АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4869/16 Головуючий 1 інст. - Бородіна О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду із позовною заявою, яку уточнило та просило звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 592455,72 грн. за кредитним договором №СL-702/242/2006 від 02 листопада 2006 року шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету застави за договором застави від 02 листопада 2006 року № PСL 702/242/2006, а саме: легковий автомобіль марки Peugeot 206-А, реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску -2005, з наданням всіх повноважень продавця. Витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмета застави просило стягнути з відповідача за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. А також просив вилучити у ОСОБА_4 та передати даний предмет застави на зберігання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета застави. Стягнути з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 02.11.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № СL- 702/242/2006, згідно з яким він отримав кредит в розмірі 16000 доларів США зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем був укладений договір застави від 02.11.2006 № PСL 702/242/2006. Згідно з умовами вказаного договору предметом застави був легковий автомобіль марки Peugeot 206-А, реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску 2005р., колір - чорний, кузов НОМЕР_2, тип легковий комбі-в (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, видане 31.10.2006 РЕВ МВ№2 ДАІ УМВС України в Харківській області (п. 3.1 договору застави).

Станом на 27.10.2014 року ОСОБА_4 не здійснював погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитним договором, та загальна сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням пені з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становила 592455,72 грн.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, керуючись ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором. У зв'язку з викладеним, всі права вимоги банку за кредитним договором до відповідачів належать позивачу. Пунктом 6.4 договору застави закріплено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватись, зокрема, шляхом продажу предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не виконані, просив провести стягнення у визначений у уточненій позовній заяві спосіб.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 254819,68 грн. за кредитним договором № СL- 702/242/2006 від 02.11.2006 року шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету застави за договором застави від 02 листопада 2006 року № PСL 702/242/2006, а саме: легковий автомобіль марки Peugeot 206-А, реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску -2005, колір - чорний, кузов НОМЕР_2, тип легковий комбі-в (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, видане 31.10.2006 РЕВ МВ№2 ДАІ УМВС України в Харківській області, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на автомобіль, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності, в органах ДАІ України, нотаріату, тощо) за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. Вилучено у ОСОБА_4 та передано предмет застави: автомобіль марки Peugeot 206-А, реєстраційний НОМЕР_1, рік випуску -2005, колір - чорний, кузов НОМЕР_2, тип легковий комбі-в (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, видане 31.10.2006 РЕВ МВ№2 ДАІУМВС України в Харківській області на зберігання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета застави. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору у розмірі 3654 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 48551,91 грн. заборгованості за кредитним договором №СL- 702/242/2006 від 02.11.2006 року та відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем добровільно було укладено банківський кредитний договір та договір застави автомобілю, і оскільки умови кредитного договору відповідачем не виконувались, то є підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справи.

Матеріали справи містять дані про те, що 02 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № СL- 702/242/2006, згідно з яким Відповідач отримав кредит в розмірі 16000 доларів США зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.

У відповідність зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 27.10.2014 склала:- заборгованість за кредитом у розмірі 9246,50 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 591,83 доларів США, пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 465045,88 грн. Таким чином, станом на 27.10.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням пені з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становила 592455,72 грн.

Враховуючи можливість зменшення судом пені, виходячи із засад розумності, суд 1 інстанції стягнув з відповідача заборгованість за основним боргом в розмірі 127409,84грн. та пеню в розмір суми основного боргу 127409,84 грн. Усього відповідно до рішення суду першої інстанції визначено до стягнення 254819,68 грн.

Відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності відповідно до положень ст.ст. 257,258,261 ЦК України

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У даному випадку строки виконання зобов'язання позичальника встановлено прямо договором.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що кредитор знав про невиконання зобов'язання позичальником з моменту несплати першого щомісячного платежу позичальником.

Оскільки позивач звернувся до суду 10.12.2014р., трирічний строк звернення до суду за відновленням порушеного права є пропущеним за кредитними зобов'язаннями, які відповідач мав виконати до 10.12.2011р. Тому не підлягають до стягнення грошові кошти, що нараховані за період із листопада 2010 р. до 09.12.2011р.

Підлягають до стягнення лише грошові кошти, що нараховані за період із 10.12.2011 по 02.11.2012р.р.

Вказані періоди зазначені в графіку погашення кредиторської заборгованості, який є невід'ємною частиною договору, та був доданий разом із позовною заявою.

Відтак сума, що підлягає до стягнення, складає 3325,09 доларів США тіла кредиту, 223,99 доларів США відсотків, а загальна сума складає 3549,08 доларів США.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір пені,

Таким чином сумарно до стягнення підлягає 3749,08 доларів США, що складає 48551,91 грн.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечував проти наданого відповідачем розрахунку заборгованості.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, заборгованість за кредитним договором № СL- 702/242/2006 в розмірі 48551,91 грн.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюються за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20).

Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

У відповідності до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувана (заклад).

У відповідності до ст.25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ ОТП Факторинг Україна підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія частково задовольняє апеляційну скаргу, змінює рішення суду 1 інстанції відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.2 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року змінити.

Зменшити суму стягнутої з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором № СL- 702/242/2006 від 02 листопада 2006 року, з 254819,68 грн. до 48551,81грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді - Т.М. Костенко

Н.Ф. Шевченко