АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/9737/16 Головуючий у 1 інстанції -Москаленко К.О.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2016 р. м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1, третя особа слідче управління ГУ МВС України у м.Києві про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа слідче управління ГУ МВС України у м.Києві і просило винести рішення, яким звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, накладеного згідно постанови від 14.08.2009 року слідчого Мельника Я.В. слідчого управління ГУ МВС України у м.Києві.

Позивач послався на те, що указана квартира у 2007 році заставлена в іпотеку на забезпечення виконання кредитних боргових зобов»язань власника квартири іпотекодавця ОСОБА_1 перед ВАТ Банк «Біг Енергія» на суму 115.000 дол.США. А згідно договору про відступлення прав вимоги від 28.01.2014 року право вимоги за кредитним договором від 21.03.2007 року та договором іпотеки від 21.03.2007 року перейшло до позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке 28.01.2014 року перереєструвало на себе права іпотекодержателя на заставлену квартиру в Державній реєстраційній службі прав та обтяжень на нерухоме майно.

Позивач вважав, що оскільки постанова від 14.08.2009 року слідчого Мельника Я.В. слідчого управління ГУ МВС України у м.Києві про арешт квартири АДРЕСА_1, є перешкодою для звернення стягнення на указану квартиру за договором іпотеки, просив звільнити з-під арешту квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року у позові відмовлено /а.с.127-130/.

Відмовляючи у позові, суд послався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, оскільки кредитний договір укладено на термін до 21.03.2009 року, про що позивачу було відомо, а з позовом позивач звернувся до суду 5.07.2015 року.

Судове рішення оскаржене сторонами.

Відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила внести зміни до мотивувальної частини рішення, виключивши посилання суду на те, що вона погоджувалась з розміром кредитної заборгованості/а.с.137/.

Позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове рішення про задоволення позову /а.с.140-141/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити частково. Рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у позові з інших підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що, звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» представило суду кредитний договір від 21.03.2007 року за №11/06-03-2007, а також договір іпотеки від 21.03.2007 року, з яких слідує, що ВАТ Банк «Біг Енергія» надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 115.000 дол.США на термін до 15.09.2009 року, під заставу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 /а.с.4-5,6-8/.

Обтяження указаної квартири іпотекою на іпотекодержателя ВАТ Банк «Біг Енергія» зареєстроване 21.03.2007 року в Державній реєстраційній службі, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки /а.с.12/.

Згідно договору №3-233 від 27.12.2013 року, слідує, що ВАТ Банк «Біг Енергія» відступив право вимоги за указаним кредитним договором та договором іпотеки позивачу ТОВ «ФК»Довіра та Гарантія» /а.с.14-17/.

З урахуванням указаного договору про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 28.01.2014 року перереєструвало на себе права іпотекодержателя на заставлену квартиру в Державній реєстраційній службі прав та обтяжень на нерухоме майно /а.с.24-25/.

З пояснень представника позивача у судовому засіданні та наданих ним документів слідує, що позичальник ОСОБА_1 на час розгляду справ має заборгованість за кредитним договором від 21.03.2007 року за №11/06-03-2007, а тому, незважаючи на закінчення строку дії кредитного договору - 15.09.2009 року, позивач вважає, що договірні відносини іпотеки на час розгляду справи є чинними, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував до цих правовідносин строк позовної давності.

Оскільки ОСОБА_1 заперечувала наявності будь-яких, в тому числі кредитних та іпотечних, відносин з ВАТ Банк «Біг Енергія», за ознаками злочину шахрайських дій з кредитними коштами, правоохоронними органами була порушена кримінальна справа.

В ході розслідування указаної справи слідчим Мельником Я.В. винесена постанова від 14.08.2009 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка внесена до Державного реєстру обтяжень 15.04.2011 року /а.с.21-22/.

Дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Вимагаючи звільнити з-під арешту, накладеного постановою слідчого СУ ГУ МВС України у м.Києві Мельника Я.В. від 14.08.2009 року по кримінальній справі №18-00416 квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_1, тим самим позивач, як іпотекодержатель спірної квартири, передбачає неможливим у майбутньому задоволення своїх матеріальних інтересів за рахунок заставленої квартири.

Між тим, позивач у своїй позовній заяві залучив відповідачем до участі у справі лише власника спірної квартири ОСОБА_1, яка, з пояснень самого представника позивача, не створювала своїми діями будь-яких перешкод позивачу у його праві щодо звернення стягнення належної їй квартири, як предмета іпотеки. Крім того, ОСОБА_1 не виносила і не могла винести постанову про накладення арешту на належну їй квартиру та внесення цього обтяження до Державного реєстру, про що просить у своєму позові ТОВ «ФК»Довіра та Гарантія».

Також, як встановлено судом, позивач ТОВ «ФК»Довіра та Гарантія», не звертався в ході розгляду справи у суді першої інстанції з клопотанням, в порядку ст.33 ЦПК України, до суду про залучення до участі у справі інших відповідачів.

Відповідно до роз»яснень викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.12.1976 року (з наступими змінами) «Про судове рішення» слідує, що в резолютивній частині рішення має бути зазначено, які конкретно дії і на чию користь відповідач повинен вчинити або яким іншим передбаченим законом способом підлягає захисту порушене право.

Із наведеного слідує, що чинним процесуальним законодавством ухвалення рішень щодо вчинення будь-яких дій передбачається лише по відношенню до відповідача, а не до іншої процесуальної особи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що належний відповідач до участі у справі не залучений, а тому рішення суду виконати неможливо.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що, дійшовши висновку про правомірність вимог позивача щодо скасування арешту на майно(оскільки у задоволенні позову відмовлено лише за пропуском строку позовної давності) суд першої інстанції, не витребував кримінальну справу, в ході якої накладено арешт на спірну квартиру, та, не перевірив обгрунтованість і законність накладення цього арешту слідчим органом.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, та відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.317,218 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові з інших підстав.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді