ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4193/16-ц
провадження № 2/753/3509/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

за участю секретаря - Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. В спірній квартирі зареєстровані позивач та ОСОБА_3, яка в зазначеній квартирі не проживає понад один рік, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, пояснивши, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік пославшись на акт про кількість фактично проживаючих осіб від 22.02.2016 року.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що не проживала в спірній квартирі лише шість місяців.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.10.1996 року. (а.с.4).

Відповідно до довідки Ф-3, виданої 26.02.2016 року за № 375 в спірній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням Дарницького районного суд м. Києва від 02.04.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_3 з 10 серпня 2014 року по 22.02.2016 року в зазначеній квартирі не проживає, що підтверджується актом про кількість фактично проживаючих осіб, виданим ЖЕД № 210 від 22.02.2016 року.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо того, що вона не проживала в спірній квартирі лише шість місяців, оскільки не надала суду належних доказів, які б підтверджували даний факт. Крім того, також не спростувала відомості про її не проживання в квартирі понад один рік, які зазначені в акті про кількість фактично проживаючих осіб від 22.02.2016 року.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України "Про власність").

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, у спірній квартирі не проживає, її необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА