АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівСлободянюк С.В., Іванченко М.М.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника боржника ОСОБА_5,

представників заінтересованої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року

у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Волошиної Марії Дмитрівни, зацікавлені особи Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Надра», Державна прикордонна служба України про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_9 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року подання задоволено. /а.с. 33-36/

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не витребувано матеріалів виконавчого провадження, внаслідок чого не було належним чином перевірено доводи державного виконавця. Зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, відсутні виклики державного виконавця, докази вжиття державним виконавцем заходів щодо розшуку як фізичної особи ОСОБА_9 так і її майна, не перевірено матеріального стану боржника та фактів наявності умисного ухилення від виконання рішення суду. Також зазначила, що судом першої інстанції не перевірено повноважень начальника Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоцій І.Б. на час погодження ним подання, про що зазначено Верховним Судом України у листі щодо «Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 р. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила ухвалу суду скасувати, у задоволенні подання відмовити.

№ справи 761/34642/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8325 /2016
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд, на підставі наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2-355/12 від 08.08.2012 Оболонського районного суду м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_9 в сумі 1858547,89 грн. на користь ПАТ КБ "Надра". / а.с.5/

10.02.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. / а.с.7/

14.03.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. / а.с.15/

Задовольняючи подання, суд першої інстанції керувався ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" про те, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань. Встановивши, що заборгованість боржником не погашається, рішення суду не виконується, а державним виконавцем були вжиті всі передбачені законом заходи для примусового виконання рішення суду, в тому числі накладення арешту на майно боржника, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість подання.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Так, в матеріалах справи наявна копія супровідного листа / а.с. 6/ про відправку постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_9, однак жодних доказів про її отримання або обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження в матеріалах не міститься, судом першої інстанції не звернуто на це уваги та прийнято рішення без дослідження матеріалів виконавчого провадження та без участі державного виконавця, лише на матеріалах подання.

За встановлених обставин, оскільки обмеження у праві виїзду за межі України боржника є виключним заходом щодо спонукання виконання боргових зобов'язань, доказів на обґрунтування ухилення ОСОБА_9 від виконання рішення суду державним виконавцем не надано, судом першої інстанції також не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав вважати про передчасність висновків суду першої інстанції про те, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_9 допустила умисне ухилення від виконання покладених на неї зобов'язань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню, а питання передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року -скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: