Справа № 369/341/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3154/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 6 28.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сушко Л.П.,Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на тимчасово окупованій території померла її мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За фактом смерті Комунальна установа Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька, яка підпорядковується так званій Донецькій народній республіці, видала свідоцтво про смерть НОМЕР_1. Родинні стосунки з померлою підтверджено такими документами: копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , копією свідоцтва про одруження НОМЕР_3, що підтверджує зміну її прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 в зв»язку з одруженням.

Для реєстрації смерті ОСОБА_3 23 грудня 2015 року вона зверталась у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. Однак, їй було відмовлено в реєстрації смерті, в звязку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть за НОМЕР_1 було видане Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька «Донецької Народної Республіки» від ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановлення факту смерті їй необхідно для прийняття в подальшому спадщини, отримання допомоги на поховання, а також отримання нарахованої та невиплаченої пенсії.

Просила встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання АДРЕСА_1, смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її заяви, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є тимчасово переміщеною особою з тимчасово окупованої території.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Палацом щастя м. Донецька 04 травня 1975 року серії НОМЕР_2 матір»ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, вказано ОСОБА_3.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження, виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції від 02 лютого 2002 року серії НОМЕР_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 одружились 02 лютого 2002 року, і після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Згідно листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 23 грудня 2015 року № 55-03.01-04-27, заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 пред'явлено довідку, яка не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» лікарське свідоцтво і довідка про смерть, виданих «ДНР» не є належними та допустимими доказами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. ст. 256, 258 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» надано роз'яснення, що у контексті визначення того, які райони та населені пункти Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованою територією України для цілей застосування зазначених норм ЦПК України, статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Натомість Постанова Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» не містить чіткого та вичерпного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України.

Враховуючи те, що норми ст. 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого ст. 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження та смерті.

Таким чином, у порядку ст. 275-1 ЦПК України мають розглядатись заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України.

В матеріалах справи дійсно міститься лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_5 видане КП «Центр первинної санітарної допомоги №7 м. Донецька із печаткою «Донецької народної республіки» згідно яких ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк.

Разом з тим, будь - яких інших доказів які б свідчили про факт смерті ОСОБА_3 ( покази свідків, документи які можуть підтвердити факт поховання тощо) заявником не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: