АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/1546/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1585/К/16 інстанції Папарига В.А.
Категорія № 54 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Ляховської І.Є.,
суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,
із секретарем Євтодій К.С.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг») з позовом, в якому, неодноразово уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження № 10 від 16 квітня 2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку із призовом до Збройних сил України, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 114306,18 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 08 квітня 2011 року на підставі розпорядження № 486 його прийнято на роботу машиністом крана металургійного виробництва (протценкран) 3 розряду. У квітні 2015 року йому за місцем роботи вручено повістку про виклик до військкомату, де він дізнався, що його призивають на строкову службу. На його звернення з цього приводу до відділу кадрів підприємства йому відповіли, що якщо він не напише заяву про звільнення за власними бажанням на підставі п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України, то його буде звільнено за прогул. 16 квітня 2015 року розпорядженням № 10 його звільнено у зв`язку із призовом до Збройних сил України. Прибувши на місце дислокації військової частини, він дізнався, що роботодавці інших військовослужбовців не припинили трудових відносин та їм виплачується середній заробіток, тому, отримавши відпустку, він звернувся до відповідача з заявою про поновлення на роботі, на що отримав відмову. На даний час він перебуває у вимушеному прогулі, кількість днів якого становить 268 днів.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою цього ж суду від 14 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, йому поновлено строк звернення до суду з позовом до ПАТ «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнано незаконним та скасовано розпорядження № № 10 від 16 квітня 2015 року про звільнення з його підприємства у зв`язку з призовом в Збройні сили України, поновлено на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (протценкран) 3 розряду. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122836,50 грн., а також - на користь держави судовий збір у розмірі 1779,56 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (протценкран) 3 розряду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, судом не враховано, що станом на 16 квітня 2015 року законодавство України про працю чітко встановлювало таку правову підставу для звільнення працівника (розірвання трудового контракту), як призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, тобто на строкову військову службу, або на військову службу за контрактом, однак був зарахований в команду Збройних сил України на строкову службу. Крім того, зазначає, що позивачем особисто було написано заяву про звільнення з посади у зв`язку із призовом до Збройних сил України на строкову службу. Також, вважає, що судом не взято до уваги те, що позивача звільнено з належних та законних підстав, передбачених п. 3 ст. 36 КЗпЗ України (у редакції станом на 16 квітня 2015 року), оскільки Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року не діяв на час виникнення спірних правовідносин, тому, на думку апелянта, ОСОБА_3 було призвано на строкову службу, а не на військову. Посилається й на неврахування судом того, що, оскільки позивач призваний саме на строкову службу, то призов позивача на військову службу проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу. Зазначає, також, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності.
У письмових запереченнях представник позивача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, підстави для скасування рішення суду відсутні.
Як установлено судом, 08 квітня 2011 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження № 486 прийнято на посаду машиніста крана металургійного виробництва (протценкран) 3 розряду (а.с. 8-9).
Повісткою військового комісару АДРЕСА_1 , позивача ОСОБА_3 повідомлено про зарахування в команду № к-3029 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прибуття до військкомату для відправки в Збройні сили України на строкову військову службу (а.с. 39).
16 квітня 2015 року позивач звернувся до керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою про звільнення у зв`язку з призовом до Збройних сил України на строкову військову службу з 16 квітня 2015 року (а.с. 38).
Розпорядженням № 10 від 16 квітня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 16 квітня 2015 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом до Збройних сил України (а.с. 40).
Відповідно до військового квитка ОСОБА_3 згідно з Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" з 27 травня 2015 року зараховано до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з доведеності, обґрунтованості позовних вимог та прийшов до висновку, що позивача звільнено із порушенням вимог КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 16.04.2015 року дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 16.04.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
Як убачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час звільнення позивача 16 квітня 2015 року, в Україні, згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 діяв, особливий стан та на спірні правовідносини поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивача ОСОБА_3 призвано на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, та його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, а також посилання на те, що судом застосовано Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року, який не діяв на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15 січня 2015 року, набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення позивача з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та даним Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 811 від 04 листопада 2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до законодавства України, з 08 лютого 2015 року для категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11 червня 2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету, а тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 квітня 2015 року по 09 червня 2016 року (288 днів) в розмірі 122 836,50 грн., розрахунок якого колегія вважає вірним.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що призов позивача ОСОБА_3 на військову проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це є лише припущенням відповідача.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки безпосередньо після звільнення 16 квітня 2015 року позивач проходив військову службу, тобто не мав можливості звернутися до суду з позовом з поважних причин.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та не містять підстав для відмови в задоволенні позову.
За таких обставин колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відхилити.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 червня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська
Судді: А.П.Барильська
Л.В.Михайлів