Справа № 520/1827/16-ц
Провадження № 2/520/2166/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат,
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі. В період даного шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх спільне життя не склалося та рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано. Син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтвержується довідкою про склад сім'ї №189 від 28.01.2016 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2007 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно. У зв'язку з тим, що в 2011 році у позивача з відповідачем була досягнута домовленість про добровільну сплату аліментів, виконавчий лист був повернутий 29.12.2011 року. Після чого, відповідач деякий час надавав грошові кошти на утримання сина, а потім перестав оплачувати добровільно аліменти. На теперішній час сума грошових коштів занадто мала для утримання малолітньої дитини. Позивач вважає, що вказані грошові кошти не відповідають розміру аліментів, згідно з вимогами встановленими до мінімального розміру аліментів на одну дитину, який на теперішній час менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно з Законом України « Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімального заробітної плати».
У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.46) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в АДРЕСА_1, та саме за цією адресою направлялися судові повістки на ім'я ОСОБА_2.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси, та на підставі якого 10 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції в місті Одесі було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис №15.
За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю, що підтвержується довідкою про склад сім'ї №189 від 28.01.2016 року.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2007 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2, 1981 року народження, уродженця міста Одеси, на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 11 вересня 2007 року поІНФОРМАЦІЯ_8.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом також враховується вимога ч.1 ст. 192 СК України відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дна дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано до суду доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитини у розмірі 1500 гривень щомісячно.

Аналізуючи докази у справі та вимоги закону і роз'яснення Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 гривень щомісячно підлягає зміні, а саме: збільшенню до ? частки встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, оскільки такий розмір буде задовольняти потреби дитини та відповідати інтересам сторін по справі, згідно з чинним законодавством України.

Позивач у позові також просить суд стягнути одноразово з ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 17254 гривні 14 копійок.

Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка зобов'язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, позивачка ОСОБА_1 надала до суду на підтвердження понесених додаткових витрат квитанції: від 06.02.2016 року на 400 гривень, від 12.01.2016 року на суму 901,90 гривень за сплату продуктів харчування, на 10847,90 гривень за сплату ноутбуку для дитини, чеки на одежу дитини від 29-30.01.2016 року на суму 99 гривень; 171,50 гривень, 112,50 гривень; 385,20 гривень; 270 гривень, 299 гривень, 270 гривень, на оплату зв'язку Київстар у розмірі 50 гривень, на ліки дитині від 29.01.2016 року 03.02.2016 року на суму 8 гривень, 14,40 гривень, 58,32 гривень, 68,07 гривень, 103,44 гривень, на канцтовари та книги необхідні дитині від 28.01.2016 року - 31.01.2016 року на суму 201,60 гривень, 122,33 гривень, 473,15 гривень, від 04.12.2015 року для індивідуальної корекції стоп на суму 530 гривень, на продукти харчування за період 25.01.2016 року 27.01.2016 року, 28.01.2016 року на суму: 222,70 гривень, 21,10 гривень, 214,33 гривень, 130,42 гривень, 108,54 гривень, 207,44 гривень, 28.01.2016 року -31.01.2016 року на суму 31 гривень, 23,41 гривень, 315,88 гривень, 01.02.2016 року на суму 34,72 гривень, 01.02.2016 року на суму 38,45 гривень, 03.02.2016 року на суму 38,26 гривень, 02.02.2016 року на суму 94,75 гривень, 02.02.2016 року на суму 48,46 гривень, 03.02.2016 року на суму 414,75 гривень, від 03.02.2016 року на суму: 67,22 гривень, 04.02.2016 року на суму 345 гривень, 04.02.2016 року на суму 210,13 гривень, 06.02.2016 року на суму 460,88 гривень, на тест смуги від 05.02.2016 року на суму 2408,80 гривень, від 11.12.2015 року на суму 288 гривень.

Відповідно до п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином, для стягнення додаткових витрат на лікування дитини необхідно чітко встановити та підтвердити належними доказами грошову суму, яка вже була затрачена матір'ю (договори, квитанції на ліки чи процедури) або підтвердити, що саме конкретна сума буде витрачена саме на лікування дитини в майбутньому.

Аналізуючи надані позивачем до суду докази наявні в матеріалах справи та вимоги закону і роз'яснення Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що до додаткових витрат відноситься: сплачені позивачем 530 гривень за придбання устілок з індивідуальною корекцією патологією стоп для дитини, що підтверджується товарним чеком від 04 грудня 2015 року (а.с.34); сплачені позивачем у загальній сумі 90 гривень 47 копійок (68,07 +8,00+14,40=90,47) за придбання ліків дитині, що підтверджується фіскальними чека від 03.03.2016 року, 05.02.2016 року, 31.01.2016 року (а.с.39), що у загальному розмірі складає 620 гривень 47 копійок.

Згідно з ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що враховуючи вимоги ч.1 ст.141 СК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає одноразовому стягненню половина вартості понесених нею додаткових витрат на дитину, що складає 310 гривень 24 копійки.

Позивач також просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно.

Позивач надала до суду квитанцію про сплату нею 400 гривень за відвідування її сином щомісячно курси з бальних танців, а також в обґрунтування цих вимог посилалась на те, що в майбутньому будуть необхідні кошти для оздоровлення дитини, постійно лікування, тощо.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем необґрунтовані вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на малолітнього ОСОБА_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно.

Судом встановлено, що матір малолітнього ОСОБА_3 щомісячно витрачає по 400 гривень за відвідування її сином щомісячно курси з бальних танців, що відноситься до щомісячних додаткових витрат, та з урахуванням вимоги ч.1 ст.141 СК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 200 гривень щомісячно.

Зазначаємо, що відповідно до п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка складає 1378 грн. (1378,00х0,4=551,20).

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру з урахуванням двох вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат в сумі 1102 гривні 40 копійок (551,20*2=1102,40).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При викладених обставинах, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, з у рахуванням двох вимог немайнового характеру заявлених до суду позивачем, у загальному розмірі 1102 гривні 40 копійок (551,20*2=1102,40).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 141, 180, 181, 192 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2007 року по справі №2-5972/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця міста Одеси, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця міста Одеси, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, додаткові витрати на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошові кошти в сумі 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця міста Одеси, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, понесені додаткові витрати на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 310 (триста десять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця міста Одеси, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір у загальному розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Головуючий Калініченко Л. В.