахунок лізингодавця грошові кошти в розмірі 60 714,09 грн., в якості суми, яка у повній мірі покриває здійснені лізингодавцем витрати на придбання предмету лізингу.

21 квітня 2015 року ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» заборгованість за Договором фінансового лізингу №131011-22/ФЛ-Ф-А від 11.10.2013 року в сумі 65 041,67 грн.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого за період з лютого по березень 2014 року виникла заборгованість в розмірі 46 359,42 грн.

У зв'язку з порушенням умов договору фінансового лізингу ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» було нараховано пеню у розмірі 3 248,32 грн. Також, TOB «ВіЕйБі Лізинг» просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 2 909,04 грн., та 30% річних у сумі 1 724,89 грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім того, у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 п. 5.2.1 договору, позивачем нараховано штраф у сумі 10 800 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким розірвати договір фінансового лізингу №131011- 22/ФЛ-Ф-А, що був укладений 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ВіЕйБі Лізінг" та провести взаємні розрахунки між лізингодавцем - ТОВ "ВіЕйБіЛізінг" та лізингоодержувачем - ОСОБА_3 за вказаним договором.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що істотна зміна обставин (додатковий договір від 22.01.2015 року) в сукупності з непереборною силою (стихія обвалу національної валюти України, за стабільність якої відповідає Національний банк України), що призвело до неспроможності виконувати зобов'язання за договором фінансового лізингу №131011- 22/ФЛ-Ф-А від 11.10.2013 року, свідчать, що якби вона могла передбачити ці умови на день укладення договору фінансового лізингу, то взагалі його не укладала або уклала б вказаний договір на інших умовах, зокрема було б змінено валюту договору фінансового лізингу..

Вважає, що судом першої інстанції не враховано ст. ст. 55, 99 Конституції України, ст. ст. 16, 20, 651, 652, 806 Цивільного Кодексу України.

Зазначає, що задовольняючи зустрічний позов ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» суд не переконався у відповідності розрахунків і задовольнив великі суми за короткий термін простроченої заборгованості. Сума, яка задоволена судом, значно завищена від потрібної суми.

Крім того, суд посилається, що договір лізингу було розірвано 25.05.2015 року, хоча самого документу про розірвання Договору лізингу до матеріалів справи долучено не було. Ніяких повідомлень про зміну умов договору в односторонньому порядку вона не отримувала.

Особи, які беруть участь у справі, в засідання апеляційного суду 02.08.2016 року не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У справі встановлено, що 11 жовтня 2013 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізінг"(лізингодавець) та ОСОБА_3 (лізингоодержувач) було укладено Договір №131011-22/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу( далі Договір). Договір підписаний представником ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» ОСОБА_4, та ОСОБА_3, скріплений печаткою ТОВ «ВіЕйБі Лізинг», та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2507.

Відповідно до п. 1.1 Договору, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в Додатку «Специфікація», а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згідно Специфікації, предметом лізингу є автомобіль марки «Nissan» модель «Teana Premium 2.5 182 CVT», 2012 року випуску, вартістю 270 000 грн. (а.с. 12)

Пунктами 2.2, 9 Договору сторони визначили, що усі платежі за Договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та Загальних умов, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця; валютою грошового еквіваленту зобов'язань за договором (валютою договору) є долар США.

Графіком сплати лізингових платежів в редакції станом на 11.10.2013 року передбачено, що загальний лізинговий платіж має становити 7 000,10 грн., а в редакції станом на 02.01.2015 року - загальний лізинговий платіж має становити 18.02.2015 року 8 878,21 грн., а з 18.03.2015 року, - 6 992,60 грн. (а.с. 11,15)

Відповідно до п.п. 2.10, 2.10.2,10.6 Договору протягом його дії розмір лізингових платежів може збільшуватися (індексуватися), зокрема внаслідок девальвації гривні (зниження курсу гривні до курсу долара США на міжбанківському валютному ринку) більш ніж на 5 відсотків у порівнянні з курсом гривні до долара США, за яким Банк лізингодавця здійснював купівлю (конвертування гривні у долари США) доларів США на міжбанківському валютному ринку.

Всі істотні умови договору, в тому числі, загальна ціна Договору може змінюватись в залежності від курсу гривні до курсу валюти зобов'язання (долара США) відповідно до умов Договору.

19 жовтня 2013 року між сторонами було складено Акт прийому-передачі предмета лізингу в користування. (а.с. 61)

На підставі п. 2.1.12.1 Договору, лізинговий платіж мав сплачуватись ОСОБА_3 19 числа кожного місяця, починаючи з наступного місця, в якому був підписаний Акт.

22 січня 2015 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір до Договору №131011-22/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., зареєстровано в реєстрі за №43. (а.с. 15)

Цим додатковим договором були внесені зміни до п. 2.4 Договору фінансового лізингу, відповідно до нової редакції якого, всі чергові лізингові платежі, відповідно до Графіку та загальних умов, лізингоодержувач сплачує у число сплати в кінці кожного періоду лізингу з урахуванням положень п. 2.7-2.9 Загальних умов.

Отже в редакції Договору після 22.01.2015 року передбачено, що число сплати - це 18 число кожного календарного місяця протягом усього строку лізингу.

Додатковим договором також було змінено Графік сплати лізингових платежів, та лізинговий платіж, який мав бути сплачений 18.02.2015 року, становив 8 878,21 грн., а починаючи з 18.03.2015 року має становити 6 992,60 грн.

Заявою від 16.02.2015 року ОСОБА_3 повідомила ТОВ «ВіЕйБі Лізинг», що починаючи з 2015 року її матеріальне становище погіршилось, у зв'язку із різким знеціненням гривні відносно до іноземної валюти долара США, тому вона не має можливості своєчасно та належним чином здійснювати щомісячні лізингові платежі. (а.с. 16-20)

18.02.2015 року ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» було складено рахунок-фактуру №СФ-46407 (нагадування про необхідність сплатити лізинговий платіж) та довідку про нарахування лізингових платежів на 18.02.2015 року в сумі 29 268,82 грн., а 18.03.2015 року товариством складені аналогічні рахунок-фактура та довідка про нарахування лізингових платежів на 18.03.2015 року в сумі 19 423,89 грн..

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. (ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»)

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (№2664-III), цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. (п.5 ч.1 ст. 1 Закону №2664-III)

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. (ч.1 ст. 5 Закону №2664-III)

Фінансовою установою є - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №2664-III)

Здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. (ч. 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»)

Органом, що здійснює видачу ліцензій для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. (п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»)

24 січня 2006 року ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» було взято на облік Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як таке,що має право надавати послуги з фінансового лізингу, про що свідчить відповідна довідка. (а.с. 119)

Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має виконуватися в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що станом на день укладання Договору ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» мало статус фінансової установи, та мало право надавати послуги з фінансового лізингу; з того, що чинне законодавство не містить заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. При цьому правильно послався на те, що Договір не містить жодної умови стосовно того, що протягом його виконання будь-яка сторона договору повинна в обов'язковому порядку здійснювати купівлю або продаж іноземної валюти. Більше того, умовами Договору передбачено, що він укладений саме в українських гривнях, та всі платежі мають бути сплачені в українських гривнях.

Вказані висновки суду грунтуються на законі, відповідають обставинам справи , узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справі №3-62гс11 і доводами апеляційної скарги не спростовуються, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду про відмову задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Правильним є рішення суджу першої інстанції і в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на автомобіль, що є предметом лізінгу.

На час звернення до суду ОСОБА_3 сплачено платежів на суму 209 285,91 грн.

Її твердження про те, що вказана сума становить 77,5% вартості предмета лізингу, суд правильно визнав помилковими, оскільки п. 2.2 Договору передбачено, що лізинговий платіж включає: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу; винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу, з врахуванням коригування відповідно до умов договору, тому здійснені ОСОБА_3О платежіне в повному обсязі спрямовувались на відшкодування вартості предмета лізингу, що також відображено у Графіку сплати лізингових платежів.

Крім того, суд підставно послався на те, що відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Умовами Договору визначено, що право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача по закінченню строку лізингу та лише за умови обов'язкової сплати лізингоодержувачем заборгованості за лізинговими платежами, Викупного платежу, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, та при обов'язковій відсутності відмови лізингодавця від Договору. (п. 9.2 )

Рішення за с зустрічним позовом ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» також ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечує наявність у неї заборгованості за Договором. Стверджуючи про завищення розміру стягнення не наводить при цьому інших розрахунків або доводів, які б спростовували розрахунки, наведені в рішенні суду.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки.

Пунктом 6.1.1 Договору передбачено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу.

Лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) та вилучення предмета лізингу. (п. 6.6.1 Договору)

25.05.2015 року на адресу ОСОБА_3 було направлено Повідомлення про розірвання Договору, в якому також вимагалось повернути предмет лізингу в строк до 29.05.2015 року. (а.с. 120-123)

Відповідно до ч.4 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, Договір було розірвано з ініціативи лізингодавця ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» з 25.05.2015 року.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до п. 6.6.4 Договору, розірвання Договору не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів, передбачених Договором. Сторони погодили, що у випадку односторонньої відмови лізингодавця від договору, лізингоодержувач зобов'язаний потягом строку, встановленого у повідомлені про відмову лізингодавця від Договору, сплатити лізингодавцю всі нараховані та несплачені лізингові платежі, а також штрафні санкції, передбачені Договором та/або чинним законодавством.

Суд першої інстанцції належним чином перевірив обгрунтованість вимог ТОВ " «ВіЕйБі Лізинг», заявлених у зустрічному позові, відповідність закону та умовам Договору нарахованої заборгованості , штрафних санкцій, навів в рішенні мотиви, з яких визнав вимоги обгрунтованими та доведеними , а також норми матеріального права, на підставі якиїх вирішено спір.

При цьому, під час перевірки розрахунків суд встановив що розмір, зокрема інфляційних втрат за заявлений період є більшим, але у відповідності до ст.11 ЦПК України вирішив зустрічний позов у заявлених межах.

Визнаючи, що рішення за позовом ОСОБА_3 і зустрічним позовом ТОВ " «ВіЕйБі Лізинг» ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3 і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис Н.О.Міненкова