Справа № 755/6290/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1, просило визнати недійсним Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4316288 та відшкодувати судові витрати, що є предметом позову.

На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2. (а.с.29-30)

Представник позивача Олексієнко А. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що 13 жовтня 2015 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» звернувся ОСОБА_4 з заявою про настання страхового випадку, який стався внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11 жовтня 2015 року, за участь забезпеченого транспортного засобу - «Мітсубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 12 жовтня 2015 року до ПрАТ «СК «Еталон» звернувся ОСОБА_2 з повідомленням про настання страхового випадку з автомобілем «Мітсубісі» д.н.з НОМЕР_1 та зазначив, що його відповідальність застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» за Договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4316288. Під час проведення перевірки документів, які подано для виплати страхового відшкодування учасниками дорожньо-транспортної пригоди, з'ясувалось, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4316288, не містить всіх обов'язкових реквізитів, а саме: не зазначено код страховика, особу, яка підписала від імені страхової компанії страховий поліс неможливо ідентифікувати, страхувальником договір не підписано та не сплачено страховий платіж, тому за наявності наведених обставин є підстави визнати недійним договір страхання, укладений між сторонами спору.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка малі місце 11 жовтня 2015 року у відповідача був наявний страховий поліс, укладений з ПрАТ «СК «Еталон» , тому у встановлений законодавством строк він повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. Відповідач зазначив, що страховий поліс був оформлений не в приміщенні страхової компанії, при його оформлені він особисто не звернув увагу на те, що у страховому полісі відсутній підпис в графі «страхувальник», а кошти за оформлення полісу були сплачені особі, яка від імені страхової компанії його оформляла, будь-яких документів, які підтвердили факт оплати страхового платежу відповідачу на руки не видавали, довести цей факт на даний час не виявляється за можливе.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою, страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальникові, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою внормовано, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

У статті 983 Цивільного кодексу України врегульовано, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного Кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування", ст. 983 ЦПК України фактом укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АІ/4316288, з визначеним строком дії з 05 лютого 2015 року до 04 лютого 2016 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон», за умовами договору, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 50000,00 грн. (а.с.4)

Згідно даних, викладених у бухгалтерській довідці ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», станом на 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 не вніс страховий платіж в розмірі 1204,20 грн. за поліс №АІ/4316288 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів. (а.с.5)

Згідно положень ст.18 Закону України «Про страхування», договорі страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачене договором страхування.

Як зазначено у ст.10 Закону України «Про страхування», страховим платежем (страховий внесок, страхова премія) є плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Істотними умовами договору страхування відповідно до ст. 982 ЦК є: 1) предмет договору; 2) страховий випадок; 3) розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума); 4) розмір страхового платежу і строки його сплати; 5) строк договору; 6) інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Законодавець у ст. 18 Закону № 85/96-ВР розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту несення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

З іншого боку, обов'язками страхувальника відповідно до статті 989 Цивільного кодексу України є: 1) своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором; 2) при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується; 4) вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статті 998 Цивільного кодексу України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, судом встановлено, що відносини між сторонами спору виникли на підставі договору страхування, який оформлено Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АІ/4316288, на підставі якого цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон», за умовами договору страховий платіж складав 1204,20 грн., факт недотримання страхувальником своїх обов'язків щодо сплатити страхового платежу, у розмірі, встановленому договором, та відсутність підпису страхувальника на договорі визнано відповідачем під час розгляду справи, а силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами не потребують доказуванню, що тягне за собою застосування наслідків недійсності цього правочину в силу положень ст.ст. 983, 988 ЦК України.

Відповідно до статті 174 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі.

Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору страхування, підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» судові витрати по сплаті судового збору р у розмірі 13787,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, 983, 988 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8,16,18 Закону України "Про страхування", ст.ст.10, 15, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 224-229 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійним договору страхування - задовольнити.

Визнати недійсним Договір обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 лютого 2015 року, оформлений Полісом №АІ/4316288, укладений між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Еталон» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я