Справа№ 524/4488/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі судового засідання Недяк Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось ДП «Укртранснафтопродукт» зі скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві.

Зазначило, що у провадженні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 перебувало виконавче провадження з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ДП «Укртранснафтопродукт» заборгованості із заробітної плати на користь ОСОБА_2

У звязку з виконанням рішення суду, боржник подав заяву про закінчення виконавчого провадження.

Будь-які виконавчі дії державним виконавцем не проводились, однак виконавче провадження в частині стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчого провадження ним виділено в окремі виконавчі провадження та винесено, відповідно, дві постанови про відкриття нових виконавчих проваджень про стягнення з ДП «Укртранснафтопродукт» виконавчого збору та витрат на проведення виконавчого провадження.

Вважає, що такі дії державного виконавця є неправомірними та просить скасувати постанову від 31.05.2016 про закінчення виконавчого провадження № 48459146 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанову ВП № 41184360 від 24.01.2014 про стягнення виконавчого збору та постанову ВП № 41184360 від 24.04.2014 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2016 ВП № 51392718, від 03.06.2016 ВП № 51330440.

У судове засідання представник скаржника не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом установлено, що у провадженні Шевченківського ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві перебувало виконавче провадження № 48459146 з примусового виконання виконавчого листа № 524/4488/13-ц, виданого 28.11.2013 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ДП «Укртранснафтопродукт» заборгованості із заробітної плати на користь ОСОБА_2.

У звязку з виконанням рішення суду, боржник подав до ВДВС квитанцію про сплату коштів та заяву про закриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем закінчено, а в частині стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчого провадження, виділено в окремі виконавчі провадження та винесено, відповідно, дві постанови про відкриття нових виконавчих проваджень про стягнення з ДП «Укртранснафтопродукт» виконавчого збору та витрат на проведення виконавчого провадження.

Про існування постанови про закінчення виконавчого провадження та виділення в частині окремих проваджень, постанов про відкриття двох нових, у звязку з цим, виконавчих проваджень представник ДП «Укртранснафтопродукт» дізнався 10.06.2016 від державного виконавця перебуваючи на особистому прийомі. Цього ж дня отримав їх копії, які були раніше направлені йому помилково на іншу адресу за якою ДП не знаходиться та 21.06.2016 звернувся зі скаргою до суду. Тому суд, ураховуючи положення ст. 70 ЦПК України, уважає, що скарга подана у межах передбаченого ст. 385 ЦПК України десятиденного строку, з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав.

Під час розгляду скарги державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів про вчинення будь-яких виконавчих дій у вищезазначеному виконавчому провадженні про стягнення заробітної плати на користьОСОБА_2

Матеріали виконавчого провадження на вимогу суду також не направлено.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що державним виконавцем вчинялись будь-які виконавчі дії у вищезазначеному виконавчому провадженні про стягнення заробітної плати.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 06.07.2015 у справі № 6-785цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування судами, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За вищевказаних обставин, ураховуючи, що державним виконавцем не вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 31.05.2016 про закінчення виконавчого провадження № 48459146 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанову ВП № 24.01.2014 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2016 ВП № 51392718, від 03.06.2016 ВП № 51330440 є неправомірними, а тому зазначені постанови підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 208-210, 383-388 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 щодо:

винесення постанови від 31.05.2016 про закінчення виконавчого провадження № 48459146 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанову ВП № 41184360 від 24.01.2014 про стягнення виконавчого збору та постанову ВП № 41184360 від 24.01.2014 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій;

винесення постанови від 09.06.2016 ВП № 51392718 про відкриття виконавчого провадження;

винесення постанови від 03.06.2016 ВП № 51330440 про відкриття виконавчого провадження.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 від 31.05.2016 про закінчення виконавчого провадження № 48459146 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанову ВП № 41184360 від 24.01.2014 про стягнення виконавчого збору та постанову ВП № 41184360 від 24.01.2014 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 від 09.06.2016 ВП № 51392718 про відкриття виконавчого провадження.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 від 03.06.2016 ВП № 51330440 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом пяти днів з дня її проголошення, а особам які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка