Справа № 369/3562/16-ц
Провадження № 2/369/2030/16
01.08.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,
при секретарі Дідур М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, -
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязався повернути вказану суму коштів не пізніше 29 січня 2010 року.
В якості виконання зобовязання за Договором позики між Позивачем та Відповідачем було укладено Іпотечний договір від 29 липня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №2329.
24 жовтня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошей від 29.07.2009 року та Договір про внесення змін до Іпотечного договору від 29.07.2009 року. Вказані договори про внесення змін було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №2709 та №2710 відповідно. За умовами вказаних договорів про внесення змін сторони погодили кінцевий строк повернення позичених грошових коштів 24 квітня 2013 року.
Позивач неодноразово зверталася до Відповідача з проханням повернути борг, проте отримувала лише обіцянки погасити борг найближчим часом.
На день подачі даного позову заборгованість Відповідача погашено не було.
Відповідно до п.3.1. Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п.3.4. Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в тому числі на підставі рішення суду.
В судовому засіданні представник Позивача підтримала уточнені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відомості адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області про зареєстроване місце проживання (перебування) Відповідача судом отримані.
Згідно ч. 3 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки Вишневій міській раді Києво-Святошинського району Київської області, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи.
На підставі ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника Позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши думку представника Позивача, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязався повернути вказану суму коштів не пізніше 29 січня 2010 року.
В якості виконання зобовязання за Договором позики між Позивачем та Відповідачем було укладено Іпотечний договір від 29 липня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №2329.
24 жовтня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Договору позики грошей від 29.07.2009 року та Договір про внесення змін до Іпотечного договору від 29.07.2009 року. Вказані договори про внесення змін було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №2709 та №2710 відповідно. За умовами вказаних договорів про внесення змін сторони погодили кінцевий строк повернення позичених грошових коштів 24 квітня 2013 року.
В порушення умов договору позики грошей від 29.07.2009 року та договору про внесення змін до нього від 24.10.2012 року, Відповідач не повернув позичені у ОСОБА_1 грошові кошти у перебачений договором про внесення змін строк.
Відповідно до п.3.1. вищезазначеного Іпотечного договору від 29.07.2009 року, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобовязання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п.3.4. Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».
Відповідно до п. 3.5 Іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», визначено що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.
Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Верховний Суд України розглядаючи 30 березня 2016 року справу № 6-1851цс15 про звернення стягнення на предмет іпотеки висловив свою правову позицію, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, зазначив що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.
В матеріалах справи відсутні дані про наявність договору позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме п.п. 3.4.3 Іпотечного договору, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених Іпотечним договором, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність рахунок виконання основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.
Беручи до уваги положення іпотечного договору, та відповідну правову позицію Верховного суду України у справі № 6-1851цс15, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.
Більше того, суд не приймає до уваги надані копії розписок ОСОБА_2 враховуючи, що вказані в них зобовязання, не є основним зобовязанням (а саме: зобовязанням за договором позики від 29.07.2009 року), виконання якого забезпечується Іпотечним договором від 29.07.2009 року на предмет якого Позивач просила суд звернути стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.
Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 572, 575 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 7, 12, 33, 36, 37 Закону України «Про Іпотеку», та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 209, 222-224 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Дубас Т.В.