Справа № 152/447/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і утримання дружини,

встановив:

17.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.06.2013 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач з лютого 2016 року проживає окремо від сім'ї. Добровільно матеріальної допомоги утримання дитини відповідач не надає, чим ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, так як вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, у зв'язку із чим також потребує матеріальної допомоги. Відповідач інколи допомагає продуктами харчування, проте дитині крім цього потрібно купувати також одяг, іграшки для розвитку та інше.

Крім того, з квітня 2016 року вона планує віддати сина до дитячого садочка, що також потребуватиме додаткових витрат.

Натомість відповідач працездатний, офіційно ніде не працює, але отримує нерегулярний значний дохід від тимчасових заробітків, тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання сина та на її утримання.

Оскільки відповідач не має стабільного матеріального доходу, то просить розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі.

В судове засідання 06.04.2016 року позивачка ОСОБА_1 подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Решти позовних вимог не підтримує.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, офіційно не працевлаштований, проте підробляє тимчасовими заробітками, тому просить розмір аліментів визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі 600 грн. на утримання дитини викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Оскільки при її зверненні до відповідача останнім часом ОСОБА_2 частково допомагає в утриманні дитини, то вона зменшила позовні вимоги про стягнення аліментів. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на утримання дитини, так як є працездатним, фізично здоровим. Інших осіб на утриманні відповідач не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Від держави їй на утримання дитини виплачується тільки 130 грн. на місяць. Відповідач від щомісячного стабільного утримання дитини ухиляється, чим ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови, так як дитина потребує постійного утримання з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 06.04.2016 року визнав. Пояснив, що згоден та має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на місяць, оскільки він фізично здоровий, працездатний, на теперішній час не працює, але знаходиться в пошуках роботи. Кошти в сумі 600 грн. на утримання дитини він спроможний сплачувати, хоч і не працює, але він утримує підсобне господарство, за рахунок якого отримує дохід, що використовуватиме на сплату аліментів.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2013 року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

З лютого 2016 року сторони однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть, що вбачається в судовому засіданні із пояснень позивачки. Заперечень щодо вказаних обставин відповідач в судовому засіданні не має.

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих Слободо-Шаргородською сільською радою від 03.03.2016 року за №№889, 890 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_1 не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн. на місяць, що вбачається із довідки Управління соціального захисту населення Шаргородської РДА від 03.03.2016 року за №1572. Виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку в сумі 130 грн. на місяць встановлені позивачці до 24.12.2016 року (а.с.10).

Крім того, судом встановлено, що позивачка є інвалідом дитинства ІІІ групи, отримує соціальну допомогу в розмірі 544 грн. на своє у тримання.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не працює з жовтня 2015 року, що підтверджується трудовою книжкою останнього серії НОМЕР_2, з якої вбачається, що 05.10.2015 року відповідач звільнений із органів внутрішніх справ України (а.с.19).

Відповідач регулярного та стабільного щомісячного утримання синові ОСОБА_4 добровільно не надає.

Крім того, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, що останній немає власного житла та земельної ділянки на території Слободо-Шаргородської сільської ради, що підтверджується також довідкою Слободо-Шаргородської сільської ради від 24.03.2016 року за №1015 (а.с.18), проживає з батьками, утримує домашнє господарство, за рахунок чого отримує дохід в середньому 600 грн. на місяць.

З довідки, виданої відповідачеві ОСОБА_2 Шаргородським районним центом зайнятості від 30.03.2016 року за №1175 вбачається, що він перебував на обліку у РЗЦ з 05.01.2016 року по 23.02.2016 року та знятий із обліку згідно із п.37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», - через невідвідування центру зайнятості протягом 30 робочих днів без поважних причин. 30.03.2016 року він отримав консультативно-інформаційні послуги з працевлаштування, проте на облік, як безробітний, не взятий, оскільки, згідно з п.40 Порядку право на перереєстрацію як безробітний, він матиме не раніше, аніж через 90 днів з дня припинення попередньої реєстрації (а.с.20).

Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дитини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати.

Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що інших осіб, крім сина, відповідач ОСОБА_2 на утриманні не має.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, майже весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, починаючи з лютого 2016 року і по теперішній час, покладено на позивачку, з якою проживає малолітній син, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4.

При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження відповідача в судовому засіданні про те, що він надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, придбаваючи продукти харчування, так як це не можна враховувати як надання дитині щомісячного матеріального утримання з боку батька, оскільки батько та матір повинні забезпечувати дитині необхідне щоденне харчування, одяг, ліки та інші потреби.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі по 600 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання сина, починаючи з лютого 2016 року, ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має.

Тому, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні сина з лютого 2016 року і обсяг обов'язків по його утриманню покладено на позивачку, що ставить сторони у нерівні умови, та враховуючи, що відповідач позов в редакції заяви про зменшення позовних вимог визнав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 600 грн. щомісячно, починаючи з 17.03.2016 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер.

При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-184, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і утримання дружини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Конатківці, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 фактичне місце проживання - АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 17.03.2016 року і до його повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят однієї) гривні 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя