Справа № 2-1409/11 Провадження № 22-ц/772/2731/2016Головуючий в суді першої інстанції Гриценко І. Г.
Категорія Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

при секретарі: Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.07.2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, за участі ОСОБА_3, ТОВ «Промислова група «Вінниця-Буд», відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про відмову від примусового виконання рішення суду, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаною заявою, посилаючи на те, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі №2-1409/11 звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №03/Zквіп-08-5 від 19.11.2008 року на земельну ділянку площею 2,4261 га, яка розташована в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для житлової забудови та громадського призначення, що належить на праві власності ОСОБА_3 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 17.12.2007 року, та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_3, для задоволення вимог ТОВ «Український промисловий банк» до ТОВ "Промислова група «Вінниця-Буд» по кредитному договору №03/КВ-07 від 26.02.2007 року у розмірі 43 768 375,23 грн.. Рішення набуло законної сили 06.12.2012 року і 28.02.2013 року виданий виконавчий лист № 2-1409/11, на підставі якого 09.04.2013 року відділом примусового виконання рішень виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №37487871. На підставі договору про відступлення права вимоги від 28.09.2015 року, укладеного між ТОВ «Інвестиційна компанія «"ІФГ Капітал», яке діяло у відповідності до договору про передавання в управління непроданих активів №31-Л від 05.09.2013 року, та ОСОБА_2, останній набув право вимоги до ТОВ «Промислова група «Вінниця-Буд», яке виникло перед ТОВ «Український промисловий банк» за кредитним договором №03/КВ-07 від 26.02.2007 року. Договір про відступлення права вимоги від 28.09.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. 28.09.2015 року за реєстровим №3508.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, внаслідок укладання договору про відступлення права вимоги від 28.09.2015 року, на підставі ст. 24 Закону України «Про іпотеку», до заявника перейшло право вимоги за іпотечним договором №03/2квіп-08-5, укладеним 19.11.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. 19.11.2008 року за реєстровим №5698, тобто право вимоги за договором, на підставі якого 30.03.2012 року Вінницьким районним судом Вінницької області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,4261 га, розташованої в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для житлової забудови та громадського призначення. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2015 року у виконавчому провадженні №37487871 замінено стягувача з ТОВ «Український промисловий банк» на ОСОБА_2.

В заяві зазначено, що він як стягувач у виконавчому провадженні відмовляється від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі №2-1409/11, оскільки перед ним погашені зобов'язання, які були забезпечені іпотекою, але у відповідності до ст. 372 ЦПК України відмова від примусового виконання судового рішення підлягає прийняттю судом, що згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлює закінчення виконавчого провадження, а тому просив прийняти відмову від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі №2-1409/11 та визнати відмову від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі №2-1409/11.

Ухвалою Вінницького районного суд Вінницької області від 21.07.2016 року заяву про відмову від примусового виконання рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеною ухвалою і вважаючи її незаконною, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою прийняти та визнати відмову ОСОБА_2 від примусового виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2012 року у справі №2-1409/11.

При цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні при вирішенні апеляційної скарги поклався на думку суду.

Інші учасники в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч. 2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення, виходив з того, що заявником обрано невірний спосіб захисту, оскільки в даному випадку в суд із заявою має звернутись державний виконавець за місцем виконання рішення суду.

Судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено права стягувача, серед яких право подати заяву про відмову від примусового виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 порушено порядок звернення із заявою про прийняття та відмову від примусового виконання рішення, оскільки суб'єктом звернення до суду з цього питання є державний виконавець, до якого звертаються сторони виконавчого провадження.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про відсутність у заявника перешкод на звернення з відповідною заявою безпосередньо до суду, є безпідставними, оскільки дані твердження не відповідають положенням ч.1 ст. 372 ЦПК України, а також не спростовують висновок суду інші доводи апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення відповідає вимогам закону та обставинам справи і підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.07.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом: