У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у 2006 року вона та ОСОБА_3 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_4 Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Вказувала, що як за час шлюбу, так і після його розірвання відповідач ухиляється від виховання сина й жодної участі у фізичному та духовному розвитку дитини не приймає. Враховуючи інтереси дитини, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських справ відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі скаргу ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуальногоправа, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Суди обґрунтовано відмовили у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками ОСОБА_3, які б свідчили про ухилення від виховання дитини, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», оскільки встановлено, що з 2009 по 2011 рік дитина проживала у діда з боку батька, позивачка з сином проживає в Республіці Італія, а відповідач - у Королівстві Іспанія. Крім того, не спростовано докази, які судами визнано допустимими щодо надання відповідачем матеріальної допомоги та його участі у вихованні дитини при спільному проживанні під час перебування дитини в Україні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М.Ситнік