печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дітей за кордон,мотивує тим, що шлюб з відповідачем рішенням Печерського районного суду м.Києва від 25.06.2013 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.Дитина проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивач часто буває за кордоном, що підтверджується копіями закордонного паспорту, має постійне місце роботи, займає керівну посаду.Позивач має намір разом з дитиною в період з 18.06.2016р. по 02.07.2016р. тимчасово виїзжати за кордон, а саме до Італії та Франції для відпочинку та оздоровлення. Відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством порядок, дозвіл на виїзд дитини разом з позивачем за кордон, тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та дозволити виготовити для цього необхідні документи.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у період з 22 жовтня 2016 по 6 листопада 2016 до Єгипту та Кіпру. В період з 25 грудня 2016 - по 10 січня 2017 до США,Австрії, Франції, Словакії, Польщі. В період з 20 березня 2017 - по 7 квітня 2017 до Австріі, Франціії, Словакії, Польщі. В період 1 травня 2017 по 11 травня 2017 до ОАЕ, Туреччини. В період з 20 червня 2017 по 10 липня 2017 до Франції, Туреччини. В період з 15 липня 2017 по 30 липня 2017 до Російської Федерації. Виїзд дозволити у супроводі матері ОСОБА_1 та/або окремо з бабусею ОСОБА_4, яка забезпечить належний догляд дитини. Крім того позивачка зазначила, що вказаний графік поїздок співпадає с офіційним графіком канікул дитини, тому жодного негативного впливу на процес навчання не здійснює.

Відповідач в судовому засіданні, позов не визнав, вказав на те що він надавав згоду на виїзд дитини за кордон на кожне звернення позивача. Крім того упродовж з травня 2013 та початку 2014 року, після розлучення позивачка неодноразово свідомо і навмисно вивозила дитину сама, чи у супроводі своєї матері без згоди відповідача, чим порушувала його права. Також відповідач зазначив, що позивачка систематично порушує його права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Систематично у дні спілкування відповідача з дитиною, позивачка не надавала можливості відповідачу бачитись з дитиною, у встановлені дні для побачень, позивачка без згоди відповідача самовільно вивозила дитину за кордон, крім того він вважає необхідним знати в яких умовах дитина буде проживати за кордоном .

Представник 3-тьої особи Орган опіки та піклування Печерського району м.Києва в судове засідання не з"явився , посив розглядати справу в його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 25.06.2013 року розірвано. Від шлюбу мають донькуОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 покладає на держави зобов"язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому , що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежени й час у інше місце , зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання . Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків , адже такий переїзд , як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини здругим з батьків, порядку участі у вихованні дитини , а також зміну звичайного соціального , культурного , мовного середовища дитини , що впливає на її подальше життя , розвиток і виховання.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Твердження позивачки , що відповідач чинить перешкоди в виїзді дитини за кордон , в судовому засіданні спростовані наданими копіями згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон з 26.04.2012р. по 26.05.2012р., з 07.07.2013р. по 28.07.2013р., з 12.12.2013р. по 31.12.2013р., з 12.02.2014р. по 17.02.2014р., з 10.07.2015р. по 30.07.2015р., з 01.10.2015р. по 10.11.2015р., з 21.10.2015р. по 15.11.2015р., з 28.11.2015р. по 10.12.2015р, з 26.12.2015р. по 10.01.2016р., з 17.06.2016р. по 03.07.2016р., з 08.07.2016 р. по 01.08.2016р.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися складні неприязні стосунки. Однак Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, щодо неможливості отримання нотаріальної згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, крім того вказані поїздки позивачки за кордон порушують виконання рішення Печерського районного суду м.Києва від 25.06.2013р. про визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною , тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ч. 3 ЦК України, ст. 154 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України , ст. 10, 60, 88, 169, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Остапчук Т.В.