РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Рибалки Ю.В.,

при секретарі судового засідання Недяк Д.І.,

за участі: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з вищевказаним позовом до ОСОБА_3

Вимоги обґрунтував виїздом відповідача за межі України та не піклуванням про дітей, які цей час проживали з ним.

Зазначив, що проживання дітей разом з батьком відповідає їх інтересам. Він має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Спиртними напоями він не зловживає, не палить, добре ставиться до сина та доньки. Батько не перешкоджає зустрічам дітей з матірю, а навпаки, сприяє їм.

Вважає, що відповідач (матір) не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоровя дітей умов проживання.

Просив визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позов.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти позову. Зазначили, що відповідач (мати дітей) також має всі необхідні умови для проживання та виховання дітей, їх місце проживання зареєстровано та фактично відбувається разом з нею у батьків у приватному будинку в м. Кременчуці. Відповідач дійсно виїзжала за межі України на роботу за контрактом, та за домовленістю з батьком залишала на деякий час з ним дітей. На цей час офіційно працевлаштована за місцем проживання. Висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з батьком вважають необґрунтованим, оскільки на час його складання та затвердження позивач не мав самостійного доходу та не був офіційно працевлаштований. Просили відмовити в позові повністю.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони з 19.06.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.11.2015, яке набрало законної сили 02.12.2015. Проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_3 ураховуючи скрутне матеріальне становище, у період весналіто 2015 року виїзжала за межі України на роботу за контрактом та за домовленістю з батьком залишала на цей дітей час з ним.

З листопада 2015 року по травень 2016 року також працювала за кордоном, а малолітні діти, за домовленістю з батьком, проживали з ним у квартирі № 37 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці Полтавської області.

Діти, на час відсутності матері, були доглянуті, проживали та виховувались у належних умовах, відвідували дитячий садочок та додаткові секції і кружки, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Також батькові за цей час відповідними закладами надані позитиві характеристики.

За час відсутності матері, вона постійно телефонувала дітям, цікавилась про їх стан, а після звернення позивача до суду з вимогами визначення місця проживання дітей з ним, розірвала трудовий договір та повернулась в Україну.

З 01.07.2016 офіційно працює у м. Кременчуці менеджером з продажу товарів. Зареєстрована разом з дітьми у приватному буд. № 13 у пров. Робітничому в м. Кременчуці, в якому вони фактично проживають на цей час разом з її батьками. Будинок належить на праві власності батькам відповідача. До виїзду за кордон на роботу належним чином піклувалась про дітей

Позивач з 20.07.2016 також офіційно працює менеджером. З 12.02.2016 має у власності квартиру № 37 по вул. Першотравневій в м. Кременчуці Полтавської області. Має всі необхідні умови для проживання з ним дітей, їх виховання і розвитку. У період відсутності матері належним чином піклувався по дітей.

Вищезазначені обставини справи підтверджено поясненнями сторін та не заперечувались ними у ході судового розгляду справи.

Судом не установлено будь-яких фактів зловживання сторонами спиртними напоями чи наркотичними засобами.

Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, допитаних у судовому засіданні, підтверджують вищевикладені обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно ч.1 ст. 12 Конвенції Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент розгляду справи судом не досягли десяти років, тому право обирати їх місце проживання належить батькам, за спільною згодою, а у випадку не досягнення такої згоди, судом.

Батьки згоди щодо місця проживання малолітніх дітей не досягли.

Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина, як зазначено в Декларації прав дитини, не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Виключні обставини, які б давали право позбавити матір проживання з малолітніми дітьми і приймати участь у її вихованні, відсутні.

В ході розгляду справи судом встановлено, що як позивач так і відповідач мають позитивне ставлення до дітей, проявляють турботу до них, повноцінно виконують батьківські обовязки щодо їх утримання та виховання.

На даний час діти проживають за місцем їх реєстрації з матірю за адресою: м. Кременчук, пров. Робітничий, 13, яка взяла на себе обовязок по догляду та вихованню дітей. Діти забезпечені житлом та усіма необхідними речами для нормального розвитку та зростання. Мати матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням Виконкому Кременчуцької міської ради від 11.07.2016 № 629, яким рекомендовано визначити місце проживання дітей з батьком, вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки на час прийняття цього висновку у батька був відсутній самостійних дохід, він не був офіційно працевлаштований, що усупереч ст. 161 СК України не було ураховано органом опіки та піклування.

Позивачем не доведено порушення його прав або прав дітей діями відповідача. По суті вимоги зводяться до визначення участі батька у вихованні дітей, проте такі вимоги в позові не заявлялись.

Ураховуючи вік дітей (3 та 5 років відповідно) та їх інтереси, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з ним не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка