Справа № 713/839/16-ц
Провадження №2/713/397/16
03.08.2016 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Кибич І.А.
з участю секретаря Мірчева О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої за договором представляє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
Позивачка ОСОБА_1, інтереси якої за договором представляє адвокат ОСОБА_2, звернулася в суд з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю до відповідача ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є ОСОБА_4
Зазначив, що 26 липня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовились щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області. На виконання домовленостей, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі, що еквівалентна 1300,00 доларів США. На підтвердження даних обставин було видано розписку, посвідчену секретарем виконкому Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. 17.09.2012 року на адресу сільського голови Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, було направлено заяву про оформлення права власності на житловий будинок. Рішенням Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №97-4 від 26.09.2012 року, вирішено оформити право власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області на ОСОБА_1 та на підставі даного рішення ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.02.2014 року визнано недійсним рішення Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №97-4 від 26 вересня 2012 року про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області. Визнано недійсним свідоцтво про право власності САЕ №636766 від 27.09.2012 року про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області. У встановленому законом порядку, державна реєстрація рішення суду ОСОБА_3 не проведена, право власності залишилось зареєстроване за ОСОБА_1, однак законним власником нерухомого майна не являється.
Рішенням Вижницького районного суду від 18.11.2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Карапчівська сільська рада, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Карапчів вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області від 26 липня 2001 року, дійсним та визнання права власності на житловий будинок, відмовлено.

Зазначив, що ОСОБА_1 враховуючи добросовісність та безперервність володіння спірним будинком з 2001 року, відкритість володіння відповідно до вимог ст.344 ч.1 ЦК України, набула право власності на спірний будинок за набувальною власністю. ОСОБА_1 вважала, що володіє житловим будинком законно та не знала про відсутність у неї права на нерухоме майно, з моменту передачі грошових коштів, 26.07.2001 року володіє та користується житловим будинком, бере участь в утриманні та управлінні житловим будинком, сплачує комунальні та інші платежі, що свідчить про безперервність та відкритість володіння.

Просить визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок, який розташований в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області, за набувальною давністю.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_2 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи адресував до суду заяву про розгляд справи у позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять розглянути справу за їх відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, в звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, в звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи адресував до суду заяву про розгляд справи у відсутності третьої особи та його представника, позовні вимоги не визнають, просять відмовити в задоволені позову за безпідставністю.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу, Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 26 липня 2001 року отримав від позивачки ОСОБА_1 гроші в сумі еквівалентній 1300,00 доларів США за проданий їй житловий будинок, належний йому на підставі договору дарування №288 від 09 червня 1994 року, що підтверджується копією розписки ОСОБА_3, посвідченої 26.07.2001 року секретарем виконкому Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_6 Рішенням виконавчого комітету Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №97-4 від 26.09.2012 року, заяву ОСОБА_1 про оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області задоволено, вирішено видати свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Карапчів вул.Губарівська, 64 на імя ОСОБА_1, зобовязано ОСОБА_1 зареєструвати свідоцтво на право власності на нерухоме майно у Вижницькому РБТІ, що підтверджується копією рішення.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САЕ №636766 від 27.09.2012 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 58,20 кв.м., житловою площею 44,90 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться в с.Карапчів по вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.02.2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Карапчівська сільська рада, Вижницького району Чернівецької області про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без шлюбу та ведення спільного господарства, визнання недійсним рішення сільської ради про оформлення права власності на житловий будинок, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок задоволено частково, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по травень 2007 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності задоволено. Визнано недійсним рішення Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецькеої області №97-4 від 26 вересня 2012 року про оформлення права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 Визнано недійсним свідоцтво про право власності САЕ №636766 від 27 вересня 2012 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою с.Карапчів вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 05.06.2014 року, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року залишено без змін, що підтверджується копією ухвали.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року залишено без змін, що підтверджується копією ухвали.

Судом також встановлено, що рішенням Вижницького районного суду від 18.11.2015 року, в задоволені позову ОСОБА_1, інтереси якої за договором представляє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Карапчівська сільська рада, Вижницького району Чернівецької області, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в с.Карапчів, вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької області від 26 липня 2001 року дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с.Карапчів, вул.Губарівська, 64, Вижницького району Чернівецької, - відмовлено, що підтверджується копією рішення. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно зі ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні..

Відповідно до статей 316, 328, 345 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном

почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом, тобто до 01 січня 2001 року.

Згідно п.13 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст.344 ч.1 Цивільного Кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст.344 ч.4 Цивільного Кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папері набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен, довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння (особа, яка не знала і не могла знати про перешкоди до набуття майна), безперервність, відкритість володіння (володілець не просто уповноважений, але зобовязаний відноситися до обєкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Доказами відношення до майна в якості його власника можуть бути, такі дії володільця, як ремонт речі (будинку) за свій рахунок, страхування майна, передача майна на зберігання іншим особам тощо), давність володіння та його безперервність, тобто проживання і користування будинком.

Відповідно п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу спірного житлового будинку. Житловий будинок перебував у володінні власника майна ОСОБА_3 (договір дарування №288 від 09.06.1994 року), позивачка користується спірним майном на підставі усної угоди купівлі-продажу (розписки) укладеної між сторонами, тобто за волею колишнього власника. Так, добросовісність ОСОБА_1 на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним будинком була відсутня, оскільки вона знала, що власником житлового будинку залишається ОСОБА_3

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Таким чином, підстав для визнання права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_1 саме за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, немає.

Такий висновок суду узгоджується і з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-26282св14 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, а саме, що не завжди суди беруть до уваги те, що позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Це призводить до помилки у правовідносинах, і до договірних правовідносин застосовуються правовідносини набувальної давності.

Крім того, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2 ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України. Інших доказів позивачкою не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 344 ч.1, 344 ч.4, п.9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 212-218, 224-227, 360-7 ЦПК України, Суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1, інтереси якої за договором представляє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. А. Кибич