Справа № 700/400/16-ц
Номер провадження 6/700/8/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі головуючого - судді: Пічкур С.Д.

при секретарі : Мельніченко Н.І.

розглянувши подання Відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон,

В С Т А Н О В И В :

12.05.2016 року Відділ державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду громадянина України за кордон.

Подання мотивовано тим, що на виконанні в ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 51008656 від 07.10.2015 року видане відділом ДВС Лисянського РУЮ, до складу якого входять: Наказ № 14/85 від 02.09.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області, Наказ № 14/85 від 02.09.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області, Наказ № 14/85 від 02.09.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області, Наказ № 14/162 від 20.05.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Регіонального відділення фонду державного майна та держави на загальну суму 23851 грн..

За виконавчим документом 29.09.2015 року відкрито виконавче провадження. Майна, що належить боржнику, не виявлено. Тому ВДВС просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон.

Згідно з ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу ДВС за поданням держвиконавця, погодженим з начальником відділу ДВС. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець в поданні вказав про розгляд справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону країни «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільств заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що повязані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Матеріалами справи встановлено, що в ВДВС Лисянського районного управління юстиції на виконанні перебуває ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 51008656 від 07.10.2015 року видане відділом ДВС Лисянського РУЮ, до складу якого входять: Наказ № 14/85 від 02.09.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області, Наказ № 14/85 від 02.09.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області, Наказ № 14/85 від 02.09.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області, Наказ № 14/162 від 20.05.2011 року виданий Господарським судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Регіонального відділення фонду державного майна та держави на загальну суму 23851 грн..

На підтвердження невиконання боржником своїх зобовязань, виконавчою службою представлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 вересня 2015 року, в якій боржнику надано 7 денний строк з дня винесення постанови добровільно виконати рішення суду.

Однак, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджували б надіслання боржнику вимоги про добровільне виконання зобовязань ( копії постанови) та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як і докази того, що остання ухиляється від виконання зобовязань. У справі наявна лише квитанція про направлення виклику боржника від 21.04.2016 року, але і доказів вручення цього виклику у справі немає.

Як в поданні державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України так і в оскаржуваній ухвал відсутні будь-які посилання, доводи і обґрунтування того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, а лише робиться покликання на сам факт наявності у останнього невиконаного зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобовязань.

Згідно вимог ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У відповідності до вимог ст.. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Зважаючи на викладені правові норми, суд прийшов до висновку, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

В поданні державного виконавця також не зазначено доказів того, що боржник систематично виїздить за кордон чи має намір виїхати зараз і має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Зважаючи на викладене вище, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього стягувачем , а вжиті державним виконавцем заходи по примусовому виконанню цих зобовязань вичерпані та не принесли позитивного результату.

За таких обставин обмеження боржника у праві вільно залишати територію України позбавлене законних підстав та призвело б до порушення його конституційного права.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст..ст.208,210,377-1 ПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Відділу Державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С. Д. Пічкур