Справа 206/1820/16-ц
Провадження 2/206/573/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и в:

30 березня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між її сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений шлюб з ОСОБА_4, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану, разом в шлюбі вони прожили пів року, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася дитина ОСОБА_5, яку ОСОБА_3, як батько зареєстрував у органі РАГС на своє ім'я. Сімейне життя між її сином та його дружиною не склалось, її син мешкав окремо, а згодом вони розірвали шлюб. Актовий запис про народження ОСОБА_5 було зроблено за заявою матері - відповідачки, тому ОСОБА_3 не міг знати про те, що його записано батьком дитини. Її син не є біологічним батьком ОСОБА_5 та не має кровної спорідненості з нею. ОСОБА_5, не може бути дочкою, оскільки її син та відповідач, хоч і перебували у зареєстрованому шлюбі, проте фактично шлюбні стосунки були відсутні. ІНФОРМАЦІЯ_4 року несподівано помер її син ОСОБА_3. За життя він збирався звернутись до суду з позовом про оскарження батьківства, однак не встиг. Вона зі своїм чоловіком ОСОБА_6 намагались зібрати всі необхідні папери, скласти позов про оскарження батьківства її сина та направити все до суду. Однак у 2012 році помер її чоловік ОСОБА_6 і ця справа знову була відкладена на досить тривалий час. Під час подання нею та її чоловіком заяви про прийняття спадщини у нотаріуса з'ясувалось, що після смерті її сина відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом було визнано його батька, її та дочку ОСОБА_5 Нотаріусом їй було роз'яснено, що на спадщину претендує також відповідач в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 2002р.н. Така ж ситуація відбулась і після смерті її чоловіка ОСОБА_6, відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом було визнано її, як дружину та онуку ОСОБА_5 Відповідач своїми погрозами позбавити її житла, викинути на вулицю та інші, довела її до морального і фізичного виснаження, вона не може спокійно мешкати в своїй квартирі та вести спокійний спосіб життя. Отже, своїми діями відповідач нанесла їй як матеріальну, так моральну шкоду . 05.05.2015 року померла і ОСОБА_5

На підставі викладеного просить суд виключити відомості батьківство її сина ОСОБА_3 з актового запису від ІНФОРМАЦІЯ_3 року у відділі реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції про народження ОСОБА_5 Витрати понесені нею на послуги адвоката стягнути на її користь з відповідача у сумі 10 000 тисяч гривень. Стягнути на її користь з відповідача суму витрат на комунальні послуги з 2010 року по сьогоднішній день в розмірі 1/3 від загальної суми. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 15 тисяч гривень (а.с.13-18).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в частині виключення відомостей про батьківства.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнали в частині виключення ОСОБА_3 з актового запису від ІНФОРМАЦІЯ_3 року про народження ОСОБА_5

Також від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення в яких вона зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, оскільки вона не заперечує, що її колишній чоловік - ОСОБА_3, не є біологічним батьком її доньки - ОСОБА_5. ОСОБА_3 знав про це з самого народження доньки, але добровільно зголосився на те, щоб саме його вписали як батька ОСОБА_9 в органах РАЦС. Про це також вказує сам позивач. Її донька - ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Її колишній чоловік - ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто, через майже 8,5 років після народження доньки. І за весь цей час ОСОБА_3 не звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, про виключення відомостей про нього, як батька ОСОБА_5 з актового запису про народження. Жодного доказу подання такого позову ОСОБА_3 не надано позивачем. Крім того, в 2010 році, ОСОБА_3 оформив у нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 заяву, в якій надав згоду на виїзд доньки за кордон. Це також підтверджує той факт, що ОСОБА_3 знав про те, що вказаний в актовому записі як батько ОСОБА_5, розумів правові наслідки цього, і не мав наміру це оспорювати в суді. Її донька - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Вона не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_1. Ніколи не проживала у цій квартирі, і ніколи не була там прописана, не є її власником. Крім того, вона не претендувала на відкриту після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спадщину в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 Вона жодним чином не заважала, і не заважає на даний час позивачу володіти, користуватись та розпоряджатись нерухомістю. Беручи до уваги все вищевказане, керуючись положеннями ч. 4 ст. 136 Сімейного кодексу України, вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені судом, так як є безпідставними. Вимоги позивача щодо відшкодування витрат на послуги адвоката у розмірі 10 тис. гри. є необґрунтованими. Позивачем не надано жодного письмового доказу щодо звернення за правовою допомогою - договору з адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права, актом виконаних робіт, ордеру, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю чи якогось іншого документа. Також позивачем не надані фінансові документи, які б стверджували, що було сплачено саме 10000 гривень. В позовній заяві також відсутній розрахунок наданих послуг, і не можливо перевірити обґрунтованість такої суми та її достовірність. Тому, вважає, що такі вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Також вимоги позивача щодо відшкодування витрат на комунальні послуги не можуть бути задоволені, у зв'язку з тим, що в позові відсутня сума відшкодування, її розрахунок, відсутні письмові докази наявності такої заборгованості та зобов'язань її щодо її погашення. Крім того, вимоги відшкодування витрат з 2010 року суперечать положенням ст. 257 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальну позовну давність у 3 роки. Окрім цього вона не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_2. Такі вимоги позивача абсолютно безпідставні і нічим необґрунтовані. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 гривень є безпідставним та необґрунтованими. В позові не зазначено жодного обґрунтування моральної шкоди. Наявний тільки загальний виклад норм цивільного законодавства по питаннях відшкодування шкоди. Не зрозуміло, які саме душевні страждання зазнала позивач, не обґрунтовано суму відшкодування у розмірі 15000 гривень. Вона ніколи не погрожувала позивачу викинути її на вулицю та позбавити її житла. У неї для цього немає ніяких підстав, враховуючи той факт, що вона не має жодних юридичних прав на квартиру АДРЕСА_1, також не має можливості фізичного доступу у цю квартиру бо ніколи там не проживала та не має ключів від неї. Це все дуже добре відомо позивачу. В неї була можливість отримати права на зазначену квартиру шляхом спадкування у інтересах її неповнолітньої доньки, але вона свідомо цього не зробила, бо ніколи не претендувала на цю квартиру, і їй зовсім не зрозуміло, яким чином відомості про батьківство сина позивача - ОСОБА_3 заважають їй розпоряджатись цією квартирою (а.с.36-40).

Вислухавши доводи та пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 09 лютого 2002 року по 10 липня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09 лютого 2002 року, актовий запис №24, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 19 грудня 007 року, актовий запис № 368, рішенням Самарського районного суду від 27 червня 2006 року про розірвання шлюбу (а.с.46-47, 53).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася ОСОБА_5, батьками якої зазначено: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 30 квітня 2002 року, актовий запис № 173 (а.с.48).

З копії запису акта про народження № 173 від 30 квітня 2002 року вбачається, що підстави відомостей про батька ОСОБА_3 записано на підставі свідоцтва про шлюб (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 28 вересня 2010 року, актовий запис № 918 (а.с.8 з обороту).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 12 травня 2015 року, актовий запис № 3874 (а.с.49).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 18 жовтня 1976 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_1 є його матір'ю (а.с.8).

У відповідності до ч. 2 ст. 136 Сімейного кодексу України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до ст. 137 Сімейного кодексу України якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред'явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в заявлений нею спосіб.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у сумі 10 000 тисяч гривень, суму витрат на комунальні послуги з 2010 року по сьогоднішній день в розмірі 1/3 від загальної суми та моральної шкоди в розмірі 15 тисяч гривень, то вони задоволенню не підлягають, оскільки є не обґрунтованими та нічим не підтверджені, а також не підтримані позивачем.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 136, 137 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 57-61, 81, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Виключити з актового запису № 173 про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки міста Дніпропетровська, вчиненого 30 квітня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, запис про батьківство ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков