Справа № 379/505/16-ц Головуючий у І інстанції Бабоїд О. М.
Провадження № 22-ц/780/4271/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 08.08.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Тимошевської С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Таращанського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Таращанського районного суду від 07 червня 2016 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №338/66/06/М від 24 жовтня 2006 року в розмірі 476 997,14 грн. відмовлено із посиланням на сплив строку позовної давності у відповідності до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення і задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі

Посилалось, при цьому, на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячиі з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 24 жовтня 2006 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №338/66/06/М у сумі 12 000 доларів США. ( а.с. 6-7 )

Відповідно до умов правочину, позичальнику надані кошти у сумі 12 000 доларів США, зі сплатою 14 % відсотків річних, з порядком погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів згідно Графіку погашення на відкритий рахунок.

Уклавши з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка, станом на 01 квітня 2016 року, становить 18 193,35 доларів США, що еквівалентно 476 997,14 грн.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку, останнє погашення заборгованості за правочином відповідач здійснив 21 жовтня 2008 року ( а.с. 10-12 ).

Згідно умов правочину повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, який мав бути проведений 24 жовтня 2008 року ( а.с. 15 ).

В зазначений період ОСОБА_2 щомісячний платіж не сплатив, а тому, із наступного дня почався перебіг позовної давності, відповідно до положень ч. 1 ч. 261 ЦК Ураїни, щодо сплати зазначених сум грошових коштів.

23 жовтня 2011 року закінчився строк дії договору, після чого, наступного дня позивач отримав право звернутись до суду із вимогами про стягнення всієї заборгованості за правочином, однак цього не зробив в строк позовної давності.

І лише 10 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду із названим позовом, тобто, із спливом строку позовної давності, встановленого відповідно до положень ст. 257 ЦК України.

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 01 червня 2016 року подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, де просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог ( а.с. 27 ).

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно прийшов до висновку про безпідставність та незаконність заявлених позовних вимог і, з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 257, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення по справі.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 254, 256, 261, 525, 526, 610, 612 ЦК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про наявність заборгованості, те, що строк позовної давності взагалі не може бути застосований до заборгованості по тілу кредиту, яке має бути повернуто позивачу, на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення справи не мають та не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, у даному випадку, для задоволення апеляційних вимог.

Посилання апелянта на те, що кредитні кошти та відсотки підлягають стягненню у межах строку позовної давності, не грунтуються і на вимогах ст. 266 ЦК України, згідно якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо ).

У даному випадку, на переконання апеляційного суду, позовна давність спливла і до вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам, які, на переконання апеляційного суду, є додатковими до вимог про повернення кредиту.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відхилити. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_3