АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6450/15-ц 22-ц/774/1310/К/16
Справа № 212/6450/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1310/К/16 суддя Водоп'янов С.М.
Категорія - 48 (ІV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним сумісним майном жінки та чоловіка, виділ 1/2 частини з спільного сумісного майна жінки та чоловіки та визнання права власності на 1/2 частину квартири, 1/4 частину будинку, 1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину грошових внесків, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту сумісного проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним сумісним майном жінки та чоловіка, виділ 1/2 частини з спільного сумісного майна жінки та чоловіки та визнання права власності на 1/2 частину квартири, 1/4 частину будинку, 1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину грошових внесків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 лютого 1975 року вона перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 18 вересня 1989 року. Однак, вказане розірвання шлюбу було формальним, оскільки на той період часу їх сім'я проживала у м. Архангельську Російської Федерації та її чоловіку була запропонована робота у місті Мінську Республіки Білорусь. ОСОБА_7 мав можливість отримати у м. Мінську квартиру і саме з цією метою шлюб між нею та ОСОБА_7 був розірваний фіктивно, хоча шлюбні відносини між ними не було припинено.

12 серпня 1993 року ОСОБА_7 отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У той час, коли чоловік позивача проживав та працював у м. Мінську, вони продовжували бути однією сім'єю, їздили один до одного, мали спільний бюджет, займались спільним вихованням їх доньки, тобто фактично залишались чоловіком та дружиною.

Після закінчення контракту чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_7 повернувся до м. Архангельська Російської Федерації до позивача та був зареєстрований разом з нею, як з дружиною, в квартирі АДРЕСА_2. Таким чином, ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_7 проживали за вищевказаною адресою однією сім'єю та вели спільне господарство.

На спільні сумісні грошові кошти позивач ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_7 26 вересня 2002 року придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, після чого перепланували її, внаслідок чого загальна площа квартири склала - 45,1 кв. м та житлова площа - 26,5 кв. м

В період сумісного життя, а саме з 1995 року по 2003 рік ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_7 за спільною згодою за рахунок спільних грошових коштів придбали 9964 акції підприємства - Відкритого акціонерного товариства «Архангельський втормет», але придбання даних цінних паперів вони оформили на ОСОБА_7

Після того, як 01 липня 2003 року її чоловік закінчив свою трудову діяльність, вони разом вирішили переїхати на постійне місце проживання на батьківщину чоловіка до м. Кривого Рогу, де продовжували проживати однією сім'єю та вести спільне господарство.

У зв'язку з цим позивач разом з чоловіком ОСОБА_7 вирішили продати вищевказані акції ВАТ «Архангельський Втормет». Продаж вказаних акцій здійснювалась її чоловіком, але з її згоди, про що свідчить її нотаріальна посвідчена згода на реалізацію даних акцій, як спільного сумісного майна, а грошові кошти, які були отримані від реалізації вищевказаних цінних паперів, були переведені на рахунок її чоловіка ОСОБА_7, на що також була отримана згода позивача.

16 жовтня 2008 року позивач ОСОБА_2 разом з чоловіком придбали 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, а саме: квартиру № 1, загальною площею - 100,0 кв. м, житловою площею - 69,5 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», сарай «М», погріб «Г», а також земельну ділянку, розміром 0,870 га, для обслуговування будівлі, що розташовані по АДРЕСА_3, після чого здійснили перепланування вказаної 1/2 частини житлового будинку, внаслідок чого загальна площа склала - 105,8 кв. м та житлова площа - 77,7 кв. м. Вказаний договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку був оформлений на ім'я її чоловіка ОСОБА_7 та зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» також на його ім'я.

Крім того, частина грошових коштів, яка залишилась після придбання вищевказаного нерухомого майна, була переведена з банку Російської Федерації у м. Архангельську в Україну та покладена на депозитні рахунки в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були відкрити на ім'я її чоловіка ОСОБА_7 Також згідно укладеного договору №SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному особистому рахунку знаходився внесок в доларах США.

Таким чином, вищевказана квартира, частина вказаного домоволодіння, земельна ділянка для обслуговування будинку та прибудинкової території та грошові внески є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 помер. Після смерті її чоловіка ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка складалась з вищевказаної квартири, частини домоволодіння, частини земельної ділянки та грошових внесків, які є їх спільним сумісним майном та частки кожного з них є рівними, тому спадкова маса складає - 1/2 частини квартири, 1/4 частини будинку, 1/2 частини вказаної земельної ділянки та 1/2 частини грошових внесків.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які прийняли спадщину. Позивач вказує, що відповідачі не бажають в добровільному порядку вирішити питання щодо визначення її частки в спільному сумісному майні жінки та чоловіка.

За таких обставин, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 04 листопада 2015 року, просила суд: встановити факт її проживання з ОСОБА_7, як жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 18 вересня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті ОСОБА_7; визнати спільним сумісним майном - однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, Дніпропетровської області; 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, а саме: квартиру № 1 загальною площею 105,8 кв. м, житловою площею - 77,7 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», сарай «М», погріб «Г», земельну ділянку розміром 0,0870 га для обслуговування будівлі, що розташовані по АДРЕСА_3; грошові кошти в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за номерами карти-рахунку НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 як в грошовій одиниці України - гривні, так і у доларі США, з належними відсотками, та грошові кошти за договором №SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному особистому рахунку в доларі США, з належними відсотками; виділити їй 1/2 частину з вказаного спільного сумісного майна жінки та чоловіка та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної однокімнатної квартири, 1/4 частину зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування будинку та прибудинкової території; 1/2 частину грошових внесків у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходяться на вказаних рахунках, а також стягнути з відповідачів на її користь всі судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року, описки в якому виправлено ухвалою того ж суду від 05 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7, як жінки та чоловіка однією сім'єю, починаючи з 18 вересня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано спільним сумісним майном жінки та чоловіка, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_7:

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_4;

- 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого по АДРЕСА_3, а саме: квартиру № 1 загальною площею - 105,8 кв. м, житловою площею - 77,7 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею - 39,4 кв. м, погріб «Г» площею - 17,8 кв. м, земельну ділянку розміром - 0,0870 га для обслуговування будівлі, що розташовані по АДРЕСА_3;

- грошові кошти в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за номерами карти-рахунку НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 як в грошовій одиниці України - гривні, так і у доларах США грошові кошти за договором № SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному рахунку НОМЕР_6 в грошовій одиниці доларі США з належними відсотками на рахунках НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11

Виділено ОСОБА_2 частину із спільного сумісного майна жінки та чоловіка - однокімнатної квартири АДРЕСА_4;

- 1/2 частини житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого по АДРЕСА_3, а саме: квартири № 1 загальною площею -105,8 кв. м, житловою площею -77,7 кв. м. в житловому будинку «А-2», сараю «В» площею -23,0 кв. м, сараю «М» площею - 39,4 кв. м, погребу «Г» площею -17,8 кв. м, та земельної ділянки розміром - 0,870 га для обслуговування будівлі, що розташовані по АДРЕСА_3;

- 1/2 частини грошових коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за номерами карти-рахунку НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 як в грошовій одиниці України - гривні, так і у доларах США з грошового внеску за договором № SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному рахунку НОМЕР_6 в грошовій одиниці доларі США, з належними відсотками на рахунках НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_4;

- на 1/4 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого по АДРЕСА_3, а саме: квартиру № 1 загальною площею -105,8 кв. м, житловою площею -77,7 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В» площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею -39,4 кв. м, погріб «Г» площею -17,8 кв. м, та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,870 гектарів для обслуговування будівлі, що розташовані по АДРЕСА_3; на 1/2 частину грошових коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунками НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 як в грошовій одиниці України - гривні, так у грошовій одиниці - доларі США з належними відсотками, та грошового внеску за договором №SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному рахунку НОМЕР_6 в грошовій одиниці доларі США, з належними відсотками на рахунках НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 3564 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Зокрема, апелянт вважає, що судом не враховано, що правовідносини між позивачем - громадянкою Російської Федерації та померлим ОСОБА_7, який за життя був також громадянином Російської Федерації виникли між ними як на території Російської Федерації, так і на території України. Так, встановлюючи факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у період з 18.09.1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, суд не взяв до уваги, що з 18 вересня 1989 року по грудень 1994 року померлий проживав у м. Мінську, а з кінця 1994 року по 19 серпня 2008 року постійно проживав у м. Архангельську Російської Федерації і тільки з 19 серпня 2008 року ОСОБА_7 отримав посвідку на постійне проживання в Україні. При цьому з 18 вересня 1989 року по 08 вересня 2014 року позивач постійно мешкала в Російській Федерації і тільки з 08 вересня 2014 року вона отримала посвідку на проживання в Україні.

Відповідач ОСОБА_5 вказує, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у вищевказані періоди часу на території іноземної держави не підпадає під юрисдикцію українського суду.

Крім того, апелянт посилається на те, що до правовідносин щодо проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу має застосовуватись російський закон, який не визнає права співмешканців на спільне майно.

ОСОБА_5 вказує, що судом не враховано, що у період з 03.11.1989 року по 07.12.1994 року ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 та проживав з нею у м. Мінську.

На думку апелянта, факт набуття спірної квартири у спільну сумісну власність не доведений позивачем, а суд першої інстанції під час вирішення цих позовних вимог прийняв до уваги неналежні докази, не врахувавши, що грошові кошти на її придбання померлий передав своїм батькам на зберігання у 1992 році.

Відповідач ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження розміру її грошового вкладу у придбання спірної квартири. Крім того, висновок суду про те, що спірна квартира була придбана за грошові кошти, отримані від продажу акцій є помилковим, так як квартира була придбана у 2002 році, а акції покійний син відповідача ОСОБА_5 продав у 2003 році.

Апелянт посилається на те, що суд незаконно визнав спільним майном позивача та померлого ОСОБА_7 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 не доведено свого грошового вкладу під час купівлі частини будинку та земельної ділянки, та джерел походження коштів, за які був придбаний житловий будинок та

земельна ділянка.

На думку апелянта, рішення суду в частині визнання спільним сумісним майном та виділення у власність позивача 1/2 частини грошових внесків у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є незаконним, оскільки судом не з'ясовано наявності будь-яких грошових внесків на ім'я покійного ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та джерел походження цих грошових внесків.

Крім того, судом було неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду, на її думку, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 лютого 1975 року позивач ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7. (том 1, а.с.9) 18 вересня 1989 року шлюб між ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_2 було розірвано. (том 1, а.с.10)

Відповідно до довідки Відділу запису актів цивільного стану адміністрації Первомайського району м. Мінська, Республіки Білорусь (том 1, а.с.108), 03 листопада 1989 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11, який було розірвано 07 грудня 1994 року.

З поквартирної картки паспортного відділу МУ «ІРЦ» Ломоносовського округу м. Архангельська від 29.05.2015 року (том 1, а.с.46) вбачається, що ОСОБА_7 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 у періоди з 13 березня 1987 року по 17 січня 1990 року, з 05 червня 1998 року по 19 червня 1998 року, з 05 червня 2001 року по 30 березня 2015 року.

Відповідно до письмової угоди від 15 лютого 1995 року, укладеної між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (том 1, а.с.165), позивач ОСОБА_2 разом ОСОБА_7 придбають акції ВАТ «Архангельський Втормет» на вторинному ринку цінних паперів на їх власні сумісні кошти, при цьому придбані ціні папери є їх загальною сумісною власністю, доля кожного з них в пакеті придбаних акцій є рівною та кожному належить 1/2 частина акцій, оформлення договорів купівлі продажу акцій буде проводитись на ім'я ОСОБА_7 і продаж акцій повинен проводитись тільки за згоди позивача ОСОБА_2

Згідно договорів купівлі-продажу цінних паперів від 12 березня 1997 року, від 08 квітня 1997 року, від 23 травня 1997 року, від 28 червня 1997 року, від 17 лютого 1995 року, від 08 квітня 2003 року, від 29 квітня 2003 року, від 30 квітня 2003 року, від 02 червня 2003 року, від 05 квітня 2003 року, від 19 червня 2003 року, ОСОБА_7 придбав 9964 акцій ВАТ «Архангельський Втормет». (том 1, а.с.15-30)

27 червня 2003 року позивач ОСОБА_2 надала згоду колишньому чоловіку ОСОБА_7 на продаж акцій ВАТ «Архангельський Втормет» в кількості, за ціну та на умовах її колишнього чоловіка ОСОБА_7 (том 1, а.с.33) Вказана згода була нотаріально посвідчена нотаріусом м. Москви Кіреєвою Т.В.

Відповідно до договорів купівлі-продажу цінних паперів від 09 липня 2003 року (том 1, а.с.34,35) ОСОБА_7 продав акції ВАТ «Архангельський Втормет» на загальну суму 42400407,04 рублів. Вказані грошові кошти отримані від продажу акцій, 11.07.2003 року були внесені ОСОБА_7 до Архангельського відділення ПАТ «Сбербанк Росії». (том 2, а.с.101-103, 113-120)

Згідно з довідкою Архангельського відділення ПАТ «Сбербанк Росії» від 03 лютого 2015 року (том 2, а.с.86), з 09 жовтня 2008 року з рахунку НОМЕР_12, відкритого на ім'я ОСОБА_7, 14 траншами здійснювались грошові перекази у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунок НОМЕР_13, відкритого на ім'я ОСОБА_7 (том 1, а.с.85) Дані перекази здійснювались позивачем ОСОБА_2, яка діяла інтересах ОСОБА_7 на підставі довіреності (том 1, а.с.192-193), а також самим ОСОБА_7 (том 2, а.с.87-100).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №150626/151 від 26 червня 2016 року від на ім'я ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті наступні депозитні рахунки: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5. (том 2, а.с.121) Також відповідно до договору № SAMDNWFD200 від 22.06.2015 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_7, на його ім'я було відкрито валютний рахунок НОМЕР_14. (том 2, а.с.122-123).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4487, ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_4. (том 1, а.с.37).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.07.2011 року (том 1, а.с.34), яке зареєстроване у Реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с.33), ОСОБА_7 належить квартира за адресою: АДРЕСА_4, після перепланування загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м.

За договором купівлі-продажу від 16 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4033 (том 1, а.с.40) ОСОБА_7 придбав 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартиру № 1, загальною площею - 100,0 кв. м, житловою площею - 69,5 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», сарай «М», погріб «Г», а також земельну ділянку, площею 0,870 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_5.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.05.2012 року (том 1, а.с.42), яке зареєстроване у Реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с41), ОСОБА_7 належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартира № 1, після перепланування загальною площею 105,8 кв.м, житловою площею 77,7 кв.м. в житловому будинку «А-2», сарай «В», площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею - 39,4 кв. м, погріб «Г» площею - 17,8 кв. м.

Земельна ділянка, площею 0,870 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_15 від 24.12.2009 року. (том 1, а.с.43)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. (том 1, а.с.50,57)

Відповідно до акту про спільне проживання від 23 липня 2015 року, складеного жителями АДРЕСА_3 - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, та посвідченого Головою квартального комітету №12 Жовтневого району м. Кривого Рогу (том 1, а.с.11), ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_2 у період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали за адресою: АДРЕСА_3, однією сім'єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарства та мали спільний бюджет.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_7 було формальним, оскільки вони продовжували спільно проживати, вести спільне господарство у м. Архангельську Російської Федерації, та разом купили спірну квартиру, а також ними за спільні кошти було придбано акції ВАТ «Архангельський Втормет», які в подальшому, за згоди позивача, були продані ОСОБА_7, а грошові кошти витрачено на придбання 1/2 частини спірного домоволодіння, решту коштів внесено на депозитні рахунки у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». У зв'язку з цим вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, та за позивачем ОСОБА_2 має бути визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири, 1/4 частину спірного домоволодіння,земельної ділянки та 1/2 частину грошових внесків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність належними доказами та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

При цьому, іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»)

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянами Російської Федерації (том 1, а.с.75-79). Тому їх особистим законом є право Російської Федерації, яке має також застосовуватись до регулювання правовідносин, що між ними склались, у зв'язку з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача у цій частині.

Разом з тим, відповідно до ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Положеннями чинного цивільно-процесуального законодавства передбачено, що в судовому порядку підлягають встановленню факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 з 18 вересня 1989 року по грудень 1994 року проживав у м. Мінську, а з грудня 1994 року по 19 серпня 2008 року - постійно проживав у м. Архангельську Російської Федерації.

19 серпня 2008 року ОСОБА_7 отримав посвідку на постійне проживання в України, серії НОМЕР_16 (том 1, а.с.75). 09 вересня 2009 року ОСОБА_7 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_4. (том 1, а.с.75 - зворот)

Враховуючи викладене, та погоджуючись з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про те, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на території іноземної держави не підпадає під юрисдикцію українського суду, колегія суддів приходить до висновку, що факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7, як жінки та чоловіка, однією сім'єю, без реєстрації шлюбу на території України можливо встановлювати лише з моменту отримання останнім посвідки на постійне проживання в Україні, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу за період з 18 вересня 1989 року по 18 серпня 2008 року включно задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу за період з 18 вересня 1989 року по 18 серпня 2008 року.

Відповідно до акту про спільне проживання від 23 липня 2015 року, складеного жителями АДРЕСА_3 - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та посвідченого Головою квартального комітету №12 Жовтневого району м. Кривого Рогу (том 1, а.с.11), ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_2 у період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали за адресою: АДРЕСА_3, однією сім'єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарства та мали спільний бюджет.

Також факт проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_3, підтверджується допитами у суді першої інстанції свідками ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 Зазначений факт також підтверджується вчиненими діями померлого ОСОБА_7, який залишив заповідальні розпорядження на депозитні вклади у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де зазначав, що у випадку своєї смерті зазначені депозитні вклади та нараховані відсотки залишає своїй дружині - позивачу по справі ОСОБА_2 ( том 1, а.с.197,198)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що факт проживання позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_7, як жінки та чоловіка, однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, починаючи з 19 серпня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_7, знайшов своє підтвердження під розгляду справи належними та допустимими доказами, та не спростований відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_3 та їх представниками, тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню.

Посилання відповідача ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що у період з 03.11.1989 року по 07.12.1994 року ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 та проживав з нею у м. Мінську, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки факт перебування ОСОБА_7 у шлюбі у період з 03.11.1989 року по 07.12.1994 року не має правового значення для вирішення питання про встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_7 з 19 серпня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 18 вересня 1989 року по 08 вересня 2014 року позивач постійно мешкала в Російській Федерації і тільки з 08 вересня 2014 року вона отримала посвідку на проживання в Україні, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач мешкала однією сім'єю з ОСОБА_7 на території України з 19 серпня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та періодично виїздила на територію Російської Федерації на виконання вимог Закону України «Про правовий статус іноземців» від 04.02.1994 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 року, якою затверджено Правила в'їзду іноземців в Україну, їх виїзду з України, що діяли на час виниклих між сторонами правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4487, ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_4 (том 1, а.с.37)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.07.2011 року (том 1, а.с.34), яке зареєстроване у Реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с.33), ОСОБА_7 належить квартира за адресою: АДРЕСА_4, після перепланування загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК України та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК України, в редакції 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виниклих спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-66цс13) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її участі спільною працею, у придбанні спірної квартири за договором купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2002 року, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що факт набуття спірної квартири у спільну сумісну власність не доведений позивачем.

При цьому, посилання позивача ОСОБА_2 на отримання коштів на придбання спірної квартири від продажу акцій ВАТ «Архангельський Втормет», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що акції ВАТ «Архангельський Втормет» були продані ОСОБА_7 09 липня 2003 року (том 1, а.с.34,35), а квартира була придбана 26 вересня 2002 року (том 1, а.с.37), у зв'язку з цим доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 в цій частині знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Однак, на вказані положення закону суд першої інстанції уваги не звернув та вказаних обставин справи не врахував, дійшовши помилкового висновку про визнання квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не доведено придбання спірної квартири внаслідок спільної праці ОСОБА_2 та ОСОБА_7, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю спірної квартири та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири задоволенню не підлягають.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року (справа №6-97цс11) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу від 16 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4033 (том 1, а.с.40) ОСОБА_7 придбав 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартиру № 1, загальною площею - 100,0 кв. м, житловою площею - 69,5 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», сарай «М», погріб «Г», а також земельну ділянку, площею 0,870 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_5.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.05.2012 року (том 1, а.с.42), яке зареєстроване у Реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с41), ОСОБА_7 належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартира № 1, після перепланування загальною площею 105,8 кв.м, житловою площею 77,7 кв.м. в житловому будинку «А-2», сарай «В», площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею - 39,4 кв. м, погріб «Г» площею - 17,8 кв. м.

Земельна ділянка, площею 0,870 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_15 від 24.12.2009 року. (том 1, а.с.43)

Відповідно до письмової угоди від 15 лютого 1995 року, укладеної між ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_2 (том 1, а.с.165), позивач разом ОСОБА_7 придбають акції ВАТ «Архангельський Втормет» на вторинному ринку цінних паперів на їх власні сумісні кошти, при тому придбані ціні папери є їх загальною сумісною власністю доля кожного з них в пакеті придбаних акцій є рівною та кожному належить 1/2 частина акцій, оформлення договорів купівлі продажу акцій буде проводитись на ім'я ОСОБА_7 і продаж акцій повинен проводитись тільки за згоди ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 12 березня 1997 року по 09 червня 2003 року, ОСОБА_7 придбав 9964 акцій ВАТ «Архангельський Втормет» (том 1, а.с.15-30), які в подальшому 09 липня 2003 року продав (том 2, а.с.101-103, 113-120), а отримані грошові кошти у сумі 42400407,04 рублів11.07.2003 року були внесені ОСОБА_7 до Архангельського відділення ПАТ «Сбербанк Росії». (том 2, а.с.101-103, 113-120), та пізніше переведені на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (том 2, а.с.86). Перший транш грошових коштів було переведено 09.10.2008 року (том 2, а.с.86,87), тобто безпосередньо перед укладенням договору купівлі продажу 1/2 частини домоволодіння від 16 жовтня 2008 року та земельної ділянки для обслуговування будинку та прибудинкової території.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7, як жінки та чоловіка, однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, починаючи з 19 серпня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_7 встановлений під час судового розгляду справи, а також те, що відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не спростовано факт участі позивача ОСОБА_2 спільними з ОСОБА_7 грошовими коштами, отриманими від продажу акцій, у придбанні 1/2 частині спірного домоволодіння з господарськими спорудами, колегія суддів вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині та визнати 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартиру №1 загальною площею - 105,8 кв. м, житловою площею - 77,7 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею - 39,4 кв. м, погріб «Г» площею - 17,8 кв. та земельну ділянку площею 0,0870 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0870 га, серії НОМЕР_15 від 24.12.2009 року спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_7, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку з господарчими побудовами і на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_2 не доведено свого грошового вкладу під час купівлі частини будинку та земельної ділянки, та джерел походження коштів, за які був придбаний житловий будинок та земельна ділянка, оскільки вони суперечать обставинам справи та спростовуються вищевказаними висновками суду.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин щодо проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, без реєстрації шлюбу має застосовуватись російське законодавство, яке не визнає права співмешканців на спільне майно, оскільки як встановлено матеріалами справи позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з 19 серпня 2008 року мешкали на території України, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу та у зазначений період придбали спірну частину домоволодіння на території України, у зв'язку з чим спір в цій частині підлягає вирішенню на підставі законодавства України.

Вирішуючи питання в частині позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання спільним сумісним майном грошових внесків у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та визнання за нею права власності на 1/2 частину даних внесків, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.244 Цивільного кодексу Російської Федерації майно, яке знаходиться у власності двох або кількох осіб, належить їм на праці спільної власності.

Положеннями ч.3 ст.244 Цивільного кодексу Російської Федерації передбачено, що спільна власність на подільне майно виникає у випадках, передбачених законом або договором.

За згодою учасників спільної власності на спільне майно може бути встановлена часткова власність цих осіб. (ч.5 ст.244 Цивільного кодексу Російської Федерації)

Відповідно до ч.1 ст.246 Цивільного кодексу Російської Федерації розпорядження майном, яке знаходиться у частковій власності, здійснюється за згодою усіх її учасників.

Згідно з ч.2 ст.252 Цивільного кодексу Російської Федерації учасник часткової власності управі вимагати виділу своєї долі зі спільної власності.

Положеннями статей 355, 356, ч.1 ст. 357 ЦК України, в редакції 2003 року, ст. 112 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової угоди від 15 лютого 1995 року, укладеної між ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_2 (том 1, а.с.165), позивач разом ОСОБА_7 придбали акції ВАТ «Архангельський Втормет» на вторинному ринку цінних паперів на їх власні сумісні кошти, при цьому придбані ціні папери є їх загальною сумісною власністю, доля кожного з них в пакеті придбаних акцій є рівною та кожному належить 1/2 частина акцій, оформлення договорів купівлі продажу акцій буде проводитись на ім'я ОСОБА_7 і продаж акцій повинен проводитись тільки за згоди ОСОБА_2

Згідно договорів купівлі-продажу цінних паперів від 12 березня 1997 року, від 08 квітня 1997 року, від 23 травня 1997 року, від 28 червня 1997 року, від 17 лютого 1995 року, від 08 квітня 2003 року, від 29 квітня 2003 року, від 30 квітня 2003 року, від 02 червня 2003 року, від 05 квітня 2003 року, від 19 червня 2003 року, ОСОБА_7 придбав 9964 акцій ВАТ «Архангельський Втормет». (том 1, а.с.15-30)

27 червня 2003 року позивач ОСОБА_2 надала згоду колишньому чоловіку ОСОБА_7 на продаж акцій ВАТ «Архангельський Втормет» в кількості, за ціну та на умовах її колишнього чоловіка ОСОБА_7 (том 1, а.с.33) Вказана згода була нотаріально посвідчена нотаріусом м. Москви Кіреєвою Т.В.

Відповідно до договорів купівлі-продажу цінних паперів від 09 липня 2003 року (том 1, а.с.34,35) ОСОБА_7 продав акції ВАТ «Архангельський Втормет» на загальну суму 42400407,04 рублів. Вказані грошові кошти отримані від продажу акцій, 11.07.2003 року були внесені ОСОБА_7 до Архангельського відділення ПАТ «Сбербанк Росії». (том 2, а.с.101-103, 113-120)

Згідно з довідкою Архангельського відділення ПАТ «Сбербанк Росії» від 03 лютого 2015 року (том 2, а.с.86), з 09 жовтня 2008 року з рахунку НОМЕР_12, відкритого на ім'я ОСОБА_7, 14 траншами здійснювались грошові перекази у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунок НОМЕР_13, відкритого на ім'я ОСОБА_7 (том 1, а.с.85) Дані перекази здійснювались позивачем ОСОБА_2, яка діяла інтересах ОСОБА_7 на підставі довіреності (том 1, а.с.192-193), а також самим ОСОБА_7 (том 2, а.с.87-100)

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №150626/151 від 26.06.2015 року на ім'я ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкриті наступні депозитні рахунки: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5. (том 2, а.с.121). Також, відповідно до договору № SAMDNWFD200 від 22.06.2015 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_7, на його ім'я відкрито валютний рахунок НОМЕР_14. (том 2, а.с.122-123) За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких грошових внесків на ім'я покійного ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки вони спростовуються вищевказаними письмовими доказами, які наявні у матеріалах справи. (том 2, а.с.121, 122-123)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_22 та ОСОБА_7, відповідно до укладеної між ними письмової угоди від 15 лютого 1995 року, за спільні кошти придбали 9964 акцій ВАТ «Архангельський Втормет», які були придбані на ім'я ОСОБА_7, та належали ОСОБА_22 та позивачу ОСОБА_2 на підставі спільної власності (ч.3 ст.244 Цивільного кодексу Російської Федерації, ст. 112 ЦК УКраїни, в редакції 1963 року, ст. 355 ЦК України, в редакції 2003 року), по 1/2 частині акцій кожному з них (ч.5 ст.244 Цивільного кодексу Російської Федерації, ст. 112 ЦК України, в редакції 1963 року, ч.1ст.№ 357 ЦК України, в редакції 2003 року), і які в подальшому були продані ОСОБА_7, за нотаріально посвідченої згоди позивача ОСОБА_2, як співвласника майна, а отримані грошові кошти у сумі 42400407,04 рублів11.07.2003 року були внесені ОСОБА_7 до Архангельського відділення ПАТ «Сбербанк Росії», та пізніше переведені на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що грошові кошти у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходяться на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, з належними відсотками, що знаходяться на рахунках НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11, грошові кошти за договором № SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному рахунку НОМЕР_14 слід визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_7, а за позивачем ОСОБА_2 слід визнати право власності на належну їй 1/2 частину вказаних коштів, які відповідно до матеріалів справи були отримані від продажу 1/2 частини акцій ВАТ «Архангельський Втормет», що належали їй на підставі письмової угоди від 15 лютого 1995 року, укладеної між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_22, задовольнивши її позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню у рівних частинах судові витрати по сплаті судового збору по 1827 грн. з кожного.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає яастковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7, як жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 19 серпня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_7.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_7:

- 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартиру №1 загальною площею - 105,8 кв. м, житловою площею - 77,7 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею - 39,4 кв. м, погріб «Г» площею - 17,8 кв. м;

- земельну ділянку площею 0,0870 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0870 га, серії НОМЕР_15 від 24.12.2009 року.

- грошові кошти у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходяться на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, з належними відсотками, що знаходяться на рахунках НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11;

- грошові кошти за договором № SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному рахунку НОМЕР_14;

Виділити ОСОБА_2 1/2 частину зі спільного майна ОСОБА_2 і ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/4 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а саме: квартиру №1 загальною площею - 105,8 кв. м, житловою площею - 77,7 кв. м в житловому будинку «А-2», сарай «В», площею - 23,0 кв. м, сарай «М» площею - 39,4 кв. м, погріб «Г» площею - 17,8 кв. м;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0870 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0870 га, серії НОМЕР_15 від 24.12.2009 року.

- 1/2 частину грошових коштів у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходяться на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, з належними відсотками, що знаходяться на рахунках НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11;

- 1/2 частину грошових коштів за договором № SAMDNWFD200 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на валютному рахунку НОМЕР_14;

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у рівних частинах судові витрати по сплаті судового збору по 1827 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В. Михайлів