Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору, за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання припиненим договору поруки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2006 року в сумі 470 744,09 грн., а також судових витрат в розмірі 3 654 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_2 подала суду позов до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 38ДС/015/К09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року разом із додатковими угодами.

ОСОБА_3 у травні 2015 року звернулась до ПАТ «Дельта Банк» з зустрічним позовом і просила визнати припиненим з 31 грудня 2013 року договір поруки №38ДС/012/П09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року, укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 серпня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 38ДС/015/К09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 38ДС/015/К09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року 428 246,92 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 418 657,45 грн., відсотки - 9 589,47 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 3 654 грн. В задоволені решті позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договору поруки № 38ДС/012/П09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року задоволено. Визнано припиненим договір поруки № 38ДС/012/П09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», з 31 грудня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі

243,60 гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 38ДС/015/К09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року та додаткових угод № 1-4 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір 243,60 грн.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржувала.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 470 744,09 грн., з яких тіло кредиту - 418 657,45 грн., відсотки - 52 086,64 грн. та пропорційно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Позивач та відповідачі повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, просили вирішити спір у їх відсутність про що подали заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що факт заборгованості за кредитним договором мав місце і тому, ОСОБА_2, як боржник, повинна особисто нести відповідальність перед банком по погашенню заборгованості, оскільки підстав для визнання договору недійсним не має, а вимоги до ОСОБА_3, за якими вона повинна була відповідати перед банком солідарно з ОСОБА_2, є безпідставними у зв'язку з припиненням дії договору поруки,

З рішенням суду, крім висновків про стягнення з ОСОБА_2 процентів в розмірі 9589,47 грн., не можна не погодитися.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 27 вересня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 38ДС/015/К09/2006-1СК, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 80 000 доларів США та прийняла на себе зобов'язання повернути його в строк до 26 вересня 2011 року і сплачувати відсотки у розмірі 13,75% річних за користування кредитними коштами у строки, встановлені цим договором.

Як поручитель по виконанню ОСОБА_2 своїх договірних зобов'язань по кредиту виступила ОСОБА_3, з якою ВАТ «Кредитпромбанк» 27 вересня 2006 року уклав договір поруки № 38ДС/012/П09/2006-1СК. За умовами цього договору ОСОБА_3 (поручитель) взяла на себе зобов'язання перед ВАТ «Кредитпромбанк» (кредитором) відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2 (позичальника), які виникають з умов кредитного договору № 38ДС/015/К09/2006-1СК від 27 вересня 2006 року, в повному обсязі цих зобов'язань.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2006 року на суму 31 155,94 доларів США, яка складалася зі строкової заборгованості за тілом кредиту 24 035,24 доларів США та простроченої заборгованості за тілом - 7 120,70 доларів США (а.с.48).

Колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, правильно затосував норми матеріального права і, зокрема, ст.ст.533, 628,638,1054 ЦК України, та дійшов обгрунтованого висновку про стягнення цієї заборгованості з ОСОБА_2

При цьому, правильним є висновок суду про звільнення від відповідальності поручителя ОСОБА_3, з урахуванням положень ст.559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника, як про це зазначено в договорі поруки, укладеному з ОСОБА_3, не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Оскільки матеріали справи вказують на те, що про наявність заборгованості ПАТ «Дельта Банк» стало відомо в період укладення договору купівлі-продажу майнових прав - 26 червня 2013 року, а з позовом до ОСОБА_3 банк звернувся 21 листопада 2014 року, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав договір поруки припиненим, у зв'язку зі збігом шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя, та відмовив банку у позові про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_3 та стягнув судові витрати позивача тільки з ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає положенням, викладеним в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15.

Оскільки ця позиція є обов'язковою для судів, на підставі ст.370-1 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи скарги ПАТ «Дельта Банк» в цій частині не спростовують висновків суду, є формальними, не впливають на правильність вказаної рішення суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зі зміною рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з вимогами ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення є, крім іншого, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, з позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що позивач, на підставі ст.ст.1046-1050 ЦК України, просив про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості по процентам, станом на 28 серпня 2014 року, в розмірі 52 086, 64 грн. або 3 876,22 доларів США (а.с.2-4,39).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам в розмірі 9 589,47 грн., суд першої інстанції погодився з розрахунком процентів, наданим представником відповідача і дійшов висновку, що заборгованість по процентам за період з 23 червня 2013 року до 28 серпня 2014 року становила 2 954,36 доларів США, але оскільки відповідачка за цей період оплатила 2 240 доларів США, то заборгованість по процентам визначена в розмірі 713,64 доларів США (9 589,47 грн.).

З цим висновком суду колегія погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 1046, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника про-центів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного бан¬ку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти випла¬чуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено і це визнано відповідачкою ОСОБА_2, яка погодилася з рішенням суду, що загальна сума заборгованості за кредитом становить 31 155,94 доларів США або 418 657,45 грн. На день ухвалення рішення ОСОБА_2 зобов'язання по поверненню кредитних коштів в сумі 31 155,94 доларів США виконані не були.

Згідно з п.1.3 кредитного договору від 27 вересня 2006 року, процентна ставка за кредитом дорівнює 13,75 процентів річних (а.с.5). Крім того, позичальник зобов'язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом 15-го числа кожного календарного місяця включно, а також 26 вересня 2011 року або в день повного дострокового погашення кредиту шляхом внесення готівки у касу банку або безготівкового перерахування за свого поточного рахунку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.4 цього договору (п.3.3).

Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом, починаючи з дня його надання позичальнику. (п.п. 6.1- 6.3).

Оскільки судом встановлено, що заборгованість за кредитом на вказану вище суму з 26 червня 2013 року не погашена станом на 28 серпня 2014 року, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягають задоволенню, виходячи з загальної суми заборгованості, а не тільки з поточної заборгованості та нарахованими не неї процентами, про що заявлено представником відповідача та з чим погодився суд першої інстанції (а.с.125,155).

Тому, вирішуючи питання про розмір процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2, апеляційний суд, в межах позовних вимог банку про стягнення процентів в розмірі 52 086,64 грн. (3 876,22 доларів США), визначає розмір заборгованості в сумі 21 990,80 грн. (1 636,22 доларів США (3 876,22 - 2 240) х 13,44) враховуючи, що за період з 26 червня 2013 року до 28 серпня 2014 року ОСОБА_2 виплатила банку 2 240 доларів США, про свідчить наданий банком розрахунок (а.с.125).

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, в частині стягнення з відповідача процентів, підлягає зміні, з ухваленням рішення про стягнення з ОСОБА_2 процентів в розмірі 21 990,80 грн.

Керуючись п.2 ч.1. ст.307, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 38ДС/015/К09/2006-ІСК від 27 вересня 2006 року 457 644,20 грн.

(чотириста п'ятдесят сім тисяч шістсот сорок чотири грн. 20 коп.), з яких: заборгованість за тілом кредиту 418 657,45 грн., відсотки - 38 986,75 грн.

Це ж рішення, в частині відмови публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судових витрат та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Кочегарова Л.М.

Судді : Зайцева С.А.

Попова С.А.