АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/4785/16-ц Головуючий
Провадження №22-ц/790/4783/2016 1-ї інстанції: Рибальченко Л.М. Категорія: право власності Доповідач: Трішкова І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Трішкової І.Ю.,

суддів: - Гуцал Л.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Хороших М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на відокремлені житлові та допоміжні приміщення: кімнату № 5 площею 12,5 кв.м., № 6 площею 12,3 кв.м., № 7 площею 17,5 кв.м., кухню - 17,6 кв.м., коридору - 11 кв.м., вітальні - 3 кв.м., санвузла - 4,6 кв.м., що розташовані в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що він зі своєю родиною користується квартирою АДРЕСА_1 з вересня 2001 року. Його право користуванні ніким не оспорюється, тому вважає, що заволодів вказаним житловим приміщенням законним шляхом. В 2013 році позивач вже звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру, однак йому було відмовлено з тих підстав, що право власності на будинок, у якому знаходиться його квартира, ні за ким не зареєстровано. На теперішній час позивачу стало відомо, що будинок внесено до Єдиного реєстру державної власності Фонду Державного майна України, тобто будинок зареєстрований за державою і є її власністю, тому вважає, що має право на визнання за ним права власності на вказану квартиру, відповідно до п.8 ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду відповідач надав заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_4 не визнає, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги на підставі нововиявлених обставин, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана належна їм оцінка і відповідно до встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,212.213 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 27.03.2003 року Харківська квартирно-експлуатаційна частина району видала на ім'я ОСОБА_4 ордер №58 на жиле приміщення квартири АДРЕСА_1, де він з родиною проживає до цього часу і займає приміщення: кімнату № 5 площею 12,5 кв.м., № 6 площею 12,3 кв.м., № 7 площею 17,5 кв.м., кухню - 17,6 кв.м., коридор - 11 кв.м., вітальню - 3 кв.м., санвузол - 4,6 кв.м.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 квітня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про визнання за ним права власності на обладнане житло, на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, яке знаходиться у його володінні та допоміжних приміщень: кімнату №5 площею 12,5 кв.м., №6 площею 12,3 кв.м., №7 площею 17,5 кв.м., коридору 11 кв. м., прихожа 3 кв. м., санвузол 4,6 кв.м. будинку АДРЕСА_1

У даному рішенні судом зазначено, що підставою для відмови в задоволенні позову є відсутність власника будинку АДРЕСА_1

Відповідно до листа Управління комунального майна та приватизації від 22.03.2016 року №3418, наданого на запит позивача, будівля АДРЕСА_1 перебуває на балансі та внесена до Єдиного державного реєстру державної власності Фонду державного майна України, що і стало підставою для звернення ОСОБА_4 з даним позовом.

Позивач посилався на положення Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також на те, що набув права власності на спірне житло за набувальною давністю.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач у справі, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана позовна заява подана в порядку перегляду за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 квітня 2014 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки з позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що він звернувся до суду в позовному проваджені з позовом про визнання права власності на житло за набувальною давністю.

Заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в порядку глави 4 розділу У Цивільно-процесуального кодексу ОСОБА_4 не подавав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 червня 2016 залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.В. Гуцал

А.В. Котелевець