У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова, третя особа - виконуючий обов'язки начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова ОСОБА_4, про зобов'язання провести повний розрахунок при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 4 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно із наказом від 15 липня 2015 року № 129 її звільнено з 18 липня 2015 року з посади сторожа квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова (далі - КЕВ м. Чернігова) за згодою сторін. При звільненні з нею не проведено повного розрахунку по заробітній платі за 2014-2015 роки, яка включає премію до 8 Березня за 2014, 2015 роки, матеріальну допомогу до відпустки за 2014-2015 роки, компенсацію за 6 днів роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 15 липня 2015 року. Зазначає, що вона зверталася до керівництва КЕВ м. Чернігова з проханням виплатити зазначені кошти, проте їй було відмовлено. З огляду на викладені обставини просила позов задовольнити.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 4 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з КЕВ м. Чернігова на користь ОСОБА_3 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік у розмірі посадового окладу сторожа матеріального складу КЕВ м. Чернігова. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2015 року рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 4 листопада 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з КЕВ м. Чернігова на користь ОСОБА_3 500 грн премії до 8 Березня за 2014, 2015 роки, 1 223 грн матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі посадового окладу, всього 1 723 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі КЕВ м. Чернігова просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення премій до 8 Березня за 2014, 2015 роки, з урахуванням приписів наказу Міністерства оборони України від 24 січня 2006 року № 28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України» та Положення про преміювання у КЕВ м. Чернігова, виходив із того, що ОСОБА_3 не працювала у період з 1 грудня 2013 року до 17 вересня 2014 року та з 18 вересня 2014 року до 30 жовтня 2014 року (включно), а тому не вносила особистий внесок у загальні результати роботи. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_3 компенсації за 6 днів роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, суд виходив із того, що з 1 січня 2015 року скасовано визначення, як такої, зони посиленого радіоекологічного контролю. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив із того, що ОСОБА_3 у день звільнення не працювала і після звільнення не пред'являла до сторони відповідача вимоги про розрахунок. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги за 2014 рік, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 24 січня 2006 року № 28 та колективним договором по КЕВ м. Чернігів адміністрація зобов'язана у межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом на рік, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у розмірі одного посадового окладу на рік.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції викладено у такій редакції, що виключає реальне виконання рішення суду після набрання ним законної сили, а тому, з урахуванням розміру посадового окладу позивача, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 1 223 грн матеріальної допомоги на оздоровлення. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 була звільнена з роботи в останній день відпустки і не працювала у день звільнення, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку задоволенню не підлягає.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з КЕВ м. Чернігова і на підставі наказу від 15 липня 2015 року № 129 була звільнена з посади сторожа матеріального складу за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

На підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 17 вересня 2014 року, які набрали законної сили, ОСОБА_3 була поновлена на роботі і за час вимушеного прогулу, з 1 грудня 2013 року до 17 вересня 2014 року, з 18 вересня 2014 року до 30 жовтня 2014 року та з 3 листопада 2014 року до 30 березня 2015 року, на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З наказів начальника КЕВ м. Чернігів Міністерства оборони України від 4 березня 2014 року № 33 та від 4 березня 2015 року № 37 «Про заохочення працівників з нагоди Міжнародного жіночого дня» убачається, що працівників матеріального складу, де працювала ОСОБА_3, було нагороджено премією у розмірі 200 грн і 300 грн відповідно.

З Положення про преміювання працівників КЕВ м. Чернігів, убачається, що зазначене положення поширюється на всіх працівників КЕВ м. Чернігова (п.1.5.); що з нагоди державних і професійних свят працівникам може бути сплачено одноразову премію із загального місячного фонду преміювання (п.1.4.) та що працівники, яких звільнено з ініціативи адміністрації або на яких накладено адміністративне чи дисциплінарне стягнення, позбавляються премії в повному обсязі, а працівників, які не забезпечили своєчасного і якісного виконання завдань, допустили суттєві помилки та упущення в роботі, порушення трудової дисципліни, може бути позбавлено премії частково (п.3.4.).

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що станом на 4 березня 2014 року та 4 березня 2015 року ОСОБА_3 не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, фактично не знаходилась на робочому місці, не виконувала покладені на неї згідно із посадовою інструкцією обов'язки та у штаті працівників КЕВ м. Чернігова не значилась. ОСОБА_3 було поновлено на роботі після ухвалення Чернігівським районним судом Чернігівської області 30 березня 2015 року та Апеляційним судом Чернігівської області 17 вересня 2014 року рішень. Таким чином, суду апеляційної інстанції слід перевірити, чи наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення премії до 8 Березня за 2014, 2015 роки.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-365цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Обґрунтовуючи позовну заяву та доводи апеляційної скарги, позивачка посилалась на те, що відповідачем не був їй виплачений розрахунок при звільненні, що є підставою для покладення на роботодавця відповідальності за затримку у порядку, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини у невиплаті позивачці середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а суду апеляційної інстанції слід перевірити доводи позивачки про звернення до адміністрації відповідача з вимогою про виплату відповідних коштів.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик