печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України , третя особа: Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорськ про відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України і просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь відшкодування шкоди, завданої позивачу перешкоджанням в отриманні соціальних виплат у належному обсязі, в сумі 30857грн.45коп. Позовні вимоги обґрунтовані позивачем наступним. Згідно статусу та у відповідності до висновку МСЕК, при інвалідності 3-ї групи, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивача віднесено до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За цих підстав позивач набув право на отримання пенсії по інвалідності даної категорії, з визначенням та обчисленням її складових частин, передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. № 796-ХІІ. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 25 липня 2014 року у справі № 234/129/14-а було визнано неправомірним нарахування та виплату позивачу управлінням ПФУ у м.Краматорську державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, всупереч положень ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також зобов'язано УПФУ у м.Краматорську провести перерахунок та виплатити з 01.01.2014 року ОСОБА_1, як інваліду 3-ї групи, 1-ї категорії, державну пенсію на підставі ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі не нижче від 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих сум".Вказує на те що, проголошуючи ухвалене судове рішення ім'ям України, держава в особі її судової влади визначила зміст і обсяг належного позивачу права на отримання пенсії по інвалідності за пріоритетами норм, встановлених ст.ст.50,54 ч. 4 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».У відповідності до ст. 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету, схвалення проекту та остаточне прийняття якого віднесено до виключної компетенції відповідачів.Реалізуючи цю компетенцію, при схваленні проекту та прийнятті Державного бюджету України на наступні роки відповідачі мали б передбачити його видатки, за рахунок яких відбулося б виконання норм ст.ст. 48 ч. 1, 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати належних позивачу грошових коштів.Окрім того, за тих же самих підстав у відповідності до наявного статусу та згідно висновку МСЕК позивач набув право на отримання різноманітних пільг, переваг, надбавок та доплат, передбачених ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. N3551-XII, у тому числі і передбаченої частиною 5 вказаної статті разової щорічної грошової соціальної допомоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Проте до цього часу вищенаведені судове рішення в частині виплати належної позивачу соціальної допомоги так і не виконано, відповідні грошові кошти не сплачено і ним вони не отримані через те, що видатки на такі виплати просто не передбачувалися Державним бюджетом України, який проектувався Кабінетом Міністрів України і затверджувався Верховною Радою України на наступні бюджетні роки.

Загальна сума шкоди, завданої позивачу відповідачами внаслідок невиконання рішення суду становить 30857грн..

Під час судового розгляду проведеного у режимі відеоконференції позивач представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у заяві.

Представник відповідача Верховної Ради України вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказував на те що доказом бездіяльності може бути судове рішення, яке набрало законної сили в адміністративній справі і яким рішення суб'єкта владних повноважень визнано незаконним чи бездіяльність протиправною.

Представник відповідача Кабінет Міністрів України свого представника для участі в розгляді справи не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Краматорського міського суду Донецької області від 25 липня 2014 року у справі № 234/129/14-а було визнано неправомірним нарахування та виплату позивачу управлінням ПФУ у м.Краматорську державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, всупереч положень ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також

зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області провести перерахунок та виплатити з 01.01.2014 року ОСОБА_1, інваліду 3-ї групи, 1-ї категорії, державну пенсію на підставі ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі не нижче від 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих ним сум.

Судове рішення набрало законної сили та відповідно до наданих позивачем відомостей знаходяться на примусовому виконанні. Проте до цього часу постанову Краматорського міського суду Донецької області від 25.07.2014 року не виконано, відповідні грошові кошти 30857грн. позивачу не сплачено.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання. Зокрема зазначеним законом врегульовано питання виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб ( стаття 55 Конституції України ).

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами статті 1173 ЦК України шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Стаття 1173 ЦК України містить правила відшкодування шкоди, завданої органами влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їх деліктоздатність. Дані суб'єкти вступають у цивільні відносини через дії чи бездіяльність осіб, які формують дані органи та мають статус посадових або службових осіб.

Суб'єктами відповідальності за статтею 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно частини 1 статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Дії органів влади або місцевого самоврядування можуть бути у формі адміністративних актів, а також безпосередніх дій при застосуванні примусових заходів. Проте такі дії повинні здійснюватися в межах відповідно їх компетенції. Дії, що виходять за зазначені межі, визнаються незаконними. Шкода може бути завдана також внаслідок бездіяльності, тобто нездійснення ( чи відмова від здійснення ) органом державної влади, місцевого самоврядування своїх обов'язків.

При цьому незаконність рішення, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди повинна бути доведена ( стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України ).

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною, оскільки передбачає певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності ( стаття 1166 ЦК України ), а саме: а) наявність владно - адміністративного, тобто обов'язкового, одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; б) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених суб'єктів; в) настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Із прийняттям Кодексу адміністративного судочинства України, який перебачив можливість оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності ( у тому числі і цравових актів ) суб'єктів владних повноважень, реалізується конституційний принцип, відповідно до якого кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб ( частина 2 статті 55 Конституції України ).

Аналізуючи зміст статей 2, 3, 17, 104 та інші норми Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що тільки адміністративні суди наділені повноваженнями вирішувати публічно - правові спори та визнати протиправну бездіяльність органу державної влади - суб'єкта владних повноважень. І лише за наявності судового рішення в адміністративній справі фізична або юридична особа має право звернутись з цивільним позовом до органу державної влади та вимагати відшкодування шкоди в порядку, визначеному статтею 1173 ЦК України.

Стороною у справах, зазначених в позовній заяві, Верховна Рада України не залучалась. Відповідно до статті 93 Конституції України відповідач - Верховна Рада України не відноситься до суб'єктів права законодавчої ініціативи.

Згідно частини 1 статті 85, частини 1 статті 96 Конституції України; статті 7 Регламенту Верховної Ради України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, прийняття законів, затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього; контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів ( Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002 щодо повноважності Верховної Ради України ).

За статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Згідно з пунктом 3 статті 85 Основного Закону до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів.

Відповідно до частини 2 статті 1 Регламенту Верховної Ради України саме Регламент визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, та порядок здійснення контрольних функцій Верховною Радою України.

Статтею 113 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Конституції України Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Позивачем не надано доказів , що є судове рішення, яке набрало законної сили в адміністративній справі і яким рішення суб'єкта владних повноважень визнано незаконним чи бездіяльність протиправною.

Під час розгляду даного спору позивачем не було доведено завдання шкоди вказаними ним відповідачами, оскільки само по собі посилання на те, що видатки про виплату позивачу коштів не передбачувались Державним бюджетом України, який проектувався КМ України і затверджувався ВР України на наступні роки, не можна вважати доказом вини відповідачів у невиконанні судових рішень. Також відсутні докази про те, що відповідно прийняті закони були визнані неконституційними або в діях відповідачів була встановлена інша протиправність або незаконність.

При таких обставинах позовні вимоги позивача є безпідставні , не знайшли підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 124 Конституції України, ст. ст.15,16,1173 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України,Кабінету Міністрів України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорськ про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Остапчук Т.В.