Справа № 502/1371/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Кілія

Кілійськийрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

з участю:

позивача ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

представників Генеральної прокуратури України: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Держави Україна в особі

Генеральної прокуратури України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача,

Державна казначейська служба України

про

відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державна казначейська служба України, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просила суд стягнути на її користь 1000000 гривень моральної шкоди, спричиненої їй за час перебування під слідством та судом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_3 і ОСОБА_2 пояснили наступне:

17.06.2006 року заступником прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_6 було порушено кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 03.10.2006 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

10.10.2006 року за місцем проживання ОСОБА_1, а саме за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Першотравнева, № 79/2, працівниками Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області було проведено обшук та описано майно, у тому числі автомобіль та пральна машина, які взагалі не належали позивачці.

У подальшому, 11.11.2013 року, дії ОСОБА_1 були перекваліфіковані з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України.

18.08.2014 року, вироком Кілійського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року, ОСОБА_1 виправдано у звязку з недоведеністю складу злочину.

Позивач зазначила, що кримінальним переслідуванням їй спричинені моральні та фізичні страждання, принижені її честь та гідність, підірвана її професійна репутація та здоровя, а також здоровя її доньки, був порушений нормальний спосіб її життя.

Після порушення кримінальної справи позивач була змушена перевестись з посади ветеринарного лікаря хіміко-токсікологічного відділу Кілійської районної державної лабораторії ветеринарної медицини на посаду лаборанта бактеріологічного відділу, що потягло за собою суттєве зменшення заробітної плати та вплинуло на розмір пенсії.

Під час тривалого перебування під слідством та судом, внаслідок постійного стресу, в позивача суттєво погіршився стан здоровя, та їй було видалено жовчний міхур. Більше 8 років позивач була обмежена у пересування внаслідок застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, у звязку з чим була позбавлена можливості відвідувати своїх родичів, які мешкають за межами України, та бути присутньою на похованні рідного дядька ОСОБА_7, який помер у 2011 році у Республіці Молдова. За всі ці роки позивач неодноразово зверталась до прокуратури району з численними клопотаннями, у тому числі з клопотаннями про закриття кримінальної справи, порушеної щодо неї, однак усі клопотання залишились без задоволення.

Позивач та її представники вважають, що заявлена ОСОБА_1 сума відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 1000000 гривень буде достатньою для того, щоб компенсувати її фізичні та душевні втрати, в звязку з чим просять суд задовольнити її позов у повному обсязі.

Представники відповідача Генеральної прокуратури України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково та пояснили, що постановою прокурора Кілійського району Одеської області від 30.05.2004 року було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час розслідування вказаної кримінальної справи ОСОБА_1 не затримувалась, під вартою не утримувалась, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно неї було обрано 04.10.2006 року.

11.11.2013 року дії ОСОБА_1 були перекваліфіковані з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України.

18.08.2014 року вироком Кілійського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року, її виправдано у звязку з недоведеністю складу злочину.

Таким чином, позивач має право на відшкодування відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Оскільки ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 04.10.2006 року по 18.12.2014 рік (98 місяців), на її користь підлягає відшкодуванню моральна шкода виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України, ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, однак надала на адресу суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи за її відсутності.

У запереченнях зазначено, що шкоду позивачу завдано діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, але всупереч цьому вона пред'являє вимоги до Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 176 Цивільного кодексу України, юридичні особи, створені державою, не відповідають по зобов'язанням держави.

Відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов'язанням. Казначейство України є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, ні в яких правовідносинах з позивачем не перебувало та ніяких прав і законних інтересів позивача не порушувало.

Водночас, жодним нормативно-правовим документом не передбачено покладання відповідальності на Казначейство України за неправомірні дії чи бездіяльність інших органів чи підприємств.

В порушення вимог ст. 12 Закону та не зважаючи на встановлений порядок вирішення питання про відшкодування шкоди, позивач не звертався до органу, що провадив слідчі дії чи розглядав справу з відповідною заявою, як вбачається з матеріалів справи.

Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями органів прокуратури та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій органів досудового слідства.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Заслухавши пояснення позивача та її представників, пояснення представників відповідача, в ході встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

30.05.2006 року прокурором Кілійського району Одеської області було порушено кримінальну справу № 25 за ч. 2 ст. 364 КК України та 03.10.2006 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

10.10.2006 року за місцем проживання ОСОБА_1, а саме за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Першотравнева, № 79/2, працівниками Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області було проведено обшук та описано майно, у тому числі автомобіль та пральна машина, які взагалі не належали позивачці.

11.11.2013 року дії ОСОБА_1 були перекваліфіковані з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України.

18.08.2014 року вироком Кілійського районного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року, ОСОБА_1 виправдано у звязку з недоведеністю складу злочину.

Протягом всього часу досудового розслідування вказаної справи та судового провадження, ОСОБА_1 подавались численні клопотання на підтвердження своєї невинуватості, у тому числі і клопотання про закриття провадження по кримінальній справі, які задоволені не були.

Вищевказані обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, та, у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

З наданого позивачем епікризу вбачається, що ОСОБА_1 з 30.10.2006 року по 03.11.2006 року перебувала на стаціонарному лікуванні у 411 центральному військовому клінічному шпиталі де і була прооперована. Згідно з копією трудової книжки 22.03.2010 року ОСОБА_1 переведена з посади лікаря хіміка-токсіколога на посаду лаборанта бактеріологічного відділення Кілійської районної державної лабораторії ветеринарної медицини.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано та застосовано відповідні положення діючого законодавства:

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (з наступними змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, у зазначеному Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень.

З огляду на період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (8 років та 2 місяці) розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 135044 гривні (1378 гривень х 98 місяців).

Європейський суд з прав людини у своїх рішення неодноразово зазначав, що оцінюючи розумність тривалості проваджень у справі, потрібно брати до уваги особливі обставини справи та критерії, викладені в практиці Суду, зокрема складність справи, поведінку заявника та відповідних органів, а також важливість справи для заявника (Kudla v. Poland [GC], № 30210/96, п. 124, ECHR 2000-XI). Обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (див. «Нахманович проти Росії», № 55669/00, п. 89, від 2 березня 2006 року).

Суд вважає, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки вона страждала від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що вона ризикувала бути увязненою та більше 8 років перебувала під застосуванням підписки про невиїзд та зазнала інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності.

Кріт того, така тривалість розгляду справи мала місце з вини державних органів, і на думку суду, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та визначає достатньою для відшкодування спричинених позивачу моральних страждань суму у розмірі 200000 гривень.

Присуджену до стягнення суму відшкодування моральної шкоди належить стягнути з Державної казначейської служби України, оскільки саме на неї, як вбачається з Додатку 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» покладено обовязок з проведення у 2013 році видатків на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду /код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030/.

Керуючись ст. ст. 10-11, 15-16, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 (АТ «Ощадбанк», МФО 328845, код банка 09328601, транзитний рахунок 0440, картковий рахунок 8715), моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9