АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5400/16 Головуючий 1-інстанції Труханович В.В.
Справа № 639/4318/16-ц Доповідач Зазулинська Т.П. Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и л а : У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 17 жовтня 2011 року, що утворилася станом на 30 травня 2016 року у вигляді трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу відповаідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 02 листопада 2015 року по 30 травня 2016 року в сумі еквівалентній 302 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі.

Одночасно з позовом ним було подано клопотання про його забезпечення шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_3 в межах ціни позову, яка становить 7591,08 грн. за виключення виплат, визначених ч.4 ст.152 ЦПК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 червня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову про задоволення його заяви забезпечення позову.

При цьому посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до матеріальної шкоди позивачу, оскільки реально виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача коштів буде неможливим.

Звертає увагу, що вже надавав до суду докази, які підтверджують факт умисного відчуження та приховування відповідачем належного їй майна з метою уникнення відповідальності, передбаченої законом.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано положення пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову через ненадання позивачем та його представником відомостей про конкретне майно та грошові кошти відповідача і їхнє місцезнаходження суд першої інстанції не врахував положень Закону України «Про захист прав персональних даних», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про банки та банківську діяльність» в силу яких ані позивач, ані його представник не можуть і не мають права збирати та отримувати інформацію про майно відповідача, оскільки ця інформація є конфіденційною, а її поширення заборонено законодавством.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено будь-яких даних про майно та кошти, у тому числі відносно належності, знаходження майна, грошових коштів відповідача.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Між тим, звернувшись з заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 не зазначив в ній відомостей щодо майна, яке належить відповідачу та про місце знаходження цього майна чи грошових коштів.

Доводи про неможливість отримання ним такої інформації через її конфіденційність не є підставою для скасування ухвали, оскільки у такому разі він мав право на підставі ч.4 ст.10 ЦПК України звернутися до суду з клопотанням про витребування інформації щодо належності відповідачці того чи іншого майна, проте такого клопотання не заявив.

Колегія суддів доходить висновку, що клопотання ОСОБА_2 вирішено судом з додержанням вимог закону, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали від 16 червня 2016 року без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1ч.1 ст. 312,ст.ст.313,314,315,317,319,324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий (підпис) Т.П. Зазулинська

Судді (підпис) С.С.Кругова

(підпис) Н.О. Міненкова