РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/556/16-ц

Провадження № 2/700/255/16

25 липня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Сіденко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, земельної ділянки та грошових вкладів, що належали померлій матері, ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 11 листопада 2015 року померла ОСОБА_4 Мати склала заповіт на обох братів, але лише він прийняв спадщину, та не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи, тому звернувся до суду з позовом.

В судове засідання позивач не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача, Бужанської сільської ради в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Третя особа без самостійних вимог, ОСОБА_2 направив суду телеграму про повне визнання позовних вимог свого брата.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно свідоцтва про смерть від 11 листопада 2015 року, ОСОБА_3 померла 11 листопада 2015 року.

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку в с. Бужанка вул. Залізнична, 3, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2470 га. в с. Бужанка Лисянського району, Черкаської області, та грошові вклади в установі банку.

Згідно заповіту від 19 листопада 1999 року, посвідченого Бужанською сільською радою, ОСОБА_3 все своє майно заповіла синам: ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Згідно довідки сільської ради №648 від 23 червня 2016 року, ОСОБА_1 проживав в будинку своєї матері ОСОБА_3 та здійснював за нею догляд.

Крім цього, з поданих документів вбачається, що державний акт на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства серії ЯЕ №140757 від 10.08.2007 року виданий ОСОБА_4, дійсно належить померлій ОСОБА_6.

За таких обставин вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення можуть бути задоволенні, оскільки стосуються предмета даного позову.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач є спадкоємцем майна померлої матері за заповітом, та прийняв спадщину згідно вимог ст. 1268 ЦК України.

Постановою Державного нотаріуса від 23 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері в звязку відсутністю всіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Право власності на будинок за померлою ОСОБА_4 не зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім цього, є розбіжність в імені, вказаному в правовстановлюючому документі на земельну ділянку, яка передана померлій у власність.

В звязку з смертю спадкодавця, реєстрація права власності на спадкове майно у відповідному державному реєстрі неможлива. Відтак, не може видати з цих підстав нотаріус і свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно після смерті матері.

Так, відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 3.1. інформаційного листа (узагальнення) ВССУ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 16, 25, 392, 1223, 1261, 1268, 1296, ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, що державний акт на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства серії ЯЕ №140757 від 10.08.2007 року виданий ОСОБА_4, дійсно належить померлій 11 листопада 2015 року ОСОБА_6.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з жовтня 2012 року по листопад 2015 року та здійснення догляду за нею в с. Бужанка Лисянського району, Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Бужанка Лисянського району Черкаської області по вул. Залізничній, 3, що належав померлій ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2470 га., що знаходиться в с. Бужанка Лисянського району Черкаської області і належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯЕ №140757 від 10 серпня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові вклади на рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України» №8 в сумі 7842 грн. 45 коп. відкритого на імя померлої ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. Д. Пічкур