АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі - ПАТ «Просто-страхування») звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача кошти по виплаті страхового відшкодування в розмірі 49 490 гривень.

Посилалося на те, що 17 жовтня 2014 року ПАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_1 уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого була застрахована відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1.

23 грудня 2014 року на 535 кілометрі автомобільної дороги сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю відповідача.

Згідно постанови Герцаївського районного суду Чернівецької області ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху . Вказаною постановою встановлено, також що відповідач після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди.

Позивач виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 49 490 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої йому ОСОБА_1 внаслідок вказаної ДТП.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Просто-страхування» 49 490 гривень страхової виплати в порядку регресу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивача страхової виплати в сумі 25 000 гривень.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні ДТП, самовільно залишив місце ДТП, а тому з нього в порядку регресу повинно бути стягнуто на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49 490 гривень, яке було виплачено ОСОБА_3

До спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 4 статті 1193 ЦК України, оскільки за частиною 1 статті 1991 ЦК України, особа, яка винна повинна відшкодувати спричинену нею шкоду, якщо інший розмір не встановлений законом. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» інший розмір відшкодування шкоди не передбачений.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно зі статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до підпункту «а» пункту 38.1.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 15 жовтня 2014 року ПАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_1 уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АІ/7356880 (а.с.4).

Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2015 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст.124,122-4 КпАП та призначено адміністративне стягнення на підставі статті 36 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 400 гривень.

З постанови вбачається, що ОСОБА_1 23 грудня 2014 року о 20 години 00 хвилин в порушенні пунктів 10.1, 2.10 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем марки ВАЗ 210700, реєстраційний номер НОМЕР_1 в селі Опришени Глибоцького району Чернівецької області, виїжджаючи на головну дорогу не надав перевагу в русі автомобілю марки «Мазда 6», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем під керування останнього.

В результаті вказаного ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Також ОСОБА_1 самовільно залишив місце ДТП (а.с.12-13).

Згідно страхового акту №105146 від 2 квітня 2015 року ОСОБА_3 виплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля марки «Мазда-6», реєстраційний номер НОМЕР_3 в сумі 49 490 гривень (а.с.47).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні ДТП, самовільно залишив місце ДТП, а тому з нього в порядку регресу повинно бути стягнуто на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49 490 гривень, яке було виплачено ОСОБА_3

Однак, не можна погодитись з висновком суду про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 4 статті 1193 ЦК України.

В пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз'яснено, що регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV).

Згідно довідки Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №1430 від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_1 проживає в сім'ї в складі п'яти чоловік ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.69).

Батько ОСОБА_1 ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з січня по жовтень 2015 року складала 8541 гривню, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного Фонду України 2116 від 23 жовтня 2015 року (а.с.70).

Мати ОСОБА_1 ОСОБА_4 також є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з січня по жовтень 2015 року складала 12288 гривень 10 копійок, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного Фонду України 2115 від 23 жовтня 2015 року (а.с.71).

З акту обстеження стану здоров'я ОСОБА_1, який наданий лікарем міської дитячої клінічної лікарні управління охорони здоров'я Чернівецької міської ради від 23 березня 2011 року №37 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено діагноз хронічне захворювання нирок (а.с.73)

З довідки Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області від 21 жовтня 2015 року №131 вбачається, що ОСОБА_1 не працює та доглядаю за особою похилого віку ОСОБА_7 (а.с.75).

Колегія суддів вважає, що до правовідносин, які склалися між сторонами, слід застосувати правило частини 4 статті 1193 ЦК України та зменшити розмір відшкодування страхової виплати до 35 000 гривень у зв'язку з важким матеріальним становищем відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити та визначити вказану суму в розмірі 35 000 гривень.

В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Просто-страхування» до 35 000 гривень, що становить 70,72 відсотка від ціни позову

З платіжного доручення №14667 від 16 вересня 2015 року вбачається, що за подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір в сумі 1218 гривень (а.с.1).

З квитанцій №125 від 5 грудня 2015 року, №42 від 17 грудня 2015 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1339 гривень 80 копійок (а.с.97,104).

Отже з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» слід стягнути 861 гривню 37 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

З Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 392 гривні 29 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2015 року змінити, визначивши грошову суму , що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» в порядку регресу в розмірі 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» 861 (вісімсот шістдесят одну) гривню 37 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 392 (триста дев'яносто дві) гривні 29 копійок в рахунок відшкодування судових витрати, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: