Справа № 495/5800/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
15 березня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі - Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Кароліно", третя особа - директор ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Кароліно" ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати при звільнені,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Кароліно"про стягнення заборгованості, а саме просить суд: стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму заробітної плати в розмірі 4000,00 грн.
Позивач в судове засідання надав заяву відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Третя особа у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що наказом №2-К від 01.06.2007 року позивача було прийнято на посаду електрика у ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Кароліно", яке розташоване за адресою: вул. Салганська №7-а, в с.Салгани, Білгород-Дністровський район, Одеської області, та наказом № 189 від 11.02.2013 року позивача звільнено з вказаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, про що свідчать відомості зазначені у трудовій книжці останнього. (а.с. 10).
Згідно з ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Всупереч зазначеним нормам трудового законодавства, на день звільнення позивача відповідачем не була виплачена ОСОБА_1 заробітна плата за останні чотири місяці роботи, а саме за листопад-грудень 2012 року та січень-лютий 2013 року. Від дати звільнення позивача минуло вже більше 2,5 років, проте ніяких дій зі сторони відповідача, спрямованих на погашення заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу здійснено не було. На звернення позивача в усному та письмовому порядку з вимогами про виплату заробітної плати, відповідач не надавав жодної відповіді.
15.08.2014 року фінансовий працівник підприємства ОСОБА_3 повідомила позивача про заборгованість підприємства по виплаті йому заробітної плати, що становила 5000,00 грн, а саме за листопад 2012 року 1500,00 грн.; грудень 2012 року - 1500,00 грн.; січень 2013 року 1500,00 грн.; лютий 2013 року 500,00 грн.
Позивач в позові зазначив, що із загальної суми заборгованості по заробітній платі відповідачем йому було сплачено 1000,00 гривень. Таким чином, на даний момент заборгованість по заробітній платі становить всього 4000,00 грн.
Згідно ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 5 вищевказаного закону, система організації оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.
Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем, відповідно до ст. 60 ЦПК України у повному обсязі доведені обставини на які він посилається, та його право на оплату праці підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 грн., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.
Керуючись ст.ст. 10,11,60, 169, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці», п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Кароліно", третя особа - директор ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Кароліно" ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати при звільнені задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя