Справа № 487/3474/16-ц
Провадження № 2/487/1925/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016 року Заводський районний суду м. Миколаєва у складі головуючого судді - Щербини С.В. при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 60000 доларів США, що еквівалентно 1575129,54 грн., які відповідач отримала 01.09.2013 року за розпискою та зобовязана була повернути до 01.09.2013 року, але свої зобовязання до теперішнього часу не виконала та у добровільному порядку борг не повертає.

Крім того, з метою забезпечення позову, позивач надав до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.ст. 151, 152 ЦПК України, з посиланням на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступного:

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову судом зясовується обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст. 151 ч. 1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд забезпечує позов накладенням арешту на майно.

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, оскільки, позовні вимоги мають майновий характер та їх розмір достатньо суттєвий, враховуючи доведеність обґрунтованості доводів позивача стосовно того, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову протягом всього періоду розгляду спору, існує вірогідність неповернення суми грошових коштів позивачу, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для забезпечення даного позову у обраним позивачем спосіб забезпечення щодо накладення арешту на все майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, до набрання рішення законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів з моменту її винесення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області в строк та порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя С.В. Щербина