Справа № 755/154/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2015 року у справі № 575/15, - В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Волошинович О.П. постановлене 30 квітня 2015 року по справі № 575/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 30 квітня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Волошинович О.П. було постановлено рішення по справі № 575/15 яким було задоволено вимоги ПАТ «Універсал Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. А саме, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 07-666-КФ-2007 від 16 листопада 2007 року в розмірі 35 982,22 доларів США та 22 749,90 гривень витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом. Як зазначено в самому рішенні Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 575/15, він не був присутнім при розгляді даної справи. Копію самого рішення Третейським судом йому направлено не було. Про існування даного рішення йому повідомили у відділенні ПАТ «Універсал Банк» 12 листопада 2015 року. Після чого він ознайомився з матеріалами справи у Третейському суді а копію рішення фактично отримав 15 грудня 2015 року відповідно до його письмової заяви. У даній справі вирішено спір щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку за кредитним договором наданим у іноземній валюті, тобто ухвалено рішення у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США. Норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, також концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами. Як вбачається з рішення Третейського суду, предметом розгляду справи були цивільно-правові відносини, що виникли між ПАТ «Універсал Банк» та позичальника і поручителя на підставі кредитного договору, що в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий кредит і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даним договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного закону.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення, в яких просив в задоволенні заяви відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Суд, дослідивши матеріали даної справи, матеріали третейської справи № 575/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 575/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу було прийнято рішення, відповідно до якого було стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 95 972 доларів США 37 центів. Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 22 749 гривень 90 копійок витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 11 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 кредитного договору № 048-2008-013 (на придбання майна), додаткової угоди б/н від 10 лютого 2009 року до кредитного договору № 048-2008-013 від 11 січня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, додаткової угоди № б/н від 15 березня 2010 року до кредитного договору № 048-2008-013 від 11 січня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, додаткової угоди б/н від 19 березня 2010 року до кредитного договору № 048-2008-013 від 11 січня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, додаткової угоди б/н від 09 жовтня 2013 року до кредитного договору № 048-2008-013 від 11 січня 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2, договору поруки б/н від 09 жовтня 2013 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, ОСОБА_1 в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг, а виступає поручителем по зобов'язаннях боржника на підставі укладеного договору поруки б/н від 09 жовтня 2013 року, тобто особою, яка взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по кредитним зобов'язанням позичальника, а не особою, яка замовила банківські послуги (отримала кредит) для власних потреб.

В той же час, як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

З огляду на вищевикладене, обов'язок поручителя нести солідарну відповідальність за виконання позичальником умов договору та відповідно їх солідарна відповідальність нерозривно пов'язані між собою. За наявності у спорі суб'єктного складу сторін, якими є кредитор та поручитель, джерело виникнення вимог кредитора залишається незмінним, оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом наданим на задоволення споживчих потреб, тобто правовідносини виникли із споживчого кредиту, у зв'язку з чим такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Щодо обґрунтувань заявлених вимог в частині проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, то вказані обґрунтування є по суті запереченнями щодо вимог ПАТ «Універсал Банк» про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку суми заборгованості та мали б розглядатися та оцінюватися в якості доказів при розгляді справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2015 року у справі № 575/15 підлягає задоволенню, а рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2015 року у справі № 575/15 підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. ст. 1, 11 Закону країни «Про захист прав споживачів», п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2015 року у справі № 575/15 - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 575/15 від 30 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: