Справа №467/733/15-ц 18.01.2016 18.01.2016 18.01.2016
Провадження №22-ц/784/42/16
Справа № 467/733/15-ц
Провадження №22-ц/784/42/16 Суддя по 1 інстанції: Кологрива Т.М.
Категорія: 23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

18 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року ухвалене за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» (далі - Підприємство) про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позивач вказувала, що вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 10, 58 га, яка розташована в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району. До отримання нею 17 травня 2004 року державного акту на вказану земельну ділянку, між нею та відповідачем 01 лютого 2004 року було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який був зареєстрований у книзі записів договорів оренди землі 03 серпня 2004 року, строком на 10 років з орендною платою в розмірі 2 % від вартості її грошової оцінки на суму 1 674 грн. За додатком до цього договору, який, без її волевиявлення, укладений ОСОБА_3 від її імені на підставі довіреності, строк оренди збільшений до 49 років.

Позивач зазначала, що вказаний договір не відповідав Типовій формі договору оренди землі та вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки не містив усіх істотних умов.

Крім того, за умовами договору відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату у грошовій, натуральній або відробітковій формі, по узгодженню сторін, в місячний строк після закінчення фінансового року. На її звернення відповідач відмовив у сплаті орендної плати у натуральній формі, посилаючись на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2011 року, якою було визнано мирову угоду між ними щодо обов'язку орендаря з 2012 року сплачувати орендну плату в розмірі 3 215 грн. 22 коп. Орендна плата їй виплачена у розмірі 5 645 грн. 92 коп. без індексації.

Посилаючись на викладені обставини, та те, що отримана нею орендна плата в грошовій формі є значно меншою ніж розмір орендної плати, яка отримана іншими орендодавцями в натуральній формі і таке збільшення розміру орендної плати в натуральній формі з 2012 року, на її думку, є істотною зміною обставин та істотним порушенням орендарем своїх обов'язків, уточнюючи позовні вимоги, на підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, ст.ст. 651, 652 ЦК України, умов договору, позивач просила розірвати укладений договір оренди.

-2-

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на належне виконання договірних зобов'язань та безпідставність позовних вимог.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди землі. На її думку, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не враховано обов'язок відповідача сплачувати орендну плату в натуральній формі на рівні з іншими орендодавцями, та систематичне істотне порушення останнім цього обов'язку.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч.8 ст. 93 ЗК України).

Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України від 2 жовтня 2003 року «Про оренду землі» (далі - Закон). Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст. 14, 18, 20 Закону).

Відповідно до ст.15 Закону орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є істотними умовами договору оренди землі.

Статтями 24, 25 Закону передбачені права та обов'язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендодавець зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

За змістом ст. 32 Закону договір оренди землі на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону та умовами договору, зокрема, й щодо несплати орендної плати.

Відповідно до п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема систематична несплата орендної плати.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, розміром 10,58 га, яка розташована в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району та передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 17 травня 2004 року Арбузинською райдержадміністрацією Миколаївської області, отриманого на підставі розпорядження Арбузинської райдержадміністрації від 28 липня 2003 року № 466 (а.с.7).

01 лютого 2004 року позивач уклала з відповідачем договір оренди земельної частки (паю), за умовами якого вказану земельну ділянку строком на 10 років передала в платне користування відповідача (а.с.6). Запис про державну реєстрацію договору внесено у книгу записів договорів оренди землі 03 серпня 2004 року.

Згідно із додатком до цього договору, який не містить дати та укладений між підприємством та ОСОБА_2, від імені якої, на підставі довіреності, діяв ОСОБА_3, строк оренди змінено на 49 років, передбачено переважне право орендаря на придбання предмету оренди на умовах продажу земельної ділянки відповідно до чинного законодавства. Запис про державну реєстрацію додатку до договору внесено у книгу записів договорів оренди землі 09 січня 2008 року (а.с.8-10, 64).

-3-

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та підприємством, за умовами якої позивач не мала претензій стосовно дійсності договору оренди, отримала орендну плату до 2011 року включно, а відповідач зобов'язався з 2012 року сплачувати орендну плату в розмірі 3 215 грн. 22 коп., з урахуванням прибуткового податку встановленому договором та чинним законодавством України (а.с.31).

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма та строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, а обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За умовами договору відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату у грошовій, натуральній або відробітковій формі, за згодою сторін, у місячний строк після закінчення фінансового року. Якщо запропоновані орендарем варіанти альтернативні грошовій формі не задовольнять орендодавця - остаточний розрахунок здійснюється грошима. Орендна плата сплачується по мірі надходження сільськогосподарської продукції (пункти 2.1-2.5 договору).

Відповідно до п. 2.1 цього договору щорічна орендна плата складала 2 % від вартості грошової оцінки землі, що на час укладення договору становила 1 674 грн.

Встановлений договором розмір орендної плати на час укладання договору відповідав вимогам Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних паїв», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5 % визначеної вартості земельної ділянки.

За п. 2.1 договору підставою перегляду розмірів орендної плати є зміна вартості грошової оцінки земельної ділянки, що встановлюється законодавством.

Дійсність договору оренди позивач у даній справі не оспорювала. Вимог щодо сплати орендної плати у натуральній формі не пред'являла.

Згідно приписів п. 3 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 року № 783 при нарахуванні орендної плати за земельні ділянки (паї) застосовувався коефіцієнт індексації 3,2 (в 2010 році).

З матеріалів справи вбачається, що орендну плату підприємство виплачувало позивачу у грошовій формі з урахуванням вказаного коефіцієнту, коефіцієнта підвищення нормативної грошової оцінки ріллі - 1,756 (у 2012-2014 роках) та у розмірі більшому ніж передбачено умовами договору оренди (2 % від нормативної грошової оцінки землі).

Так, за 2012 рік підприємство виплатило позивачу орендну плату у розмірі 6 304 грн. 61 коп., за 2013-2014 роки по 5 645 грн. 92 коп. (а.с.14). Отримання орендної плати у грошовій формі позивач не заперечувала та її розмір не оспорювала.

Отже встановив, що відповідач виконував свої обов'язки та сплачував орендну плату позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди згідно ст. 32 Закону, ст. 141 ЗК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору оренди за ст.ст. 651, 652 ЦК України ОСОБА_2 зазначала, що невиплата орендної плати відповідачем в натуральній формі, на її вимогу, розмір якої, на її думку, є значно більший ніж в грошовій формі, є істотним порушенням договору оренди та істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору та мирової угоди.

На підтвердження своїх вимог позивач надала заяву на ім'я керівника підприємства про виплату орендної плати продукцією з 2014 року (а.с.13).

Положеннями ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

-4-

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Як встановлено, відповідач сплачував позивачу орендну плату в грошовій формі, що передбачено умовами договору оренди.

Отже, невиплата орендної плати в натуральній формі, на вимогу позивача, на думку колегії суддів, не свідчить про істотність порушення договору орендарем, завдання цим шкоди позивачу, та не є підставою для розірвання договору оренди за ст. 651 ЦК України. Тому посилання позивача на покази свідка ОСОБА_4 щодо отримання останньою орендної плати в натуральній формі, не заслуговують на увагу.

Крім того, частина 2 статті 652 ЦК України встановлює умови, за одночасної наявності яких договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Невиплата на вимогу орендодавця орендної плати у натуральній формі, розмір якої, на думку позивача, є більшим ніж розмір орендної плати сплачений в грошовій формі, не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, у зв'язку з тим, що форма орендної плати, за умовами договору оренди, стосується на це згоди обох договірних сторін, а відтак це не може бути підставою для розірвання договору у судовому порядку.

На думку колегії суддів, ухвала районного суду, якою затверджена мирова угода сторін, не є тою істотною зміною обставин, що тягне розірвання договору оренди.

Інших доказів позивач не надала, хоча за приписами ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За такого, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено порушення підприємством умов договору оренди та істотну зміну обставин, які б давали підстави для розірвання договору, в зв'язку з невиплатою орендної плати в натуральній формі.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного позивачем рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова