АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/19/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1059/К/16 суддя Водоп'янов С.М.
Категорія - 30 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки в сумі 24777 грн., які складаються з 19084 грн. - суми за новий договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, 5000 грн. витрат на правову допомогу, 210 грн. витрат за вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, 300 грн. за перебування представника позивачки у відрядженні.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 10 вересня 2014 року о 21 год. 30 хв. з вини водія ОСОБА_3, яка керувала автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», державний № НОМЕР_1, рухаючись в напрямку м. Києва, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачці на праві власності автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», державний № НОМЕР_2.

Оскільки належний ОСОБА_1 автомобіль був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року й у зв'язку з настанням страхового випадку з вини відповідачки у справі, цей договір припинив свою дію, вона змушена була укласти новий договір страхування та сплатити за ним страхову премію в сумі 19084 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 зазначив, що за умовами договору страхування транспортного засобу позивача, його дія припиняється після страхової виплати. Представник позивача вважає, що саме з вини відповідача стався страховий випадок у зв'язку із чим позивачкою було отримано страхову виплату та дія страхового договору була припинена. З цих підстав представник позивача вважає, що саме відповідач повинна відшкодувати його довірительці витрати понесені у зв'язку з укладенням нового договору страхування, оскільки між діями відповідача і завданими їй збитками наявний причинно-наслідковий зв'язок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 10 вересня 2014 року о 21 год. 30 хв. на 24 км. автодороги Київ-Одеса Києво-Святошинського району Київської області за участю водіїв ОСОБА_3, яка керувала автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», державний № НОМЕР_1, та ОСОБА_1, яка керувала автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», державний № НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль, що належить ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, визнано ОСОБА_3, яку постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.09.2014 року притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.31).

04.11.2014 року між ПрАТ СК «ПЗУ України» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 085511, й відповідно до його умов ОСОБА_1 сплачено на користь страховика страхову премію в сумі 19084 грн. (а.с. 97-101, 102).

У зв'язку з настанням страхового випадку ПрАТ СК «ПЗУ України», відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року, відшкодовано вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (а.с. 51, 52).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2014 року між ПрАТ СК «ПЗУ України» та ОСОБА_1 відповідно до Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року, предметом якого є страхування ризиків, пов'язаних з володінням, користуванням, розпорядженням належним страхувальнику ОСОБА_1 на праві власності автомобілем «Hyundai Santa Fe», державний № НОМЕР_2 (а.с. 11, 12-19).

Зі змісту договору страхування вбачається, що ОСОБА_1 укладаючи даний договір, на власний розсуд обрала одну з трьох можливих програму страхування, відповідно до якої ліміт відшкодування страховика за АВТОКАСКО є - «ППВ», тобто по першому страховому випадку, яка передбачає, що страхова сума є лімітом відшкодування страховика по одному страховому випадку за період дії договору, договір припиняє дію з моменту настання першої заявленої страхувальником події, кваліфікованої страховиком як страховий випадок (п. 7.5 договору страхування).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог. При цьому суд дійшов висновку про те, що припинення договору страхування, не пов'язано з виною відповідача, а є наслідком обраної позивачем програми страхування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спір між сторонами у справі виник з приводу відшкодування страхової премії, сплаченої ОСОБА_1 при укладенні нового договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 04.11.2014 року, яку вона розцінює як матеріальні збитки, завдані їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, в розумінні вказаних норм права свобода договору включає не тільки вільний вияв волі сторін на вступ у договірні відносини, а й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Отже, підписавши договір страхування від 29.03.2014 року без будь-яких зауважень чи застережень, позивачка у справі добровільно погодилася із його змістом, в тому числі з певним набором умов страхування, а саме: застрахованими ризиками, обмеженнями страхування, франшизою, умовами виплати страхового відшкодування, умовами сплати страхової премії, відшкодуванням витрат на додаткові послуги, пов'язаними зі страховим випадком, лімітами відшкодування тощо, що зазначені в Особливих умовах страхування й передбачені обраною нею програмою страхування.

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 10 вересня 2014 року, й про яку заявлено страховику ПрАТ СК «ПЗУ України» безпосередньо страхувальником ОСОБА_1, кваліфікована страховиком як страховий випадок й у зв'язку з його настанням виплачено страхове відшкодування на користь ТОВ «АВТОДОМ КУЗОВНИЙ РЕМОНТ за ремонт автомобіля ОСОБА_1 на суми 51813,41 грн. та 3204 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 26875 від 01.10.2014 року та № 27240 від 15 жовтня 2014 року (а.с. 51, 52).

З викладеного вбачається, що ПрАТ СК «ПЗУ України» відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083553 від 29.03.2014 року компенсувало ОСОБА_1 збитки у зв'язку з механічними пошкодженнями належного їй транспортного засобу, спричиненими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги зміст ст. 22 ЦК України колегія суддів вважає, що суд першої ї інстанції дійшов вірного висновку проте, що завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати у вигляді страхової премії в сумі 19084 грн., яка сплачена позивачкою у справі відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 085511 від 04.11.2014 року, укладеного між ПрАТ СК «ПЗУ України» та нею, не може вважатись збитками оскільки, умови укладення договору страхування, в тому числі й виконання обов'язку зі сплати страхової премії мають обов'язкову силу насамперед для самих сторін такого договору й їх обрання залишається на розсуд сторін, в даному випадку - на розсуд страхувальника.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що діючим законодавством не передбачено обов'язку особи, винної в заподіянні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, нести матеріальну відповідальність за наслідки волевиявлення сторін договірних правовідносин при укладенні ними будь-якого договору. На таку особу відповідно до ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України покладається виключно обов'язок з відшкодування шкоди, завданої безпосередньо дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому на думку колегії суддів суд першої інстанції вірно відхилив посилання ОСОБА_1 та її представника щодо вини відповідачки в справі у припиненні попередньо-укладеного договору страхування й наявності підстав для відшкодування витрат за новоукладеним договором страхування, оскільки дію договору страхування від 29.03.2014 року припинено у зв'язку з настанням страхового випадку відповідно до умов обраної позивачкою програми страхування, умовами якої не передбачено врахування наявності вини учасника дорожньо-транспортної пригоди при кваліфікуванні події як страхового випадку та покладення будь-яких витрат, які не входять до обсягу страхових.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, доказів на підтвердження вини ОСОБА_3, які б могли бути підставою припинення договору страхування в інших випадках, аніж зазначено в п. п. 6.6, 7.5 договору страхування, стороною позивача суду не надано.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт припинення дії попереднього договору страхування у зв'язку з настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю сторін у справі, й укладення нового договору страхування не є підставою для застосування ч. 2 ст. 22 ЦК України відносно відповідачки ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, натомість вони фактично зводяться до переоцінки доказів та є незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: