Ухвала

іменем україни

19 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського, проректора з загальних питань університету ОСОБА_5, начальника відділу кадрів університету ОСОБА_6 про визнання незаконним втручання посадових осіб Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського в роботу особи, яка надає правову допомогу та вчинення ними перешкод у здійсненні позивачем правомірної діяльності як особи, яка надає правову юридичну допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з липня 2004 року на підставі цивільно-правового договору від 5 липня 2004 року між сторонами у справі було досягнуто згоди про те, що відповідач доручає, а він як виконавець приймає на себе зобов'язання з надання юридичної допомоги по всіх питаннях з виконання правової роботи, які виникають у відповідача.

Позивач зазначав, що наказу чи розпорядження про зарахування його на роботу не видавалося, а тому трудові правовідносини між ними не виникли. Разом із цим сторони досягли згоди про те, що розрахунки за виконану роботу завжди будуть проводитись після підписання акта виконаних робіт. Генеральні довіреності як від юридичної, так і фізичної особи, надавалися ректором Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського ОСОБА_7Остання довіреність була видана 6 серпня 2014 року та діяла до 12 липня 2015 року.

Позивач стверджував, що відповідачі не довіряли йому, постійно розмовляли з ним російською мовою, а також втручалися в його діяльність, при цьому нав'язували йому політичне ставлення до високопосадовців держави.

1 липня 2015 року його за розпорядженням ОСОБА_5 не пропустили до університету, про що він звернувся із письмовою заявою про незаконність дій посадових осіб, на яку до теперішнього часу відповіді не отримав. Позивач вважав, що зі сторони відповідачів були порушені його права, а тому просив задовольнити його вимоги про визнання незаконним втручання посадових осіб Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського в його роботу як особи, яка надає правову допомогу та вчинення ними перешкод у здійсненні ним правомірної діяльності як особи, яка надає правову юридичну допомогу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки останній не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Такий висновок судів ґрунтується на правильно встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук І.К. Парінова

О.В. Ступак

Колегія суддів: