Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К., Савченко В.О., Ситнік О.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь 861 660 грн заборгованості за договорами позики, 26 439 грн 97 коп. заборгованості з відсотків, а з ОСОБА_8 - 575 280 грн заборгованості за договорами позики, 17 652 грн 43 коп. заборгованості з відсотків.

Позивач ОСОБА_6 посилався на те, що між ним та відповідачами у період з 2009 року по липень 2012 року були укладені договори позики, відповідно до умов яких ОСОБА_7 отримала від нього у борг 861 660 грн, а ОСОБА_8 - 575 280 грн, останні зобов'язалися повернути ці кошти за першою його вимогою протягом 60 днів. У травні 2013 року він звернувся з вимогою повернути позичені кошти, але відповідачі у добровільному порядку кошти не повернули. У зв'язку з цим він звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 борг за договором позики, укладеним 25 листопада 2009 року, у сумі 45 000 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні до долара США станом на 5 червня 2014 рокуеквівалентно 529 211 грн 70 коп. та відсотки у сумі 1 398,08 доларів США, що еквівалентно 16 441 грн 78 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року в частині стягнення боргу за розпискою від 25 листопада 2009 року та в частині вирішення питання про судові витрати скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 борг за договорами позики у розмірі 575 280 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 17 652 грн 43 коп., а всього 592 932 грн 43 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є членами селянського фермерського господарства «Мрія». У період з квітня 2011 року по травень 2012 року ОСОБА_6 як касир за видатковими касовими ордерами (а. с. 11-27, т. 1), призначенням платежів за якими, зокрема, є заробітна плата, плата за електроенергію, оплата робіт, видав ОСОБА_7 2 196 003 грн, а ОСОБА_8 - 2 000 доларів США, які просив стягнути як такі, що одержані у позику, з нарахуванням відповідних відсотків. При цьому встановлено, що згідно з розпискою від 13 липня 2011 року (а. с. 10, т. 1) ОСОБА_7 отримала 68 000 грн, а 29 березня 2010 року ОСОБА_8 - 25 000 доларів США. Також встановлено, що 25 листопада 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала у борг 45 000 доларів США, які зобов'язалася повернути на його першу вимогу протягом 60 днів, про що склала відповідну розписку (а. с. 28, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення на його користь з ОСОБА_7 боргу за видатковими касовими ордерами, суд першої інстанції виходив із того, що вказані ордери не є доказами передачі коштів у борг, оскільки в них чітко вказана підстава платежу, а позивач ОСОБА_6 зазначений як касир, що видав кошти. Крім того, у постанові про закриття кримінальної справи від 3 січня 2014 року зазначено, що ОСОБА_6 як свідок дав покази, що між ним та ТОВ «Норвік Україна» укладено договір доручення про проведення роботи по облагородженню території. ОСОБА_6 для виконання умов договору надавалось право здійснювати оплати за безготівковим рахунком, а також надавати готівку в борг ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, якою вони можуть користуватись на власний розсуд. У період часу з 2010 по 2012 роки ОСОБА_7 отримувала грошові кошти на загальну суму 2 196 003 грн, що належать ТОВ «Норвік Україна», про що оформлялись видаткові касові ордери, які підписувала ОСОБА_7 У зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належність ОСОБА_6 грошових коштів та передачі їх саме в борг, а не на інших підставах.

Надаючи оцінку розписці від 13 липня 2011 року, складеній ОСОБА_7, суд дійшов висновку про недоведеність укладення між сторонами договору позики, оскільки остання, підтверджуючи одержання грошових коштів у сумі 68 000 грн, не встановлювала обов'язку щодо їх повернення, що є основною вимогою у розумінні ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Також це стосується і розписки від 29 березня 2010 року, в якій зазначено лише про отримання коштів у сумі 25 000 доларів США, без зазначення інших умов, передбачених ч. 1 ст. 1046 ЦК України.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року зобов'язав апеляційний суд належним чином перевірити всі обставини справи та надані докази, і, зокрема, дослідити оригінал розписки від 25 листопада 2009 року та надати їй відповідно до статей 57-59 ЦПК України належну правову оцінку.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до зазначеної норми апеляційний суд під час нового розгляду справи в апеляційному порядку врахував у достатньому обсязі вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року та, витребувавши у позивача оригінал розписки від 25 листопада 2009 року, встановив, що згідно з її змістом ОСОБА_8 отримала в борг у ОСОБА_6 45 000 доларів США, які зобов'язалася повернути протягом 60-ти днів за першою вимогою ОСОБА_6 Крім того, на зворотному аркуші додатково є розписка про отримання на тих же умовах ще 25 000 доларів США. У розписці чітко зазначено суму грошових коштів, які були передані позивачем ОСОБА_8, а також умови та строки їх повернення.

Встановивши ці обставини у справі, які свідчать про те, що відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникли боргові зобов'язання, і ОСОБА_8 не виконала їх, зокрема, не повернула ОСОБА_6 позичені кошти, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь останнього з ОСОБА_8 заборгованості у сумі 575 280 грн та заборгованості з відсотків у сумі 17 652 грн 43 коп.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Крім того, апеляційний суд виконав вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна А.О. Леванчук І.К. Парінова В.О. Савченко О.М. Ситнік Головуючий Судді: