1Справа № 335/6370/14-ц 4-с/335/30/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, скаргу приватного підприємства «Термінал» на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Термінал» звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі Відділ ДВС) ОСОБА_1, в якій просило:

визнати неправомірними дії держвного виконавця щодо складання акту опису та арешту майна від 22 лютого 2016 р. у ВП № 49982529;

скасувати акт опису та арешту майна від 22 лютого 2016 р. ВП № 49982529.

В обґрунтування скарги зазначало, що на примусовому виконанні у Відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 49982529 з примусового виконання виконавчого листа № 335/6370/14-ц, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки нежиле приміщення ХХХІІ, частина літ. А-5, загальною площею 75,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 17. В рамках цього виконавчого провадження 22 лютого 2016 р. державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна боржника, а саме вищевказаного нерухомого майна. Вважало зазначений акт таким, що складений незаконно, оскільки опис майна було проведено за відсутності представника боржника. Вказане нежиле приміщення зачинене, отже, державний виконавець не мав змоги потрапити до нього. В акті не зазначено інше майно, яке знаходиться в цьому приміщенні, не вказано стан цього майна. Вважало, що зазначені дії державного виконавця суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на що просило вимоги скарги задовольнити.

Від представника заявника скарги надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Субєкт оскарження у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Від субєкта оскарження надійшли письмові заперечення проти скарги, в яких він зазначив, що акт опису та арешту майна складено законно. 22 лютого 2016 р. державний виконавець разом з представником стягувача здійснив вихід за адресою нежилого приміщення, що належить боржникові. Це приміщення було зачинене, тому акт складався за відсутності представника боржника, але в присутності понятих. Відповідальним зберігачем майна було призначено ОСОБА_2., який є директором ПП «Термінал». Оскільки стягнення за виконавчим листом має бути звернуто на предмет іпотеки, тому відсутні підстави для перевірки наявності іншого рухомого або нерухомого майна. Просив у задоволенні скарги відмовити, розглянути скаргу за його відсутності (арк. справи 215216). За таких обставин суд вважав за можливе розглянути скаргу за відсутності представника субєкта оскарження з урахуванням наданих ним заперечень.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 листопада 2014 р. частково задоволено позов ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Термінал» про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 р. рішення суду першої інстанції залишене без змін.

25 червня 2015 р. за вищевказаним рішенням суду стягувачеві було видано виконавчий лист № 335/6370/14-ц (2/335/1650/2014) про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: нежиле приміщення ХХХІІ, частина літ. А-5, загальною площею 75,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 17, яке належить на праві власності ПП «Термінал», шляхом продажу зазначеного майна в межах процедури виконавчого провадження з прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною незалежним субєктом оціночної діяльності, та задоволення вимог стягувача за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки (арк. справи 226227).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження, тобто сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За вимогами статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу; примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Як визначено статтею 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

1 лютого 2016 р. державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_1 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49982529 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа (арк. справи 228).

22 лютого 2016 р. в межах вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_1 складено акт опису та арешту майна (арк. справи 204205).

З вказаного акта випливає, що він складався у присутності понятих ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника стягувача за довіреністю. Державним виконавцем у відповідному розділі акта зазначено описане майно, на яке накладено арешт нежитлове приміщення ХХХІІ, частина літ. А-5, загальною площею 75,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 17. Згідно відомостей, які містяться в інформаційній довідці з Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить 1/1 вищезазначеного обєкта нерухомого майна. Оцінка майна визначена державним виконавцем у 500 000 гривень. Остаточна вартість описаного та арештованого майна буде визначена експертом субєктом підприємницької господарської діяльності. Також акт містить відомості, що описане майно прийняв на зберігання керівник ПП «Термінал» ОСОБА_6 Однак, підпису вказаної особи акт не містить.

22 лютого 2016 р. державним виконавцем прийнято постанову про призначення відповідального зберігача, з якої вбачається, що вона складена після проведення опису та арешту майна (арк. справи 220).

З вказаним актом представник ПП «Термінал» ознайомився 17 березня 2016 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (арк. справи 207 зворотній бік).

До суду з даною скаргою ПП «Термінал» звернулось 25 березня 2016 р., тобто із дотриманням встановленого частиною першою статті 385 Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За вимогами частин першоїдругої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною пятою цієї ж статті визначено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до приписів п.п. 4.2.1 п. 4.2 розділу 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

г) прізвище, імя та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

За вимогами п.п. 4.2.2 вказаного пункту Інструкції, акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

У порушення вищенаведених вимог, в акті опису та арешту майна не зазначено відмінні ознаки майна, яке було описане. Крім того, зазначаючи про опис нежитлового приміщення, державний виконавець не зазначив майно, яке у цьому приміщенні знаходиться. Як встановлено судом, нежитлове приміщення було зачинене, відтак, державний виконавець не потрапляв до цього приміщення, що, на переконання суду, взагалі унеможливлює проведення його опису. Зазначення в акті опису даних з Реєстру прав власності на нерухоме майно без фактичного його обстеження та опису взагалі не передбачено жодною нормою законодавства.

Також, суд зазначає, що відсутність уповноваженої особи боржника при проведенні опису та арешту майна унеможливлює передання цього майна на зберігання такій особі. Так, у акті зазначено про те, що майно передається на зберігання директору ПП «Термінал» ОСОБА_2, однак, при цьому, акт не містить його підпису про прийняття майна на відповідальне зберігання.

Крім того, опис та арешт майна відноситься до виконавчої дії, а у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник як сторона виконавчого провадження вправі брати участь у проведенні виконавчих дій. Боржник в даному випадку цього права був позбавлений. Наданий державним виконавцем реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції за 3 лютого 2016 р. не посвідчує факт повідомлення належним чином боржника про проведення даної виконавчої дії. Цей реєстр не містить інформації про те, яка саме кореспонденція та якого змісту була відправлена боржникові. Так само надані матеріали не містять рекомендованого повідомлення про отримання боржником відправленої кореспонденції.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що дії державного виконавця щодо складення акту опису та арешту майна від 22 лютого 2016 р. не можна вважати законними та обґрунтованими, у звязку із чим скарга ПП «Термінал» в цій частині підлягає задоволенню.

В цей же час, вимога скарги заявника про скасування акту опису та арешту майна від 22 лютого 2016 р. не може бути задоволена судом з огляду на положення ч. 2 ст. 387 ЦПК України, якою передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, діюче законодавство передбачає наслідки порушення порядку накладення арешту та інших порушень під час накладення арешту на майно боржника. Цими наслідками є зняття арешту з майна боржника начальником відповідного відділу державної виконавчої служби або судом. Наслідки у вигляді скасування акту опису та арешту не передбачені ані матеріальним, ані процесуальним правом. Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В цей же час, це не позбавляє права заявника звернутись до начальника Відділу ДВС або до суду із заявою про зняття арешту.

Також, скарга заявника містить вимогу про зупинення стягнення за виконавчим листом № 335/6370/14-ц на час розгляду скарги. При прийнятті даної скарги до провадження суд в ухвалі від 25 березня 2016 р. зазначив, що підстави для зупинення стягнення слід зясувати у судовому засіданні (арк. справи 210). Враховуючи, що на даний час скарга судом розглянута, відтак підстави для зупинення стягнення відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє скаргу ПП «Термінал» частково.

Керуючись ст.ст. 210, 383388 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу приватного підприємства «Термінал» на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_1 щодо складання акту опису та арешту майна від 22 лютого 2016 р. у виконавчому провадженні № 49982529.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова