Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1443/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Франько М.Я.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.08.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді Кіселика С. А. ,

суддів : Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

За участю секретаря судового засідання - Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2008 року, за позовом ОСОБА_3 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач просив установити за ним факт прийняття спадщини після смерті - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за позивачем право власності на частину будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, згідно заповіту від 06.02.1992 року за № 2 - 197.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з частини надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Зазначає, що ця частина спадкового майна належить позивачу згідно заповіту посвідченого 06.02.1992 року державним нотаріусом Першої Олександрійської нотаріальної контори за № 2-197. Інша частина домоволодіння належить батькові позивача - ОСОБА_4. Після смерті матері позивач деякий час знаходився в іншому місці і не міг своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. А отже, пропустив строк на її подачу. При зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину отримав відмову.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2008 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка участі у розгляді справи не брала, але вважає, що суд вирішив питання про її права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. А саме, суд дійшов не правильного висновку щодо відсутності після смерті ОСОБА_5 інших спадкоємців і не вирішив питання щодо залучення їх до участі у справі у якості відповідачів. Крім того, висновок суду про вступ ОСОБА_3 у управління спадковим майном не ґрунтується на доказах.

В судове засідання сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились. Станом на визначений ухвалою суду час початку розгляду справи заяв про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, з відповідними надвірними будівлями та спорудами призначеними для обслуговування зазначеного будинку. Зазначений будинок належав спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 20.09.1960 року. За життя ОСОБА_5 склала заповіт яким належну їй частину будинку по АДРЕСА_1, з належною частиною будівель, заповіла ОСОБА_3. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, однак прийняв її фактично вступивши у володіння спадковим майном та несучи всі витрати по утриманню спадкового майна.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, до правовідносин які виникли мають застосовуватись правила книги шостої Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Позивач відповідної заяви у передбаченому Законом порядку до нотаріальної контори не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки даних про відмову від спадщини матеріали цівільної справи не містять, то для визнання судом позивача таким, що прийняв спадщину, останній мав надати докази які б підтверджували факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки саме ця обставина дає право на визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Встановлюючи факт прийняття ОСОБА_3 спадщини з підстав того, що останній вступив у володіння спадковим майном, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дана обставина не передбачена законом як підстава для прийняття спадщини.

Фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном, як дія що свідчить про прийняття спадщини було закріплено у п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

Положення даної норми права на час відкриття спадщини втратили чинність, а отже не можуть бути застосовані.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 - чоловік спадкодавця, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47) і на час відкриття спадщини знаходився у віці 72 років, а отже, як непрацездатний вдовець, у відповідності до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України мав право на обов'язкову частку спадкового майна незалежно від змісту заповіту.

Однак, суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув і не залучив ОСОБА_4 до участі у справі як відповідача. Не залучив суд до участі у справі і ОСОБА_2 - дочку померлої, яка є також спадкоємцем за законом після смерті матері.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до діючого Цивільного процесуального кодексу України, позбавлений можливості виправити дану процесуальну помилку, яка призвела до неправильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316,317,319,325 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 червня 2008 року скасувати.

ОСОБА_3 в позові до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А.Кіселик

Судді: Т.М.. Авраменко

М.М. Суржик