Справа № 212/9665/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого - судді Дехти Р.В. за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті ОСОБА_3, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жовтневої районної в місті ОСОБА_3 ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 21 квітня 2000 року мати позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вийшла заміж за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис за № 169 Відділом реєстрації громадського стану Виконкому Жовтневої районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та разом проживали в його будинку № 124 по вул. Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровській області.

13 березня 2008 року, позивачка стала проживати разом зі своєю матірю - ОСОБА_4 та вітчимом - ОСОБА_5 в їх будинку № 124 по вул. Паризька Комуна, так як мати стала хворіти і потребувала стороннього догляду.

19.08.2010 року мати позивача - ОСОБА_4, померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1472 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

30 серпня 2010 року позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, по обоюдній домовленості з вітчимом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, стали проживати однією сім'єю в його будинку № 124 по вул. Паризька Комуна у м. Кривому Розі та доглядала за ним як за людиною хворою та похилого віку, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

За домовленістю з вітчимом ОСОБА_5, позивачці було обіцяно , що в разі здійснення позивачкою його догляду за життя , та здійснення відповідних витрат на поховання у разі смерті , то за це ОСОБА_5 передасть позивачці ОСОБА_1 у вічне користування свій приватний будинок по вул. Паризька Комуна № 124 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

27 квітня 2013 року ОСОБА_5 помер, за свої кошти позивач поховала його на «Западному» кладовищі у Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_5, надалі - «Спадкодавець», відкрилася спадщина до складу якої також увійшов будинок № 124 по вул. Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

За життя спадкодавець будь яких заповітів не складав, спадкоємців за законом від спадщини не усував. На час його смерті, позивач проживала разом з ним в будинку № 124 по вул. Паризька Комуна в м. Кривому Розі, що підтверджується відповідним актом.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_5 спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг відповідно до ст.1264 ЦК України, позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, який проживав однією сім'єю більше п'яти років разом із Спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину та протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, має для позивача юридичне значення, оскільки наявність цього факту є обов'язковою умовою для отримання мною права власності на спадщину в порядку спадкування.

Єдиним шляхом підтвердження спільного проживання із Спадкодавцем на момент його смерті є встановлення відповідних фактів в судовому порядку, що має для ОСОБА_6 юридичне значення оскільки підтвердження цих фактів є обов'язковою умовою для здійснення нею права на спадкування та права власності належного оформлення прав на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, послались на обставини, що зазначені у позові.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача по справі ОСОБА_7 позов не визнала, послалась на його безпідставність.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні під час розгляду справи, заслухавши думку сторін по справі, вислухавши показання свідків, що були дані в судовому засіданні та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав .

В судовому засіданні судом встановлено, що 27 квітня 2013 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ №536721, що видане Довгинцівським відділом ДРАЦС Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року та міститься в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 20 липня 2013 року, державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори була зареєстрована спадкова справа № 489/2013 року, номер у спадковому реєстрі №54765777, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер 27 квітня 2013 року, що підтверджується копією спадкової справи, що долучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1, 19 червня 2013 року звернулась до Другої криворізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер 27 квітня 2013 року, що підтверджується копією спадкової справи яка долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що 03 липня 2015 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 та прізвище після державної реєстрації дружини ОСОБА_9, що підтверджується матеріалами цивільної справи.

Допитані в судовому засіданні під час розгляду справи у якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_1 знає близько 30 років. Померлого ОСОБА_5 також знає. Вона живе в будинку №118, а померлий ОСОБА_5 жив в будинку №124 по вулиці Паризька Комуна у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. ОСОБА_11 мешкала разом з ОСОБА_5 в будинку №124 по вулиці Паризька Комунапісля смерті матері, ОСОБА_1 продовжувала там мешкати разом з ОСОБА_5 по вулиці Паризька Комуна у м. Кривому Розі. ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 мешкали як вітчим та падчерка, або донька та батько. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 мешкала з січня - березня 2008 року. Всі ремонтні роботи по будинку проводила ОСОБА_1, кришу перекрила, вхідні двері поміняла та зробила огорожу. ОСОБА_11 піклувалась за вітчимом з 2010 року по дату смерті ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що позивача знає, померлий ОСОБА_5 купив у ії батьків будинок де мешкав разом з ОСОБА_1. ОСОБА_1 разом мешкала з померлим ОСОБА_5 з початку 2008 року по дату смерті ОСОБА_5. Померлий ОСОБА_5 мешкав разом з ОСОБА_1 як донька з вітчимом. Всі ремонтні роботи по будинку робила ОСОБА_1, позивачка хоронила покійного. Після смерті матері, ОСОБА_6 продовжувала мешкати з ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, вона була знайома з матірю позивача. Мати померла 2010 році. Позивачка ОСОБА_1 переїхала на початку 2008 році жити до ОСОБА_5 та своєї матері. В 2008 року ОСОБА_1 зробила прибудову до будинку, кришу будинку, двері, огорожу будинку та багатого іншого. Після смерті матері, ОСОБА_1 продовжувала мешкати з ОСОБА_5 та поховала його.

Судом встановлено, що відповідно Договору купівлі продажу житлового будинку від 01 листопада 1984 року та довідки від 26 листопада 2013 року №1300127, що видана КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», будинок №124 по вулиці Паркомуни, міста Кривого Рогу Дніпропетровської області належить та зареєстрований за ОСОБА_5, що підтверджується копією спадкової справи, що долучена до матеріалів справи та вказаними документами.

В судовому засіданні судом встановлено, що постановою Державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 20 листопада 2015 року, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 27 квітня 2013 року ОСОБА_5, у звязку неможливості встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності.

Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1264 ЦК України , у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом встановлення фактів або його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, або в інших випадках, якщо позасудовим шляхом вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно є неможливим.

В ОСОБА_14 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Відповідно до узагальнення судової практики, викладеної в ОСОБА_14 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішими причинами звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, з причин неналежним чином оформлених право встановлювальних документів та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки непоодинокі, мають масовий характер і суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на спадкове майно при наявності обґрунтованих підстав.

При вирішенні спорів по справах про спадкування за законом судам необхідно враховувати, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, якщо тільки спадкоємці за усною домовленістю між собою не змінили розмір частки когось із них в спадщині, яка складається з рухомого майна; за письмовою угодою (договором), посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортного засобу, не змінили розмір часток в спадщині когось із них.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за правилами позовного провадження..

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Під місцем постійного проживання розуміється те місце, де громадянин розмістився в силу життєвих обставин.

Як роз'яснив ОСОБА_14 спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1. умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартири, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання, ОСОБА_1, однією сім'єю, понад п'ять років, разом із ОСОБА_5 в будинку № 124 по вулиці Паризька Комуна у місті Кривому Розі з 13.03.2008 року включно до дня смерті останнього, тобто 27.04.2013 року підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мешкали однією сім'єю, як вітчим та падчерка, враховуючи ту обставину, що раніше покійний ОСОБА_5 був одружений на матері позивачки ОСОБА_1, та вік вказаних осіб та такі, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи показання свідків, що були наданні в судовому засіданні.

Враховуючи наданні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, як спадкоємцем четвертої черги за законом, права власності на будинок № 124 по вулиці Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер 27 квітня 2013 року, підлягають задоволенню, як такі, що знайшли своє підтвердження та ґрунтується на законі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 16, 57, 60, 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жовтневої районної в місті ОСОБА_3 ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю понад п'ять років разом із ОСОБА_5 в будинку № 124 по вулиці Паризька Комуна у місті Кривому Розі Дніпропетровської області з 13.03.2008 року включно до дня смерті останнього, тобто 27.04.2013 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, як спадкоємцем четвертої черги за законом, права власності на будинок № 124 по вулиці Паризька Комуна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер 27 квітня 2013 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. В. Дехта