Справа № 754/8624/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журавської О.В.

з участю секретаря Нагорнюка-Данилюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Логвинської К.Л.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії та визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Логвинської К.Л. від 29 березня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-818/2016 р. від 03.02.2016 року, посилаючись на те, що їй було відмовлено у відкритті виконавчого провадження в зв'язку з відсутністю у виконавчому документі інформації про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

У судове засідання представник скаржниці та представник відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

В судове засідання боржник не з'явився, про розгляд справи повідомлений, про причини нявки суд не повідомив.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення скарги, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що виконавчий лист №2-818/2016 р. про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 1200 гривень, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2015 року і до повноліття дитини. ( а.с.6.).

23 березня 2016 року стягувач подав заяву про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого листа № 2-818/2016 р., виданого Деснянським районним судом м. Києва 03.02.2016 року.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві по виконавчому провадженні за № 50602863 від 29.03.2016 року відмовила у відкритті вказаного провадження з примусового виконання з підстав не відповідності виконавчого документа вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, відсутності у виконавчому документі інформації про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (а.с. 7).

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України, зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно п.14 Постанови ПВСУ №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження в тому разі, коли минув установлений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, або його не подано, або подано документ, не зазначений у ст. 18-1 Закону N 606-XIV(606-14), або наявні інші передбачені законодавством обставини, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження (ст. 26 Закону N 606-XIV).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.06.2014 року у справі № 6-62цс14.

Суд зробив правовий висновок про те, що частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону, у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону, надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну, тому, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ідентифікаційний номер боржника не був зазначений у виконавчому листі, виданому Деснянським районним судом міста Києва 03 лютого 2016 року, оскільки ідентифікаційний номер був відщсутній.

Враховуючи викладене суд приходить до обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 383-387 ЦПК України, ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 11, 17, 18, 19, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження»,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Логвинської Каріни Леонідівни щодо винесен ня постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.03.2016 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 50602863 від 29 березня 2016 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Логвинської К.Л., а виконавчий лист повернути у відділ ДВС Деснянького РУЮ у м.Києві дляподальшого виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: