Справа № 755/6099/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ярошевському А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.12.2015 року у справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.), -

в с т а н о в и в:

Заявник - ОСОБА_1 звернувся з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.12.2015 року по справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява обґрунтована наступними обставинами.

02.09.2008 року між ЗАТ «Кредит Європа Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредит Європа Банк») та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 00010-ML-75.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов Договору про надання споживчого кредиту02.09.2008 року між ЗАТ «Кредит Європа Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредит Європа Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 00010-ML-75/П/08.

З підстав неналежного виконання ОСОБА_3 умов Договір про надання споживчого кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_1

04.12.2015 року ПАТ «Кредит Європа Банк» подало до Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків заяву про залишення позовної в частині стягнення з ОСОБА_3 без розгляду.

Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 04.12.2015 року було задоволено заяву ПАТ «Кредит Європа Банк» та залишено без розгляду позов в частині вимог до ОСОБА_3.

04.12.2015 року Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків, яким позов банку був задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» 2 723 283,28 грн. заборгованості та 25 500,00 грн. витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Проте заявник зазначає, що, рішення третейського суду було винесене з порушенням підвідомчості, а саме п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суд», оскільки справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягає розгляду третейськими судами, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню

Представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити.

Представники заінтересованих осіб - ПАТ «Кредит Європа Банк», ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Так, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з рудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При ухваленні постанови Верховного Суду України у справі №6-831цс14 від 21.10.2015 року; Верховний Суд України виклав правову позицію про непідвідомчість спорів третейському суду після внесення зазначених змін до Закону, зазначивши, зокрема, й те, що :

«Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Враховуючи вище зазначене суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 та скасувати рішення третейського суду від 11.11.2015 року у справі № 557/15.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 10, 60, 209, 210, 360-7, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04.12.2015 року у справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (м. Київ, третейський суддя Волошинович О.П.) - скасувати.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: