29.06.2016 Справа № 363/5286/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, як органу опіки і піклування в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_18, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної держаної адміністрації Київської області, Вишгородський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Вишгородської районної держаної адміністрації Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про відібрання дітей від батька без позбавлення батьківських прав,

встановив:

представник позивача звернулася до суду з даним позовом про відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_18 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) від їхнього батька ОСОБА_4 без позбавлення його батьківських прав та передачу їх в родини до дядька ОСОБА_6, бабусі ОСОБА_8 та дідуся ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків про вихованню дітей, що є небезпечним для їх життя та здоров'я.

Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представники третіх осіб - Служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області Щукіна С.П. та Вишгородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Вишгородської районної держаної адміністрації Київської області Стеценко А.В. в судовому засіданні позов підтримали та просила його задовольнити.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8позов також підтримали, наполягали на його задоволенні.

Прокурор Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, висловилася про необхідність відібрання малолітніх дітей від відповідача без позбавлення його батьківських прав.

Відповідач проти позову заперечив, пояснив що весь час намагався забезпечити дітям всі необхідні умови для їх нормального життя, однак за браком коштів у зв'язку із скрутним матеріальним становищем цього зробити не зміг. Свою залежність від алкогольних напоїв заперечував.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

У справі встановлено, що згідно свідоцтв про народження дітей відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_18 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4).

З народження діти проживають в АДРЕСА_3 разом з батьком та матір'ю ОСОБА_12

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_12 позбавлено батьківських прав щодо їх малолітніх дітей.

16 квітня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (батька) скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Одночасно ОСОБА_4 попереджено про необхідність зміни свого ставлення до виховання дітей, з покладанням на виконком Вишгородської міської ради Київської області контролю за виконанням ним своїх батьківських обов'язків.

При ухваленні вказаного рішення апеляційний суд виходив із того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми обов'язками щодо утримання і виховання дітей. Крім того ОСОБА_4 з лютого 2015 року працює фахівцем з прийняття та обробки вантажу у ФОП ОСОБА_13

Ухвалю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишено без змін.

Відтак, вирішуючи вказану справу суд, насамперед звертає увагу на ставлення відповідача до дітей, яке мало місце після ухвалення 16 квітня 2015 року Апеляційним судом Київської області згаданого рішення.

Встановлено, що з лютого 2015 року малолітні діти з батьком не проживають.

У зв'язку з тим, що в квартирі відповідача не має належних умов для проживання дітей, що створює ризик для їх життя та здоров'я розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №32 від 09 лютого 2015 року над малолітніми ОСОБА_14 та ОСОБА_11 призначено опікуном їх дідуся ОСОБА_5

Малолітніми ОСОБА_14 та ОСОБА_11проживають разом з дідусем в АДРЕСА_1.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №69 від 09 лютого 2015 року над малолітнім ОСОБА_1 призначено опікуном його бабусю ОСОБА_8

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №70 від 10 березня 2015 року над малолітнім ОСОБА_3 призначено опікуном його дядька ОСОБА_6

03 лютого 2016 року згідно розпорядження районної державної адміністрації Київської області №30 малолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_14 втратили статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Малолітній ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом з бабусею та дядьком в АДРЕСА_2.

З того часу діти постійно проживають у своїх близьких родичів, які повністю забезпечують їх виховання та проживання, коли відповідач участі в цьому не приймає.

Як пояснила в суді бабуся малолітніх дітей ОСОБА_8 діти проживали разом з сином та невісткою в квартирі її колишнього чоловіка ОСОБА_5 в м. Вишгороді. Чоловік зробив прибудову до квартири, вона була в ідеальному стані. Невістка мала поганий вплив на сина, вони зловживали алкогольними напоями, в квартирі брудно, стояв жахливий запах, діти босі, голодні, їжі в холодильнику не було, постільна білизна брудна. Умови для проживання були жахливими, місця в квартирі для дітей дуже мало, їх розвитком ніхто не займався, часто дітей залишали на старшого сина ОСОБА_15. Бабуся багато всього возила дітям, передавала гроші, допомагала по господарству, діти дуже раділи, коли вона приїздила.

Старший син ОСОБА_15 хворіє на цукровий діабет, двічі був у комі, в лікарні доглядала за ним тільки вона. Молодшому сину ОСОБА_16 після відібрання від батьків робили операцію на хребті.

З січня 2015 року старший син проживає з нею. Будинок належить їй та дядьку дітей ОСОБА_6 В одній половині будинку проживає вона зі старшим сином відповідача ОСОБА_15, а дядько з дружиною та з молодшим сином ОСОБА_16 проживають в іншій половині будинку.

Інші діти живуть з її колишнім чоловіком в Дніпропетровську.

Батько дітей знає де вони живуть, однак до них не приїжджає та їх не відвідує, гроші на їх утримання не надає, їй доводиться самій купувати інсулін для старшого сина.

Аналогічні пояснення дав в суді і дядько дітей ОСОБА_6

Дідусь дітей ОСОБА_5 в суді показав, що діти проживали в м. Вишгороді, в придбаній ним однокімнатній квартирі. Він неодноразово приїздив до сина ОСОБА_4 та бачив, що діти босі, роздягнені та голодні, в той час як батьки сплять до обіду та дітьми не займаються. Стан квартири жахливий, завівся грибок, дитяча білизна брудна. Діти не бували на свіжому повітрі, мають послаблений зір та комп'ютерну залежність, погано говорили та після переїзду перебували у реабілітаційному центрі.

Через п'янки та голосну музику на поведінку батьків кілька разів скаржилися сусіди, викликали поліцію.

З лютого 2015 року ОСОБА_19 та ОСОБА_20 постійно живуть з ним в Дніпропетровську. Батько дітей знає його телефон та адресу проживання, однак жодного разу з того часу до дітей не приїздив та їхнім життям не цікавився, нічого їм не купував та не передавав.

Старший син ОСОБА_15 проживає разом з бабусею, він дитина інвалід, коли соціальну допомогу на утримання дитини одержує батько, однак допомоги дитині не надає.

Вказані обставини та те, що подальше проживання малолітніх дітей з їхнім батьком становить загрозу їх життю та здоров'ю підтверджується також наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, актами обстеження умов проживання та виховання дітей в сім'ї від 23 жовтня, 26 листопада 2015 року, 14 та 28 березня та 17 травня 2016 року згідно яких ОСОБА_4 не створив необхідних умов для повноцінного розвитку та виховання малолітніх дітей, умови для їх проживання не задовільні, в квартирі неприємний запах, постільна білизна дуже брудна, санвузол та ванна перебувають в антисанітарному стані, квартира потребує ремонту та прибирання, кімната дітей не облаштована всіма необхідними ним меблями та технікою.

Згідно довідки Бобрицької медичної амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 14 березня 2016 року ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет І типу.

Згідно епікризу Комунального закладу «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» ОСОБА_14 та ОСОБА_11 з 20 квітня по 06 червня, з 27 квітня по 31 червня, з 22 вересня по 01 листопада 2015 року знаходилися у відділенні ранньої медико-соціальної реабілітації дітей з діагнозом - мінімальна мозкова дисфункція з затримкою мовленевого розвитку як наслідок резідуально-органічного ураження центральної нервової системи.

Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 21 вересня 2015 року ОСОБА_14 страждає на затримку моторного розвитку, аденоїдні вегетації, гіпертрофічний астигматизм обох очей.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 29 березня 2016 року ОСОБА_11 страждає на мінімальну мозкову дисфункцію з когнітивним порушенням по типу загальної затримки психічного розвитку, педагогічну запущеність.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 29 березня 2016 року ОСОБА_14 страждає на мінімальна мозкова дисфункція з недостатністю емоційно-вольової сфери, протестниим реакціями, загальною затримкою розвитку когнітивних функцій, плосковальгнусну установку стоп, простий гіпертрофічний астигматизм.

Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 31 березня 2016 року ОСОБА_3 страждає на синдром рухомих порушень центральної нервової системи.

Згідно довідок форми №3 від 05 лютого 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом з бабусею та дядьком в АДРЕСА_4.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_8 від 05 лютого та 23 березня 2016 року малолітні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають під опікою бабусі та дядька. В дітей є всі необхідні умови для проживання, навчання та ігрової діяльності, вони забезпечені речами, приладдям, книгами, іграшками та продуктами харчування. Батько дітей веде аморальний спосіб життя, навчанням, вихованням та здоров'ям дітей не цікавиться, належних умов проживання для них не створив. За час проживання дітей у бабусі батьки жодного разу їх не відвідував.

Згідно характеристики Бобрицької ЗОШ І-ІІІ ступенів Броварського району Київської області ОСОБА_1 з вересня 2015 року навчається в 1 класі. Батьківські збори відвідує опікун ОСОБА_8 Батьки дитини до шкоди жодного разу не приходили.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено ,що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2)ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3)жорстоко поводяться з дитиною;

4)є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6)засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно роз'яснень даних в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, враховуючи встановлені по справі обставини, умови проживання дітей, які суд оцінює як небезпечні для їх життя та здоров'я, слід дійти висновку, що відповідач допустив свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками щодо виховання і утримання дітей, від їх виконання ухиляється, що створює загрозу для життя і здоров'я дітей.

Така поведінка відповідача підтверджується письмовими доказами по справі та поясненнями учасників процесу.

Доводи відповідача про те, що він має бажання спілкуватися з дітьми суд до уваги не приймає, який за весь час розгляду справи в суді з грудня 2015 року свого ставлення до дітей не змінив і жодних заходів для їх утримання, виховання, спілкування з ними, тощо не вживав.

Відтак, суд доходить висновку, що поєднання всіх вказаних вище обставин в сукупності дає підстави вважати, що для забезпечення безпеки життя та здоров'я дітей, їх слід відібрати від батька без позбавлення його батьківських прав, який за умови якщо відпадуть причини, які перешкодили належному вихованню дітей, може звернутися до суду з заявою про їх повернення, як це передбачено ч. 3 ст. 170 СК України.

Разом з тим належні, допустимі й достатні докази того, що відповідач офіційно працює чи займається суспільно-корисною діяльністю в матеріалах справи відсутні.

Довідка №823 від 21 вересня 2015 року про те, що відповідач з 21 серпня 2015 року працює на посаді фахівця (приймальника) філії ТОВ «Нова Пошта» у м. Вишгороді є неактуальною та містить застарілу інформацію.

Крім того, як пояснив в суді сам відповідач офіційне місце роботи він втратив.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В суді за участю педагога заслухано думку старшого сина ОСОБА_1, який пояснив, що повертатися до квартири батьків та проживати там з ними не бажає та хотів би, щоб батько проживав разом з ним та бабусею.

Така думка дитини відповідає її інтересам та враховується судом при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, оцінивши всі вище встановлені обставини, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних про відібрання у відповідача його малолітніх дітей без позбавлення його батьківських прав.

Відтак, пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_18 (ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4) від їхнього батька ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6) без позбавлення його батьківських прав.

Передати малолітніх дітей в родини: ОСОБА_3 до його дядька ОСОБА_6, ОСОБА_1 до його бабусі ОСОБА_8, ОСОБА_18 та ОСОБА_2 до їх дідуся ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя