Справа № 219/4595/16-ц
Провадження № 2/219/2490/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 серпня 2016 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 1 по провулку 2-му Червоносільському в м. Бахмут Донецької області, вказуючи, що він 12.08.1981 року придбав у ОСОБА_4 будинок, що знаходиться за адресою: м. Бахмут Донецької області, провул. 2-й Червоносільський, 1. Він є одноособовим власником цього будинку. З 28.08.2013 року в будинку у якості члена сім`ї зареєстрований його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який деякий час проживав разом з ним. Однак з червня 2014 року, тобто більше одного року, син у спірному будинку не проживає без поважних причин, оскільки виїхав до Росії, де має намір отримати вид на громадянство Російської Федерації. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг житла він не приймає. Те, що на теперішній час в будинку прописаний відповідач перешкоджає йому в оформленні житлової субсидії та порушує його права як власника, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання також не з"явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що 12.08.1981 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 1 по провул. 2-му Червоносільському в м. Бахмут Донецької області (а.с.6-7).
Відповідно до домової книги ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Згідно акту про непроживання від 12.05.2016 року за адресою: м. Бахмут Донецької області, провул. 2-й Червоносільський, 1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, останній, зі слів сусідів, фактично не машкає у вказаному будинку з червня 2014 року, знаходиться в Росії (а.с.10).
Відповідно до довідки голови квартального комітету № 20 від 12.05.2016 року в м. Бахмут Донецької області, провул. 2-й Червоносільський, 1 зареєстровані ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 (а.с.11).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості з Державного реєстру стосовно права власності на будинок № 1 по провул. 2-му Червоносільському, 1 в м. Бахмут Донецької області відсутня (а.с.21).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно листа головного лікаря Артемівської центральної районної лікарні ОСОБА_6 від 1.07.2016 року № 2102, ОСОБА_2 на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, з 1.01.2013 року по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Артемівської ЦРЛ не звертався, медична допомога вдома не надавалась, в психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.27).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ч.ч 1, 2 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з червня 2014 року, ним не користується, витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 1 по провул. 2-му Червоносільському в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 1 по провул. 2-му Червоносільському в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко

ОСОБА_7