Справа № 664/1259/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: суддя Никифоров Є.О.,

секретар Імшеницька К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства Червоного Хреста України та Херсонської обласної організації Товариства Червоного Хреста України про визнання наказів незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

16.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної організації Товариства Червоного хреста України (далі за текстом Херсонська обласна організація ТЧХУ) в якому просив скасувати розпорядження № 6-ос від 24.03.2015 року про його звільнення з посади регіонального менеджера Херсонської обласної організації ТЧХУ, поновити його на посаді регіонального менеджера Херсонської обласної організації ТЧХУ згідно контракту від 01.10.2013 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2015 року по 02.04.2015 року в сумі 11 721,15 грн. та 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

07.09.2015 року ухвалою суду до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної організації ТЧХУ про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залучено в якості співвідповідача Товариство Червоного хреста України (далі за текстом ТЧХУ).

28.09.2015 року позивачем подано заяву про збільшення та уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просив зобовязати Херсонську обласну організацію ТЧХУ скасувати розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року та стягнути з Херсонської обласної організації ТЧХУ 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, крім того, позивач просив зобовязати відповідача ТЧХУ видати наказ про прийняття його на роботу на посаду регіонального менеджера з 18.11.2014 року на підставі контракту від 01.10.2013 року (на основне місце роботи), визнати недійсним та скасувати розпорядження ТЧХУ від 01.12.2014 року №96-а о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера, визнати звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера з 31.12.2014 року незаконним та поновити його на роботі на вказаній посаді, стягнути з ТЧХУ на його користь 48 183,30 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивачем також додатково заявлені вимоги до ТЧХУ про стягнення на його користь 15 802,05 грн. за затримку у видачі трудової книжки та 7 158,00 грн. компенсації за 48 днів невикористаної відпустки.

Позовні вимоги про скасування розпорядження № 6-ос від 24.03.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера Херсонської обласної організації ТЧХУ, стягнення з ТЧХУ на користь позивача 15 802,05 грн. за затримку у видачі трудової книжки та 7 158,00 грн. компенсації за 48 днів невикористаної відпустки за заявою позивача ухвалою суду залишені без розгляду.

Остаточно позивач просить поновити йому строк звернення до суду з вимогами про зобовязання Херсонської обласної організації ТЧХУ скасувати розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року, визнання недійсним та скасування розпорядження ТЧХУ від 01.12.2014 року №96-а о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера та визнати звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера з 31.12.2014 року незаконним, зобовязати Херсонську обласну організацію ТЧХУ скасувати розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року та стягнути з Херсонської обласної організації ТЧХУ 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та зобовязати ТЧХУ видати наказ про прийняття його на роботу на посаду регіонального менеджера з 18.11.2014 року на підставі контракту від 01.10.2013 року, визнати звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера з 31.12.2014 року незаконним, визнати недійсним та скасувати розпорядження ТЧХУ від 01.12.2014 року №96-а о/с в частині звільнення позивача з посади регіонального менеджера, та поновити позивача на роботі на вказаній посаді, стягнути з ТЧХУ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2014 року по 01.12.2015 року в сумі 59 332,45 грн. та 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що його звільнення з посади регіонального менеджера було здійснено без законних підстав.

Позивач свої позовні вимоги підтримав та в судовому засіданні пояснив, що з 22.12.1995 року він прийнятий на посаду Голови Херсонського обласного комітету ТЧХУ згідно розпорядження №30 від 22.12.1995 року. З 29.09.2010 року Херсонський обласний комітет ТЧХУ було перейменовано на Херсонську обласну організацію ТЧХУ, а його обрано на посаду Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ. Одночасно, під час роботи на посаді Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ між ним та Товариством Червоного Хреста України було укладено контракт №Хрс 21013-1 від 01.10.2013 року відповідного до умов якого його було прийнято на посаду регіонального менеджера на строк з 01.10.2013 року по 31.12.2015 року з заробітною платою в сумі 4000,00 грн. в т.ч. додаткові платежі. На час роботи у обласній організації робота на посаді регіонального менеджера була його додатковим місцем роботи. 17.11.2014 року він звільнився з посади Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ за власним бажанням. При цьому ним було видано розпорядження про переведення на посаду регіонального менеджера згідно контракту за основним місцем роботи. Зазначений наказ видано ним, оскільки він був повністю впевнений, що керівництвом ТЧХУ видано також аналогічний наказ, оскільки існувала практика дублювання наказів. Свої трудові обовязки на посаді регіонального менеджера він виконував до січня 2015 року після чого його не пускали на робоче місце. 09.02.2015 року він звернувся до Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ з приводу надання робочого місця та необхідних для роботи документів після чого з резолюції Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ дізнався про своє звільнення з посади регіонального менеджера. Проте, наказ про звільнення та трудову книжку йому не було видано. Після неодноразових звернень до керівництва ТЧХУ йому 30.03.2015 року під розпис видано трудову книжку із записом про звільнення з 31.12.2014 року згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП у звязку з закінченням строку дії контракту з посади регіонального менеджера на підставі розпорядження по ТЧХУ №96-а від 01.12.2014 року та розпорядження Херсонської обласної організації ТЧХУ №6-ос від 24.03.2015 року. З наказом про звільнення №96-а від 01.12.2014 року він ознайомлений не був.

Своє звільнення з 31.12.2014 року з посади регіонального менеджера у звязку з закінченням строку дії контракту позивач вважає незаконним оскільки строк дії контракту закінчується 31.12.2015 року, підстав для дострокового розірвання контракту не було.

Незаконні дії відповідачів спричинили моральну шкоду, суму відшкодування якої він оцінює у розмірі 15 000,00 грн. з кожного відповідача.

Представник Херсонської обласної організації ТЧХУ позов ОСОБА_1 не визнав, надав письмові заперечення на позов та в судовому засіданні пояснив, що звільнення позивача з посади Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ відбулося відповідно до чинного законодавства за власним бажанням позивача на підставі розпорядження Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ №35-ос від 17.11.2014 року. Позивач, перебуваючи на посаді Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ, видав розпорядження №37ос/62-ГФ від 17.11.2014 року про його переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера за основним місцем роботи. Зазначене розпорядження ввело в оману нове керівництво Херсонської обласної організації ТЧХУ внаслідок чого було помилково видано розпорядження №6-ос від 24.03.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера. Розпорядженням №9-ос від 25.05.2015 року було скасоване розпорядження №6-ос від 24.03.2015 року як таке, що прийняте з перевищенням повноважень, оскільки з моменту звільнення позивача з посади Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ будь-які відносини між ним та Херсонською обласною організацією припинені, крім того, посада регіонального менеджера в штатному розписі Херсонської обласної організації ТЧХУ відсутня. Тому розпорядження №37ос/62-ГФ від 17.11.2014 року є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому вимоги про стягнення з Херсонської обласної організації ТЧХУ задоволенню не підлягають, оскільки незаконне розпорядження №37ос/62-ГФ видано та підписано особисто позивачем.

Представник ТЧХУ позов ОСОБА_1 не визнав, надав письмові заперечення на позов та в судовому засіданні пояснив, що звільнення позивача було здійснене на законних підставах оскільки ТЧХУ отримано лист №2213 від 01.12.2014 року від державної установи «Український центр контролю за соціально небезпечними хворобами Міністерства охорони здоровя» про забезпечення завершення супроводу хворих на туберкульоз 1-3 категорій, які отримують медико-соціальну підтримку ТЧХУ станом на 01.01.2015 року та необхідність звільнення регіональних менеджерів з 31.12.2014 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України з займаної посади у звязку з закінченням терміну дії контракту. Оскільки позивач працював регіональним менеджером за цією програмою його було звільнено з цієї посади у звязку з закінченням терміну дії контракту на підставі розпорядження №96-а від 01.12.2014 року. Зазначене розпорядження було доведено до відома до усіх регіональних менеджерів в тому числі і позивача.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 22.12.1995 року позивач прийнятий на посаду Голови Херсонського обласного комітету ТЧХУ згідно розпорядження №30 від 22.12.1995 року. З 29.09.2010 року Херсонський обласний комітет ТЧХУ було перейменовано на Херсонську обласну організацію ТЧХУ. Після чого позивача обрано на посаду Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ.

17.11.2014 року позивач звільнився з посади Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ за власним бажанням на підставі розпорядження Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ №35-ос від 17.11.2014 року.

01.10.2013 року під час роботи позивача на посаді Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ між ним та Товариством Червоного Хреста України було укладено контракт №Хрс 21013-1 відповідного до умов якого позивача було прийнято на посаду регіонального менеджера на строк з 01.10.2013 року по 31.12.2015 року.

Позивачем 17.11.2014 року при звільненні з посади Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ ним було видано розпорядження №37ос/62-ГФ про переведення на посаду регіонального менеджера згідно контракту №Хрс 21013-1 від 01.10.2013 року.

На підставі розпорядження №96-а від 01.12.2014 року президента ТЧХУ позивача звільнено з посади регіонального менеджера.

Зазначене підтверджується копіями зазначених вище розпоряджень, контракту №Хрс 21013-1 від 01.10.2013 року, записами в трудовій книжці позивача.

Частина 3 ст. 21 КЗпП України, передбачає, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, та на час виконання певної роботи.

Підставою припинення строкового трудового договору, зокрема, є закінчення строку (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

З розпорядження ТЧХУ №96-а від 01.12.2014 року вбачається, що звільнення позивача з посади регіонального відповідач повязує із закінченням терміну дії контракту та припиненням програми супроводу хворих на туберкульоз, за якою працював і позивач.

Пунктом 1 контракту №Хрс 21013-1 від 01.10.2013 року, що укладений між позивачем та ТЧХУ, встановлено строк його дії до 31.12.2015 року.

Отже, правові підстави для звільнення позивача у звязку з закінченням терміну дії його контракту в ТЧХУ станом на 31.12.2014 року були відсутні, а тому таке звільнення слід визнати незаконним.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Разом з тим, суд звертає увагу, що трудові відносини між позивачем та ТЧХУ згідно контракту №Хрс 21013-1 від 01.10.2013 року мають строковий характер при цьому термін дії контракту встановлено до 31.12.2015 року. Станом на день ухвалення рішення трудові відносини мали бути припиненні в звязку з закінчення строку дії трудового договору.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином суд приходить до висновку про неможливість поновлення позивача на роботі, але вважає за можливе стягнути з відповідача ТЧХУ на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При стягненні середнього заробітку суд керується Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року (з наступними змінами та доповненнями) «Пpо затвердження Пoрядку обчислення середньої заробітної плати», що передбачає визначення середнього заробітку шляхом встановлення середньоденного заробітку та його множення на кількість робочих днів, в які працівник не працював через вимушений прогул.

Так, період вимушеного прогулу позивача тривав з 31.12.2014 року по 29.12.2015 року в якому 249 робочих днів. Згідно довідки від 20.04.2015 року заробітна плата ОСОБА_1 в листопаді та грудні 2014 року складала 11 139,14 грн., фактично відпрацьовано за цей період 43 робочі дні. Таким чином середньоденний заробіток позивача становив 259,05 грн. (5569,57*2/43=259,05), відповідно, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 64 503,45 грн. (259,05*249=64503,45).

Згідно з ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що правові підстави для звільнення позивача у звязку з закінченням терміну дії його контракту в ТЧХУ станом на 31.12.2014 року були відсутні, та визнано звільнення ОСОБА_1 незаконним тобто звільнення відбулося в порушення його законних прав.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що порушення його законних прав спричинило йому страждання морального характеру, вимагало від нього витрачання нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, що позивач був змушений тривалий час доводити незаконність свого звільнення, проте вважає, що сума 3000,00 грн. буде достатньою для відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Твердження відповідача ТЧХУ про обґрунтованість звільнення та закінчення строку дії контракту суд визнає необґрунтованими оскільки у пункті 1 контракту №Хрс 21013-1 від 01.10.2013 року прямо зазначено строк його дії до 31.12.2015 року, крім того, аналіз інших пунктів контракту не дає будь-яких підстав для висновку, що його укладено саме на час виконання роботи за програмою супроводу хворих на туберкульоз, що припинена з 01.01.2015 року.

Частина 1 ст. 233 КЗпП України встановлює, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 234 КЗпП України також передбачає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження ознайомлення позивача з текстом розпорядження №96-а від 01.12.2014 року та вважає, що про існування розпорядження №96-а від 01.12.2014 року позивач міг дізнатись лише ознайомившись з розпорядженням №6-ос від 24.03.2015 року, що містило в собі посилання на розпорядження №96-а від 01.12.2014 року. Не знаходять свого підтвердження й твердження відповідача, що ОСОБА_1 був попереджений про звільнення з 31.12.2014 року, оскільки на підтвердження цих обставин відповідачем не надано будь-яких доказів, крім пояснень про розсилання копій розпорядження №96-а від 01.12.2014 року електронною поштою всім регіональним менеджерам.

За таких обставин суд вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду з вимогами про визнання недійсним та скасування розпорядження ТЧХУ від 01.12.2014 року №96-а о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера, визнання звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера з 31.12.2014 року незаконним.

Не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону розпорядження по Херсонській обласній організації ТЧХУ від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року видання такого розпорядження після звільнення з основного місця роботи належить до компетенції ТЧХУ, а не обласної організації, але відповідного розпорядження не видавалось.

В задоволенні вимог про стягнення з Херсонської обласної організації ТЧХУ моральної шкоди слід відмовити, оскільки внаслідок видачі розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ позивачу не було завдано моральної шкоди, звільнення позивача з посади Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ відбулося без порушень. При цьому суд враховує, що розпорядження №37ос/62-ГФ видано та підписано особисто позивачем, який на той момент обіймав посаду Голови Херсонської обласної організації ТЧХУ.

Суд також вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду з вимогами про скасування розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року, оскільки про незаконність виданого ним наказу він дізнався лише в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 23, 233-235, 2371 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Херсонської обласної організації Товариства Червоного Хреста України та Товариства Червоного Хреста України задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з вимогами про визнання недійсним та скасування розпорядження Товариства Червоного Хреста України від 01.12.2014 року №96-а о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера, визнання звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера з 31.12.2014 року незаконним та про скасування розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера з 31.12.2014 року незаконним.

Скасувати розпорядження Товариства Червоного Хреста України від 01.12.2014 року №96-а о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера.

Стягнути з Товариства Червоного Хреста України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2014 року по 29.12.2015 року в сумі 64 503,45 грн. та 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зобовязати Херсонську обласну організацію Товариства Червоного Хреста України скасувати розпорядження від 17.11.2014 року №37 ос/62-ГФ про переведення за основним місцем роботи на посаду регіонального менеджера ОСОБА_1 з 18.11.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді регіонального менеджера, зобовязання видати наказ про прийняття на роботу на посаду регіонального менеджера з 18.11.2014 року та стягнення з Херсонської обласної організації Товариства Червоного Хреста України 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення в частині стягнення з Товариства Червоного Хреста України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання в межах сум платежу за один місяць.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Никифоров