Номер провадження: 22-ц/785/190/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретарів: Феленко В.В., Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, ОСОБА_3,

встановила:

13 січня 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом, в якому ставив питання про стягнення з відповідачів заборгованість за кредитним договором, який був укладений05 вересня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 № ML-OAR/050/2007, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у сумі 210 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року, зі сплатою 13,99 відсотків на рік за користування кредитом (да Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4, 05 вересня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки № PML-OAR/050/2007, згідно з яким Відповідач передав в іпотеку АТ «ОТП Банк» нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,150 га та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 248,1 кв. м, житловою площею 92, 3 кв. м., що знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Санжійка, вул. Хутірська, буд. 2 (далі Договір іпотеки).

Крім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за Кредитним договором, між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-OAR/050/2007, згідно якого ОСОБА_3 поручився солідарно відповідати за кредитними зобовязаннями ОСОБА_4 (далі Договір поруки).

27 липня 2012 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та Договір про відступлення права вимоги.

Оскільки АТ «ОТП Банк» свої зобовязання виконав та надав ОСОБА_4 кредит у названій вище сумі, а ОСОБА_4 умови договору виконувала неналежним чином, кредит та відсотки по кредиту не виплачувала, то у звязку з цим утворилася заборгованість, яка згідно останніх уточнень склала 11 539 129, 50 грн., з яких 2 287 954, 49 грн. - заборгованість за кредитом, 199 614, 71 грн. - заборгованість по відсоткам, 9 051 560, 29 грн. - пеня за прострочення виконання зобовязань.

Посилаючись на вказані обставини, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив його вимоги задовольнити і стягнути вказану заборгованість по кредиту в солідарному порядку з відповідачів.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, ОСОБА_3

Зустрічний позов ОСОБА_4 обгрунтовувала тим, що після того, як ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предявило до неї позов, їй стало відомо, що 27.07.2012 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, який включає і кредитні договори між нею та ПАТ «ОТП Банк»

Вважала, що Кредитний договір, укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк», має бути визнаним недійсним, оскільки при його укладанні кредитодавець ПАТ «ОТП Банк» порушив ст.11 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів», тим самим ввів її в оману, щодо обставин договору, які мають істотне значення.

Також вважала, що вказаний договір суперечить ст.ст. 3, 5 п.4, п.п. «г» Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 р., п.1.11 Положення «Про порядок видачі Національним банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України від 14.10.2004 р. №483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 р. за №1429/10028.

Крім того, ОСОБА_4 вважала, що вищевказаний договір факторингу також підлягає визнанню недійсним, оскільки носить удаваний характер, так як його метою є надання колекторських послуг, яка повинна оподатковуватись.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 в зустрічному позові просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним вищевказаний Кредитний договір та договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 р., визнати дії відповідача ПАТ «ОТП Банк» протиправними, щодо передачі відповідачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» неузгодженою з нею суму боргу, визнати дії відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» протиправними, щодо не сплати податку на прибуток від фінансової операції, проведеної по договору факторингу.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були задоволені, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного рішення, призначення по даній справі судово-економічної експертизи по окремому клопотанню, задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до АТ «ОТП Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування зазначеного рішення, та задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до АТ «ОТП Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 05 вересня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у сумі 210 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року, зі сплатою 13,99 відсотків на рік за користування кредитом, а також що в той же день між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки, та в той же день між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки, визнані сторонами та підтверджені матеріалами справи.

З цих підстав та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Крім того, відповідач по первісному позову ОСОБА_4 погашала кредитну заборгованість на користь кредитодавця ПАТ «ОТП Банк», що свідчить про визнання нею своїх боргових зобовязань.

Спірними в даному випадку є питання, чи належним чином було укладеного Договір факторингу, згідно з яким 27.07.2012 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, який включає і кредитний договір між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк», чи порушені права відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вказаним Договором факторингу, чи порушено чинне законодавство при укладенні Договору факторингу, чи мають відповідати вказані відповідачі за боргові зобовязання перед ПАТ «ОТП Банк» перед позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яка сума заборгованості, та чи підлягає вона стягненню з відповідачів на користь позивача.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того 05 вересня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у сумі 210 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року, зі сплатою 13,99 відсотків на рік за користування кредитом.

АТ «ОТП Банк» свої зобовязання виконав, однак ОСОБА_4, в свою чергу умови Кредитного договору виконувала неналежним чином, кредит та відсотки по кредиту не виплачувала, у звязку з цим утворилася заборгованість, яка згідно останніх уточнень склала 11 539 129, 50 грн., з яких 2 287 954, 49 грн. - заборгованість за кредитом, 199 614, 71 грн. - заборгованість по відсоткам, 9 051 560, 29 грн. - пеня за прострочення виконання зобовязань.

Заперечуючи проти первісних позовних вимог, відповідач ОСОБА_4, окрім іншого, вказала, що розрахунок заборгованості здійснений позивачем невірно, у звязку з чим просила суд призначити у справі судову економічну експертизу (т.3, а.с.5-8).

Зазначене клопотання ОСОБА_4 було задоволено і ухвалою колегії суддів від 25.08.2015 року було призначено вказану судову експертизу (т.3, а.с. 317-320).

Згідно Висновку експерта № 5205/5206 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи від 31 травня 2016 року доводи первісного позивача щодо існування вищевказаної заборгованості відповідачів ОСОБА_4 не спростовані (т.5, а.с.3-24).

У звязку з цим колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості відповідачів, який наданий суду позивачем ТОВ «Факторинг Україна» відповідає дійсності і є обгрунтованим.

При цьому доводи апелянтів про те, що пеня розрахована з порушенням строків позовної давності, є безпідставними, оскільки як вбачається з розрахунку, пеня розрахована за рік, перед зверненням позивача до суду з позовом, тобто за період з 04.06.2013 року по 04.06.2014 року (т.2, а.с.28).

Що стосується Висновку вищевказаної судової експертизи про відсутність документів первинного бухгалтерського обліку, неможливості встановлення валюти кредитування, суму заборгованості, то вони не спростовують факту укладення Кредитного договору, отримання відповідачем ОСОБА_4 в кредит 210 доларів США, їх часткового погашення нею, та виникнення вищезазначеної кредитної заборгованості, оскільки зазначені обставини підтверджені як документами вторинного бухгалтерського обліку, так і самим відповідачем ОСОБА_4

Крім того, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив також із того, що 27 липня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до вказаного договору «ОТП Банк» відступив, а позивач прийняв права вимоги за кредитним договором, договором поруки, договором іпотеки.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У відповідності до ст.3 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 липня 2012 року, а також Договору про відступлення права вимоги від тієї ж дати, права вимоги за кредитами переходять від Продавця ПАТ «ОТП Банк» до Покупця ТОВ «Факторинг Україна», та з урахуванням інших зобовязань Продавця та Покупця, викладених у цьому Договорі, зобовязання Продавця передати права вимоги за кредитами Покупцеві є виконаним з моменту підписання Продавцем та Покупцем акту приймання передачі прав вимоги за кредитами.

Відповідно до Акту приймання-передачі кредитного портфелю від 27 липня 2012 року Продавець ПАТ «ОТП Банк» передав Покупцю ТОВ «Факторинг Україна» кредитний портфель, у тому числі Кредитний договір, Іпотечний договір та Договір поруки по даній справі (т.1, а.с.186-227).

З огляду на викладене, суд дійшов обрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог по зустрічному позову ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, визнання дій ПАТ «ОТП Банк» протиправними, щодо передачі відповідачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» неузгодженою з нею суму боргу, оскільки вказаним Договором факторингу і діями ПАТ «ОТП Банк» по передачі своїх прав та обовязків на користь ТОВ «Факторинг Україна», права відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не порушені.

Також безпідставними є доводи апелянтів про те, що оскільки у ТОВ «Факторинг Україна» відсутні права здійснювати валютні операції, то він не мав права приймати на себе права та обовязки ПАТ «ОТП Банк» по Кредитному договору, Іпотечному договору і Договору поруки, оскільки ТОВ «Факторинг Україна» не приймав на себе валютні права та зобовязання ПАТ «ОТП Банк», у звязку з чим останній і предявив позов не в іноземній валюті, а у валюті України.

Щодо визнання дій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» протиправними, які стосуються не сплати податку на прибуток від фінансової операції, проведеної по договору факторингу, то колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що позивач ОСОБА_4 не є тією особою, яка таку вимогу може ставити, оскільки в даному випадку її права жодним чином не порушені.

Також колегія суддів погоджується з висновком сулу першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_4 про визнання Кредитного договору недійсним з підстав пропуску строку позовної давності, про що було заявлено представником ПАТ «ОТП Банк» в суді першої інстанції.

Що стосується первісних позовних ТОВ «Факторинг Україна» до відповідача ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки Договір поруки, укладений між АТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 05 вересня 2007 року, є припиненим.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи а наступного.

Згідно умов Договору поруки поручитель ОСОБА_3 відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником ОСОБА_4

Крім того, згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, у відповідності до 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається із Кредитного договору, він був укладений 05 вересня 2007 року і мав діяти до 05 вересня 2017 року

Тобто строк закінчення виконання основного зобовязання мав настати 05 вересня 2017 року, у звязку з чим, позивач мав право звернутись до суду з позовом до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив відповідачу ОСОБА_4 письмову вимогу про необхідність дострокового погашення всієї суми кредиту (т.1, а.с. 36).

Оскільки таким чином, позивач змінив дату настання строку виконання основного зобовязання, який має відраховуватись з 25.03.2013 року, то протягом шести місяців він мав право звернутись до поручителя про стягнення з нього кредитної заборгованості, тобто в строк до 25.09 2013 року.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 13 січня 2014 року, то шестимісячний строк, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, та який є присічним, ним пропущений.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду, в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Україна» до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити, як заявлених безпідставно.

Крім викладеного, колегія суддів також вважає за можливе змінити рішення суду, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пені, виходячи з наступного.

Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, заборгованість станом на 04.06.2014 року склала 11 539 129, 50 грн., з яких 2 287 954, 49 грн. - заборгованість за кредитом, 199 614, 71 грн. - заборгованість по відсоткам, 9 051 560, 29 грн. - пеня за прострочення виконання зобовязань.

Тобто, сума заборгованості відповідача, яка є збитками позивача, склала 2 487 569,20 грн.(2 287 954,49+199 614,71), що перевищує суму пені майже в 4 рази.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, прохання відповідача ОСОБА_4 про застосування до спірних правовідносин вказаної норми матеріального права, її скрутне матеріальне становище, колегія суддів вважає за можливе зменшити суму пені до суми збитків позивача, тобто до 2 487 569 грн.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг частково надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог, доводів своїх зустрічних позовних вимог та доводів апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду, в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, у звязку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 2 287 954,49 грн. заборгованість за кредитом, 199 614,71 грн. відсотки за користування кредитом, 2 487 569 грн. пеня за прострочення виконання зобовязань, а всього стягнути 4 975 138,20 грн.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 відмовити, як заявлених безпідставно.

Виходячи із вимог, передбачених ст. 88 ЦПК України, колегія суддів також вважає необхідним стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3441 грн., які були сплачені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при зверненні до суду з позовом (т.1, а.с.6).

Рішення, в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення в цій частині ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду в цій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року, в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 2 287 954,49 грн. (два мільйони двісті вісімдесят сім тисяч девятсот пятдесят чотири гривні 49 копійок) заборгованість за кредитом, 199 614,71 грн. (сто девяносто девять тисяч шістсот чотирнадцять гривень сімдесят одну копійку) відсотки за користування кредитом, 2 487 569 грн. (два мільйони чотириста вісімдесят сім тисяч пятсот шістдесят девять гривень) пеня за прострочення виконання зобовязань, а всього стягнути 4 975 138,20 грн. (чотири мільйони девятсот сімдесят пять тисяч сто тридцять вісім гривень 20 копійок).

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 відмовити, як заявлених безпідставно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3441 грн. (три тисячі чотириста сорок одну гривню).

Рішення, в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2