АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/7693/2016 Головуючий у І інстанції Цокол Л.І.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Головного управління юстиції у м. Києві про стягнення доходу від використання майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення доходу від використання майна, що є спільній частковій власності.

Позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що він є власником Ѕ частини житлової будівлі літ. " О" , співвласником 34/100 частини житлового будинку ( квартира 2) літ. " А" , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 та розташованої під будівлями 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0905 га , розташованої за адресою : АДРЕСА_1.

Право власності на Ѕ частину земельної ділянки належить позивачу на підставі державного акта на право приватної власності на землю, кадастровий номер 82149007.

Право власності на іншу Ѕ частину земельної ділянки та половину 34/100 частини (квартира 2 ) літера " А" належить відповідачу.

Зазначав, що право власності на Ѕ частини житлової будівлі літ "О" визнане за позивачем за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2009 року, що набрало законної сили.

Проте відповідач без згоди позивача протягом тривалого часу використовував належне обом співвласникам майно, шляхом його передачі в оренду третім особам та одноособово отримував від цього дохід ( оренду плату).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року , залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляд у цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача Ѕ частину доходу , отриманого від використання спільного майна в розмірі 590 480,00 грн. за період з лютого 2010 року по травень 2012 року.

При цьому вказував, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року з урахуванням змін , внесених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року з боржника було стягнуто Ѕ частину доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 року по січень 2013 року включно, без урахування інфляційних втрат та з врахуванням 3% річних за період по 30 жовтня 2013 року , а всього в розмірі 193 577, 27 грн., з яких :175 802,00 грн. Ѕ частини доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 року по січень 2013 року включно; 5 925, 09 грн. - 3 % річних за користування чужими грошовими коштами протягом червня 2012 року по 30 жовтня 2013 року, а також стягнуто з боржника інфляційні втрати та 3% річних у зв'язку з несплатою боргу в розмірі 590 480, 00 грн., що виникли на підставі невиконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року за період з червня 2012 року по жовтень 2013 року в розмірі 30061, 93 грн., з яких 4 723, 84 грн. інфляційних втрат; 25 338, 09 грн. - 3% річних за користування чужими коштами та 2353, 27 грн. судового збору.

Посилаючись на те, що до теперішнього часу судові рішення відповідачем не виконані, кошти не сплачені, з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3 % річних у зв'язку з несплатою боргу в розмірі 766282,00 грн., що виник згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року, з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року в розмірі 538 880, 16 грн., з яких: 502 297, 85 грн. інфляційних втрат, 36 582, 31 грн. - 3% річних за користування чужими коштами та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати в розмірі 502 297, 85 грн., 3% річних в розмірі 36 582, 31 грн., судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати , а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений по час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2009 року залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2010 року , та Верховного суду України від 12 липня 2010 року визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину новозбудованої житлової будівлі, загальною площею 411,00 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1(літ. "О").

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні

ОСОБА_2 права власності 17/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 06.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4-548 , передавши останньому комплект ключів від воріт та будинку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1730,00 грн. у

шкодування судових витрат.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок відмовлено.( а.с. 11-18).

За таких обставин, на підставі вказаного рішення, що набрало законної сили ОСОБА_2 є власником Ѕ частини житлової будівлі літ. " О" , співвласником 34/100 частини житлового будинку ( квартира 2) літ. " А" , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 та 1 /2 частини земельної ділянки за вказаною адресою

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ отриманого доходу від використання спільного майна в розмірі 590 480,00 грн.. В решті вимог відмовлено Вирішено питання судових витрат .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 року залишено без змін ( а.с. 22-27).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення доходу від використання майна, що є у спільній частковій власності задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 р. по лютий 2013 р., включно, із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних за період по жовтень 2013 р., всього в розмірі 205 264,88 грн., з яких: 197 777,25 грн. 1/2 доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 р. по лютий 2013 р., включно; 1 450,37 грн. інфляційних втрат за період з червня 2012 р. по жовтень 2013 р.; 6 037,26 грн. 3% річних за користування чужими грошима протягом червня 2012 р.- жовтня 2013 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати та 3% річних у зв'язку з несплатою боргу в розмірі 590 480,00 грн., що виник згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2012 р., за період з червня 2012 р. по жовтень 2013 р. в розмірі 30 061,93 грн., з яких: 4 723,84 грн. інфляційних втрат; 25 338,09 грн. 3% річних за користування чужими грошима.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 353,27 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року в частині визначення розміру доходу за період по січень 2013 року включно та сум, передбачених ст. 625 ЦК України нарахованих на цей дохід змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 р. по січень 2013 р., включно, без урахування інфляційних втрат та з врахуванням 3% річних за період по 30 жовтня 2013 р., всього в розмірі 193 577,27 грн., з яких: 175 802 грн. 1/2 доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 р. по січень 2013 р., включно; 5925,09 грн. 3% річних за користування чужими грошима протягом червня 2012 р- 30 жовтня 2013 р.

В решті рішення залишено без змін. ( а.с. 28-31).

Згідно з наданого позивачем розрахунку за період з 01 листопада 2013 року по 31 травня 2015 року розмірі інфляційних втрат - 502 297, 85 грн. та 3% річних - 36 582, 31 грн., а всього на загальну суму 538 880, 16 грн. (а.с. 47).

За даними виконавчого провадження від 06.12.2015 та листа ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві , 05 березня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання до 12 березня 2013 року .

11.07.2014 державним виконавцем внесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до банківської установи до виконання.

24.07.2014 до відділу надійшли виконавчі листи № 757/27943/13-ц від 14.07.2014 видані Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 193577, 27 грн. та 592833, 27 грн.

24.07.2014 на підставі ст. 19 Закону України " Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень.

06.08.2014 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження.

12.09.2014 державним виконавцем повторно винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортні засоби : КМЗ ДНЕПР 11, ДНЗ НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2, 1997р.в., № шасі : НОМЕР_3 від 10.08.1997, Toyota Camry, ДНЗ НОМЕР_4, свідоцтво НОМЕР_5, 2006 р.в. та постанову про зупинення виконавчого провадження.

24.12.2014 до відділу ДВС Дарницького РУЮ м. Києва надійшла відповідь з банка "Фінасова Ініціатива" про те, що кошти боржника на рахунку відсутні.

Отже, як вбачається із змісту вказаного листа станом на 02.12.2015 дані виконавчі листи не виконані. ( а.с. 94-103).

Суд, установивши, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2012 року та рішення Печерського районного суду м. Києва 17 березня 2014 року з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року стягнуто борг на суму 766 282,00 грн. і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ОСОБА_1 належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 502 297, 85 грн. за весь час прострочення та 3 % річних в розмірі 36 582, 31 грн. від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішень суду про стягнення суми.

Отже, положення статті 625 ЦК України суд застосував правильно і рішення суду, є законними.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги : вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (T. таV. проти Сполученого Королівства,16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94,пп. 83-89).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karalevičius v. Lithuania), 6 червня 2002 р., номер заяви 53254/99).

Відповідно до п. 5ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не повідомлений про час та місце судового розгляду, чим порушені його процесуальні права є безпідставними, оскільки спростовується наявними у справі судовими повістками, що направлялися судом на адресу відповідача 24.04.2014, 18.06.2015, ,07.09.2015, 25.11.2015, 08.12.2015, 10.12.2015, але поверталися до суду з поміткою оператора зв'язку "за закінченням встановленого строку зберігання" .

Крім того, в матеріалах справи містяться численні клопотання представників відповідача від 01 вересня 2015 року , 07 грудня 2015 року, 18 червня 2015 року про відкладення розгляду справи і представники відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були ознайомлені з матеріалами справи, що підтверджують факт повідомлення відповідача ОСОБА_2 та його представників про хід розгляду справи і не позбавлені були можливості з'явитися в судове засідання та прийняти участь у розгляді справи.

При цьому, ОСОБА_6 отримала судову повістку на судове засідання, що відбулося 29 січня 2016 року, а тому, враховуючи положення ст. 74 ЦПК України відповідач належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду .

Доводи відповідача, що він з поважних причин не з'явився в судове засідання, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і при повторній неявці відповідача справа може бути розглянута у його відсутності незалежно від причин його неявки (ч.4 ст. 169 ЦПК України).

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегією суддів не встановлено .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: