Справа №584/471/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Токарєв С. М.
Номер провадження 22-ц/788/1131/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Путивльська районна державна адміністрація Сумської області,

про позбавлення батьківський прав,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено на Службу у справах дітей Путивльської районної державної адміністрації Сумської області контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків відносно його дитини - ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення були неналежно оцінені всі надані нею докази щодо свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків, оскільки останній не лише ухиляється від матеріального утримання своєї дитини (забезпечення необхідного харчування, одягу медичного догляду та лікування), але й від виконання інших своїх обов'язків, як-то піклування про фізичний та духовний розвиток своєї дитини та взагалі не виявляє ніякого інтересу до своєї дитини. Вважає, що у відповідача було достатньо часу (11 років) для того, щоб виправитися та розпочати виконувати покладені на нього сімейним законодавством обов'язків. Відповідач навпаки, навіть не з'являвся у судові засідання, чим висловив свою байдужість до вирішення існуючого спору, ним не було надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Крім того, суд не взяв до уваги пояснень та думки представника служби у справах дітей Путивльської районної державної адміністрації та прокурора. Крім іншого, відповідач нерегулярно сплачує аліменти, на даний час його заборгованість становить 17 563 грн. 64 коп. і навіть після ухвалення рішення судом у даній справі відповідач не вчинив жодної дії для погашення існуючої заборгованості по аліментах та жодної спроби поспілкуватися з дитиною, що ображає сина та психологічно його пригнічує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_6, пояснення прокурора Прокуратури Сумської області Луцик О.О., які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у них викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій щодо неї чи дитини, а також з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки та виходив насамперед з інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним і обґрунтованим.

Звертаючись до суду ОСОБА_3 зазначала про те, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів, не бачив сина майже 12 років, не піклується про фізичний та духовний його розвиток, не цікавиться життям сина, не відвідував і не відвідує сина вдома, в дитячому дошкільному закладі, в школі. Вона неодноразово намагалася зв'язатися з відповідачем з метою пояснення його обов'язку стосовно піклування власною дитиною, однак він уникає спілкування з нею та сином, не реагує на телефонні дзвінки. За вказаних обставин, позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, просила позбавити його батьківських прав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1, виданого 11 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8).

12 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується довідкою № 286/03-79 від 12 жовтня 2005 року (а.с.7).

Неповнолітній ОСОБА_5 проживає з матір'ю - ОСОБА_3, яка матеріально його забезпечує, здійснює його виховання та створює йому всі необхідні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку (а.с. 9, 14).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16 лютого 2005 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 31 січня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Як вбачається із довідки-розрахунку, виданої ВДВС Путивльського РУЮ, станом на 01 травня 2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_4 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_5 становить 17 563 грн. 64 коп., а загальна сума сплачених аліментів з 2008 року по квітень 2016 року становить 25 567 грн. 50 коп. (а.с.66 - 68).

З довідки Путивльського навчально-виховного об'єднання від 27 січня 2016 року №05-08/18 вбачається, що у відносинах «батько-дитина» між ОСОБА_5 та його батьком немає емоційної теплоти, низький рівень емоційного зв'язку. Не простежується вираження любові. Підліток не отримує підтримки батька (а.с.19).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться із дитиною; -є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини.

У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження винної умисної поведінки відповідача, як і не містять доказів, характеризуючих особу відповідача. А тому, колегія суддів вважає, що на даний час позивачкою не доведено існування достатніх обставин для позбавлення батьківських прав відповідача. У ОСОБА_4 є можливість змінити ставлення до дитини, а позивачка не позбавляється права звернення до суду з аналогічним позовом у разі продовження ухилення відповідача (після судового попередження) від покладених на нього обов'язків щодо виховання і утримання своєї дитини. При цьому колегія суддів враховує інтереси дитини, сподіваючись на відновлення теплих стосунків між батьком і сином.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Враховуючи викладене, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, для зміни чи скасування ухваленого у справі рішення.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді -