Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 50010446 від 02 вересня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» разом з усіма додатками та доповненнями до нього; виключити запис про реєстрацію рухомого майна № НОМЕР_2 від 04 вересня 2013 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у зв'язку з його невідповідністю договору застави транспортного засобу № 50010446.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 вересня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір №50010446 згідно умов якого відповідач надав йому кредит на споживчі цілі у розмірі 285 507 гривень 87 копійок, строком на 60 місяців та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,9 відсотків на рік а також сплатою першочергового платежу у розмірі 11 704 доларів США 50 центів. Укладений кредитний договір складався із самого кредитного договору, загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту, що є невід'ємною частиною укладеного договору в цілому. Вважає, що в момент укладення кредитного договору Відповідачем були порушені його права як споживача та за своїм змістом і текстом кредитний договір не відповідає законодавству України, його інтересам та волі, порушує його права та законні інтереси. Відповідач повинен був отримати відповідну ліцензію на можливість здійснювати операції у валюті як це передбачено ст. 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. В даному випадку можна стверджувати, що відповідач використовує іноземну валюту як засіб платежу. Також як доказ того, що валюта кредитування є саме долар США слід розцінювати надання відповідачем рахунку для дострокового погашення боргу у валюті з розрахунку у гривневому еквіваленті. Тобто відповідач підмінює поняття в кредитному договорі з приводу надання кредиту саме у гривні а не у валюті. Але якщо за договором кредит надавався у гривні, то дострокове погашення договору відбувається шляхом розрахунку гривневої вартості авто, вказаної у договорі, за мінусом сплаченої суми тіла кредиту.

В кредитному договорі зазначено, що обмінний курс який використовується при розрахунках встановлюється ПАТ «Кредит Агріколь Банк», чим грубо порушено ст.36 Закону України «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком. З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами, з 16.10.2011р. частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Таким чином, з метою захисту прав споживачів, як більш слабкого суб'єкта фінансових правовідносин, державою було заборонено використання іноземної валюти при укладенні кредитних договорів з споживачами. В порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10 травня 2007 року позичальнику було не в повному обсязі надано інформацію про сукупну вартість кредиту. В порушення п. 3.8 постанови №168 кредитор не повідомив позичальника про імовірні валютні ризики та про збільшення кредитного навантаження в зв'язку з ростом курсу долару США. В зв'язку з чим позичальник вказані ризики не міг передбачити, оскільки брав кредит в гривні, а тому був переконаний, що сукупна вартість кредиту збільшуватись не буде. В зв'язку з збільшенням курсу долара загальна сума кредиту також збільшується. Якби він знав про таке ймовірне збільшення вартості кредиту, він би не укладав вказаний договір, але вказані ризики представниками кредитора йому роз'яснені не були. Укладення графіку погашення заборгованості за кредитом із відображенням платежів лише в доларах США є незаконним оскільки кредитор у відповідності до ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися в валюті кредиту. Як встановлено договором, кредитні кошти він отримав в гривні, а тому і порядок погашення боргу повинен розраховуватись в гривні, та за згодою сторін - також із зазначенням відповідних еквівалентів. У листопаді 2014 року він звернувся до відповідача з вимогою про вжиття заходів для зменшення кредитного навантаження так як суми, що були виставлені на початку дії кредитного договору і на момент укладення додаткової угоди мали суттєву різницю. Відповідно до укладеної додаткової угоди було продовжено строк кредитування до 84 місяців, та складено новий графік платежів який також був укладений лише у виразі Долару США! Слід також зазначити порушення відповідача стосовно обов'язкового страхування предмету застави лише акредитованою відповідачем страховою компанією, та у разі відмови від такої відповідач відповідно до договору кредитування застосовує санкції. Такі дії відповідача суперечать положенням, що встановлені Законом України «Про страхування» де вказано, що банкам прямо заборонено нав'язувати при отриманні кредиту на покупку автомобіля лише певні страхові компанії.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що перед укладенням кредитного договору позивачу було надано товариством повну та сукупну інформацію про умови кредитування. Кредитний договір було підписано особисто позивачем та останній мав ознаки валютного договору. Крім того, позивач був ознайомлений із п. 9.5. Загальних умов кредитування. Графік погашення кредиту було укладено не в момент укладення кредитного договору та саме у графіку було вказано еквівалент кредиту у доларах США. Кредитні кошти не видавалися, а перераховувалися на розрахунковий рахунок дилера. Платіжні документи на сплату кредиту позивач отримував у гривнях і сплачував кошти у гривнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, долученого до матеріалів справи (а.с.48-57). Пояснив суду, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, в тому числі і щодо графіку погашення кредиту, то даний договір є неукладеним. В той же час, позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписали договір, після чого було здійснено передачу кредитних коштів, що свідчить про те, що договір було укладено. Крім того, відповідач є фінансовою установою, а не банком. Відсоткова ставка нараховувалася на еквівалент долара США до гривні. При цьому, при проведенні експертизи експерт виходив з того, що ставка вказана у доларах, а не в еквіваленті. Також, зазначив, що ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для розірвання договору, а не визнання кредитного договору недійсним.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50010446, відповідно до умов якого ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 285 507,87 гривень, що в еквіваленті становить 35 113,50 доларів США, строком 60 місяців зі сплатою 9,90% річних на придбання автомобіля марки VW, модель Beetle, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 984 куб см., рік випуску 2013 (а.с.8).

Також, сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 50010446 від 02 вересня 2013 року, за якою сторони домовились змінити строк кредиту, викладений в розділі «Основні умови кредиту», виклавши в наступній редакції: «Строк кредиту: 84 місяців». У зв'язку зі змінами, викладеними вище, сторони домовились підписати Графік погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору та внести відповідні зміни в договір застави транспортного засобу протягом 10 (десяти) днів з дня укладення Додаткової угоди (а.с.20).

28 жовтня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50010446 від 02 вересня 2013 року, відповідно до якої компанія зобов'язалася надати позичальнику додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 15 169,02 доларів США, в українських гривнях, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії суму додаткового кредиту у повному обсязі, а також сплатити проценти за його використання та інші платежі відповідно до умов кредитного договору, всіх додатків, що є його невід'ємними частинами, та цієї додаткової угоди.

Відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору), розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінний курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів), відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів (стаття 3).

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, сума щомісячного платежу визначається у гривнях та є еквівалентно 744,33 доларів США.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається, зокрема, на те, що відповідач повинен був отримати відповідну ліцензію на здійснення операцій у валюті, при цьому державою заборонено використання іноземної валюти при укладенні кредитних договорів з споживачами. Відповідач же не повідомив позичальника про імовірні ризики та про збільшення кредитного навантаження в зв'язку з ростом курсу долару США, в зв'язку з чим позивач вказані ризики не міг передбачити, оскільки брав кредит в гривні, а тому був переконаний, що сукупна вартість кредиту збільшуватись не буде. Крім того, дії відповідача щодо обов'язкового страхування предмету застави лише акредитованою відповідачем страховою компанією та у разі відмови від такої також застосування санкцій, суперечить положенням, встановленим Законом України «Про страхування».

Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, підписанням даних умов позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами кредитного договору № 50010446 від 02 вересня 2013 року, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, відповідач своїм підписом підтвердив, що позивач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника тощо.

Також, у п. 2.17. договору про внесення змін/Додаткової угоди № 1 зазначено, що додатково до положень статті 9.5. цих Загальних умов кредитування, Позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди Компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, підписавши Кредитний договір, сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов'язань, відсоткову ставку, що нараховувалася за користування позивачем кредитними коштами, обумовлено випадки зміни, збільшення тіла кредиту.

Як роз'яснено п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті536, 638, 1056-1 ЦК).

У п.16 Постанови №5 від 30.03.2012 р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України №6-79цс14 від 02.07.2014р., відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам статті 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що положеннями Кредитного договору, сторонами було обумовлено, що погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до долара США зі курсом, який є дійсним на день, що передує виставленню відповідного рахунку, у зв'язку з чим посилання сторони позивача на те, що відповідач прив'язав суму виданого кредиту до еквіваленту долару США не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, зазначення в кредитному договорі та графіку погашення до нього, еквіваленту суми кредиту та сум щомісячних платежів, жодним чином не свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таким чином, судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору.

Щодо посилань сторони позивача на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1728 від 10 травня 2016 року, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вказаного висновку експерта, за результатами дослідження матеріалів справи встановлено, що вказана у додатку «Графік погашення кредиту» від 03.09.2013р. до кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р. сукупна вартість кредиту за рік (13,14% - у процентному значенні та 4613,01 дол.США (37508,37 грн.) - у грошовому виразі), розрахована без врахування усіх базових витрат, пов'язаних з кредитним договором на момент його укладення: - сукупна вартість кредиту вказана тільки за рік користування кредитом; - сукупна вартість кредиту розрахована без врахування витрат за всі послуги (реєстратора, нотаріуса, страховика), які пов'язані з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням кредитного договору (в т.ч. договору застави транспортного засобу). За даними кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р. процентна ставка за користування кредитом становить 9,90 %. В межах наданих на експертизу матеріалів, сукупна вартість кредиту в процентному значенні, згідно базових умов, на момент укладення кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р., становить 26,22%. В межах наданих на експертизу матеріалів, сукупна вартість кредиту у грошовому виразі, згідно базових умов на момент укладення кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р., складає: 187541,49 грн. (23065,00 дол.США). В межах наданих на експертизу матеріалів, розмір щомісячного платежу у додатку «Графік погашення кредиту» від 03.09.2013р. до кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р. у валюті кредиту (гривні) не визначено. Згідно даного додатку, щомісячний платіж визначений у дол.США та складає 744,33 дол.США, що не відповідає валюті кредиту. За результатами дослідження матеріалів справи встановлені щомісячні платежі, виходячи з базових умов кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р. на момент його укладення, які складають від 6025,15 грн. (744,33 дол.США) до 26608,71 грн. (3272,50 дол.США), (докладно див. кол. 2 Додатків 1 та 2 експертизи). Враховуючи те, що розмір платежів, згідно п. 1.3.1 кредитного договору №50010446 від 02.09.2013р., розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку до еквівалентів платежів у іноземній валюті (дол.США), зазначених у додатку «Графік погашення кредиту» від 03.09.2013р., тобто розміри платежів залежать від обмінного курсу який є змінним, визначити фактичну сукупну вартість кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі) не видається за можливим.

В той же час, з вказаного висновку вбачається, що експерт у своїх дослідженнях керувався, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». В той час відповідач не являється банківською установою, а є фінансовою установою, у зв'язку з чим вказаний висновок не може бути розцінений з позиції належного та допустимого доказу в розрізі даного спору.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40 цс 13 дійшла до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту у валюті кредитування для придбання транспортного засобу, факт отримання кредитних коштів не заперечувалося стороною позивача, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору, обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими, також не було надано, графік погашення кредиту був погоджений з позивачем, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, у зв'язку з чим підстав для визнання недійсним кредитного договору та усіх додатків та доповнень до нього, які наведені позивачем, судом не встановлено. Посилання сторони позивача на порушення відповідачем вимог Закону України «Про страхування» щодо обов'язкового страхування предмету застави саме в акредитованій відповідачем страховій компанії, то зазначення в п. 5.5. Загальних умов кредитування обов'язку позивача забезпечити страхування заставного майна в страховій компанії, яка авторизована відповідачем, не може бути підставою для визнання кредитного договору в цілому недійсним.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про виключення запису про реєстрації рухомого майна № НОМЕР_2 від 04 вересня 2013 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у зв'язку з його невідповідністю договору застави транспортного засобу № 50010446, то вказані вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, з метою забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, 03 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу № 50010446, за яким заставодавець ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 50010446 від 03 вересня 2013 року заставляє майно, а саме автомобіль з наступними характеристиками: марка: Volkswagen, модель: Beetle, номер кузова: НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 984 куб см., рік виробництва: 2013, колір: жовтий, державний номер: НОМЕР_3.

В подальшому, у зв'язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору, 15 листопада 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору застави транспортного засобу № 50010446 від 03 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 03 вересня 2013 року, за реєстровим № 1860.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04 вересня 2013 року, на рухоме майно - автомобіль Volkswagen, модель: Beetle, номер кузова: НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 984 куб см., рік виробництва: 2013, колір: жовтий, державний номер: НОМЕР_3 було накладено обтяження за реєстраційним номером НОМЕР_2.

Державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

В той же час, в розрізі даного спору, враховуючи, що суд позбавлений можливості зобов'язати уповноважений центральний орган виконавчої влади, який не є стороною у справі, внести відповідні зміни до реєстру обтяжень та виключити з останнього відповідні відомості, враховуючи, що вказані позовні вимоги є похідними від вимог про визнання кредитного договору недійсним, в яких судом було відмолено, судом не вбачається підстав для виключення відомостей з реєстру обтяжень рухомого майна.

Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, 23 жовтня 2015 року представником відповідача подана заява про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі 10 000 гривень.

На підтвердження заявлених вимог, стороною відповідача надано суду договір про надання юридичних послуг з ТОВ «ЮФ Вернер і Партнери» №24/2010 від 15 жовтня 2010 р.оку, Додаткові угоди №8 від 09 січня 2013 року, № 224 від 10 серпня 2015 року, заявка про надання юридичних послуг № 228 відповідно до додаткової угоди № 224 від 10 серпня 2015 року до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, рахунок - фактуру № 536 від 02 вересня 2015 року, Акт № 534 від 02 вересня 2015 року до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, платіжне доручення № 50009008 від 17 вересня 2015 року на суму 10000,00 гривень.

Згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як роз'яснено у п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, в межах розгляду даної цивільної справи інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» представляють представники за довіреністю, доказів, що мають підтвердити правовий статус даних фізичних осіб, як адвокатів, суду надано не було.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про відшкодування витрат на правову допомогу.

Крім того, враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судового збору в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 192, 203, 215, 524, 525, 526,533, 627, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, п.п.14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», ст. 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст.ст. 10, 11, 56-60, 64, 79, 84, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: