Провадження № 2/522/1900/16
03 серпня 2016 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
судді -Тарасова А.В.
за участю секретаря судового засідання -Ткаченко О.О.,
розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання прострочення кредитора, стягнення моральної шкоди, -
До Приморського районного суду м. Одеси 29.07.2015 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 05.10.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 160 400,00 грн., які відповідач зобовязався повернути в строк до 05.10.2012 року. Договір укладено за згодою чоловіка відповідачки ОСОБА_3, який є співвідповідачем по справі. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 05.10.2011 року. Оскільки ОСОБА_2 не виконала обовязку з повернення суми позики, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 160 400,00 грн., суму інфляційних в розмірі 94 475,60 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 748,50 грн., пеню в розмірі 15% річних від простроченої суми, що становить 61 307,96 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 50 839,80 грн.
Приморським районним судом м. Одеси 27.07.2016 року було винесено рішення у зазначеній справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь суми заборгованості за договором в розмірі 160 400,00 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 94 475,60 грн. задоволено, в стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу - відмовлено. Однак, судом не було вирішено питання щодо стягнення на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 478,50 грн. та пені в розмірі 15% річних від простроченої суми, що становить 61 307,96 грн.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення вимоги про стягнення пені заперечував, зазначаючи про сплив строку позовної давності.
Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 27.07.2016 року було винесено рішення у зазначеній справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь суми заборгованості за договором в розмірі 160 400,00 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 94 475,60 грн. задоволено, в стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу - відмовлено. Однак, судом не було вирішено питання щодо стягнення на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 478,50 грн. та пені в розмірі 15% річних від простроченої суми, що становить 61 307,96 грн.
Факт невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань з повернення суми позики встановлено рішенням суду від 27.07.2016 року.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір 3% річних від простроченої суми складає 12 748,50 грн. та підлягає стягненню на користь позивача.
Згідно п. 9 укладеного договору позики встановлено, що в разі неповернення чергової частини позики, позичальник зобовязується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 15% річних від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за весь час прострочення повернення зобовязання, тобто з 05.10.2012 року по 01.07.2015 року. Однак, згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується скорочена позовна давність в один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Верховним Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі 6-116цс13 зазначив, що аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Враховуючи правову позицію ВСУ щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, суд вважає можливим здійснити нарахування пені строком за рік до подання позову, тобто з 28.07.2014 року по 28.07.2015 року.
Облікова ставка НБУ за період з 28.07.2014 року по 13.11.2014 року становила 12,5% , з 13.11.2014 року по 06.02.2015 року 14%, з 06.02.2015 року по 04.03.2015 року 19,5%, з 04.03.2015 року по 28.07.2015 року 30% річних. Таким чином, встановлена за договором пеня у розмірі 15% не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.
Враховуючи, що сума заборгованості складає 160 400,00 грн., кількість днів прострочення 365 днів, розмір пені за договором 15% річних, загальна сума пені, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 24 060,00 грн.
Згідно ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Згідно положень ст. 38 СК України, враховуючи згоду чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3 на взяття позики, суд зазначає, що відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань з повернення позики покладається солідарно на співвідповідачів.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відм овлено.
Таким чином, суд вважає можливим стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн., що підтверджується квитанцією від 27.07.2015 року.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 206, 212- 214, 220 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 за договором позики від 05.11.2011 року 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 748,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 пеню за договором позики від 05.11.2011 року в розмірі 24 060,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі по 1827 гривень з кожного, усього 3 654,00 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя А.В. Тарасов