Справа № 307/2967/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Кожух О.А., Леска В.В.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Ужгородське РУ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому вказувало на те, що 27.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №192/03-2006, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 19800 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11% річних, строком повернення до 25 березня 2011 року. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредит та нараховані відсотки шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 488 доларів США, з урахуванням щомісячної комісії 0,50% від суми фактичної заборгованості по кредиту, до 20 числа поточного місяця. 07 вересня 2010 року між банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору від 27.03.2006 року, якою змінено суму мінімально необхідного платежу, розмір якого і порядок повернення кредиту визначено Графіком погашення, який є додатком до цього договору.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_1 належним чином свої зобовязання за кредитним договором та додатковою угодою до нього не виконав, а саме у строк до 25.03.2011 року не повернув кредит та не сплатив відсотки за користування кредитом, у звязку з чим станом на 24.07.2013 року у нього виникла заборгованість в розмірі 15 816,57 доларів США, що еквівалентно 126421,81 грн., яка складається із заборгованості по кредиту (простроченого) в сумі 10129,26 доларів США, що еквівалентно 80963,18 грн., відсотках (прострочених) 1589,24 доларів США, що еквівалентно 12702,79 грн., комісії (простроченій) 632,59 доларів США, пені за порушення строку сплати платежу 1723,91 доларів США, що еквівалентно 13779,18 грн., штрафу у розмірі 5% від суми залишку кредиту (10129,26 доларів США) в розмірі 506,46 доларів США, і штрафу в розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу ( суми кредиту 12351,09 доларів США) в розмірі 1235,11 доларів США, що разом еквівалентно 13920,37 грн., - яку просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку.

Рішенням Тячівського районного суду від 18 вересня 2013 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 126421,81 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 1264,22 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» відмовити повністю або частково. Вказує на те, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, в даному випадку стягнення судом пені в розмірі 1723,91 доларів США та штрафу в розмірі 1741,57 доларів США. А також не погоджується в частині стягнення судом комісії в розмірі 632,59 доларів США.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (під розписку), а тому його неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» (далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №192/03-2006, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 19800 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11% річних, строком повернення до 25 березня 2011 року. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредит та нараховані відсотки шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 488 доларів США, з урахуванням щомісячної комісії 0,50% від суми фактичної заборгованості по кредиту, до 20 числа поточного місяця (п.3.3.2 кредитного договору) (а.с.13-14).

07 вересня 2010 року між Банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору від 27.03.2006 року, якою було змінено суму мінімально необхідного платежу, розмір якого і прядок повернення кредиту визначено Графіком погашення, який є Додатком №1 до Додаткової угоди №1 від 29.07.2010 року (а.с.9-12).

Згідно меморіального ордеру №NLвід 27.03.2006 року, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.15), відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 19800 доларів США.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК Українизобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач ОСОБА_1 у строк, встановлений кредитним договором та додатковою угодою до нього, а саме до 25.03.2011 року, не повернув кредит та відсотки за користування кредитом, у звязку з чим станом на 24.07.2013 року у нього існує заборгованість: - по кредиту (простроченому) в сумі 10129,26 доларів США, що еквівалентно 80963,18 грн., - відсотках (прострочених) 1589,24 доларів США, що еквівалентно 12702,79 грн., пені за порушення строку сплати платежу 1723,91 доларів США, що еквівалентно 13779,18 грн. та штрафу в розмірі 5% від суми залишку кредиту (10129,26 доларів США) в розмірі 506,46 доларів США.

Відповідно до п.4.1 Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 27.03.2006 року, у разі невиконання позичальником зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Згідно п.4.2 зазначеної додаткової угоди, у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2-3.3.13, 3.3.15-3.3.20 цього договору (крім п.3.3.7), позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5% від суми залишку кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору, з кожен випадок. В даному випадку штраф банком нараховано за порушення позичальником вимог п.3.3.5 у звязку з не укладенням ним договору страхування в акредитованій банком страховій компанії, не надання кредитору копії відповідного договору страхування та копію документу, що свідчить про внесення страхового платежу. Цим же пунктом передбачено, що договір(и) страхування укладаються на термін до моменту повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором.

Пунктом 4.3 вказаної додаткової угоди передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобовязання, визначеного абз.1 п.2.4 цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок.

В абзаці першому п.2.4 додаткової угоди встановлено, що порядок погашення суми основної заборгованості, надалі за текстом «Кредит», відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 20 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 25.03.2011 року, на умовах, визначених цим договором.

Отже, як п.4.1 так і п.4.3 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у разі невиконання ним зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього договору.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами додаткової угоди до кредитного договору, а саме п.4.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 4.3 додаткової угоди до кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за те ж саме правопорушення несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання судом першої інстанції положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003 цс15), який відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку штрафу згідно п.4.3 додаткової угоди до кредитного договору в розмірі 9872,23 грн., що еквівалентно 1235,11 доларів США.

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку простроченої комісії в розмірі 5056,29 грн., що еквівалентно 632,59 доларів США, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження заборгованості відповідача зі сплати комісії. З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору слідує, що загальна сума його платежів за період з 20.04.2006 року по 31.08.2012 року становить : по тілу кредиту 9670,74 доларів США, процентів за користування кредитом 8792,50 доларів США, комісії по кредиту 5030,18 доларів США та пені 604,79 доларів США. Всього позичальником ОСОБА_1 було сплачено 24098,21 доларів США. Тобто з зазначеного розрахунку слідує, що відповідачем комісію було сплачено.

Крім цього, колегія суддів констатує, що згідно п.3.3.2 кредитного договору до щомісячної суми мінімально необхідного платежу включено щомісячну комісію в розмірі 0,50% від суми фактичної заборгованості по кредиту.

Таким чином, позивач у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК України не довів заборгованість відповідача по простроченій комісії в сумі 5056,29 грн., що еквівалентно 632,59 доларів США, а тому у вимозі банку про стягнення з відповідача зазначеної комісії слід відмовити.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України слід змінити, відмовивши у вимогах банку про стягнення з відповідача комісії та штрафу в розмірі 10%, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року змінити.

Позов ПАТ КБ «Надра» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 111493,28 грн., що еквівалентно 13948, 87 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 80963,18 грн. (10129,26 доларів США), відсотків за користування кредитом в сумі 12702,79 грн. (1589,24 доларів США), пені за порушення строку сплати платежу 13779,18 грн. (1723,91 доларів США), штрафу в сумі 4048,13 грн. (506,46 доларів США).

У вимогах ПАТ КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_1 комісії в сумі 5056,29 грн. (632,59 доларів США) та штрафу в сумі 9872,23 грн. (1235,11 доларів США) - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :