Справа № 141/811/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року смт. Оратів

Суддя Оратівського районного суду Вінницької області Лисак О.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

Дослідивши матеріали позовної заяви вважаю, що у відкритті провадження по даній справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 12 ГПК справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов»язані із створенням, діяльністю управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів, підвідомчі господарським судам.

Змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року винесено такі рекомендації: вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Вказане кореспондується і п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 року № 13.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" п. 2, Законом України від 15 грудня 2006 р. № 483-V Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що повязані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. У разі якщо субєктний склад осіб, які беруть участь у справі, або предмет позову не відповідають визначеним пунктом 4 частини першої статті 12 Господарсько процесуального кодексу України (даліГПК) справам, що виникають із корпоративних відносин, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1 ГПК господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Згідно до п.1.1 та п.1.2 постанови № 4 Пленуму Вищого Господарського Суду України від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.При визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам слід враховувати, що з огляду на системний аналіз положень статті 84 ЦК України, частини п'ятої статті 63, частин першої татретьої статті 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України"Про акціонерні товариства", статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України "Про фермерське господарство", статей 6, 8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб. За змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, статті 167 ГК України, статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" сторонами у корпоративному спорі є:1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув;2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Відповідно до п.3 постанови № 3 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних або трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства, Господарським процесуальних кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження у справах про адміністративні правопорушення. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: наявність спору про право цивільне і об»єктивний склад такого спору.

В позовній заяві позивач посилається на те, що він у період з 10.09.2014 р. до цього часу є дійсним керівником та єдиним власником приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» за Договором купівлі-продажу 100% частки засновника у статутному капіталі, про що було внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру, та просить визнати за ним право власності на частку в статутному капіталі приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» в розмірі 100% від статутного капіталу ПСП «Авангард», що в грошовому еквіваленті складає 100,00 грн та встановити що з 10.09.2016 року він є засновником ПСП «Авангард».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір між сторонами слід вирішувати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.2, 3 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги та в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 122, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби у Оратівському районі Вінницької області повернути позивачеві ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок), який сплачено на підставі квитанції №0.0.596053786.1 від 08.08.2016 року ПАТ "ПриватБанк" на рахунок №0424, МФО №802015, код отримувача 38055454, відкритий в ГУ ДКСУ у Вінницькій області, отримувач УК в Оратівському районі, 22030001.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі невідкладно надіслати позивачеві разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької через Оратівський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ О.І. Лисак