У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 25 серпня 1983 року до 10 квітня 2012 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в період якого відповідач в порядку приватизації державного житлового фонду набув у власність нерухоме майно - 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також в період шлюбу ним за договором купівлі-продажу від 02 вересня 1999 року придбаний торгівельний павільйон, що знаходиться на площі центрального ринку по вул. Тургенєва у м. Красноармійську.

Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати вищевказане майно спільною власністю подружжя та залишити його у спільному користуванні.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та торгівельний павільйон (магазин), що знаходиться на площі центрального ринку по АДРЕСА_2

Залишено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільній власності подружжя належне їм нерухоме майно, яке визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та торгівельний павільйон (магазин), що знаходиться на площі центрального ринку по АДРЕСА_2

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2016 року заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року в частині визнання нерухомого майна - 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та в частині залишення вказаного майна у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасовано.

Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна - 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та про залишення вказаного майна у спільній сумісній власності.

В іншій частині заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого у нескасованій частині погодився й апеляційний суд, керуючись положеннями ст. 60 СК України, дійшов висновку, що позивачу належить 1/2 частини майна, набутого подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, і при поділі такого майна частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання нерухомого майна - 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і в частині залишення вказаного майна у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та ухвалюючи в цих частинах нове рішення про відмову у задоволенні позову, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, апеляційний суд правильно виходив із того, що житло набуте відповідачем за час шлюбу в наслідок приватизації, є його особистою власністю.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині визнання нерухомого майна - торгівельного павільйону (магазину), що знаходиться на площі центрального ринку по АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і в частині залишення вказаного майна у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, апеляційний суд правильно виходив із того, що відповідачем не надано будь-яких переконливих доказів про те, що шлюбні відносини між сторонами справи було припинено до часу придбання спірного торгівельного павільйону - до вересня 1999 року, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний торгівельний павільйон належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак