Справа № 363/4336/15-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/2601/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 25.07.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Данілова О.М., Мережко М.В., із участю секретаря Петленко І.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И Л А :

29 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, де просила визнати недійсними договори купівлі-продажу та застосувати наслідків недійсності правочинів.

На обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 11 березня 2013 року між ОСОБА_2, в якості продавця від її імені діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності від 27 червня 2008 року, та ОСОБА_3, в якості покупця, укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, які належали позивачу на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0904 га, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Богдани, вул. Підгірна, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Богдани, вул. Підгірна, 21, загальною площею 116,9 кв.м.,, житловою - 40,4 кв.м., посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровані в реєстрі за №№369, 373, відповідно.

Згідно договорів купівлі-продажу земельну ділянку продано за 50 941 грн., а будинок - за 409 026 грн.

Зазначає, що жодних грошових коштів за продане майно не отримувала та наголошує на тому, що ОСОБА_4 вступив в злочину домовленість із ОСОБА_3 з метою заволодіння майном позивача.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення зазначено, що позивачем не надано доказів, які свідчать про порушення його прав відповідачем, а також те, що ОСОБА_6 не довела суду та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюванні договори були укладені внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_4 із ОСОБА_7.

Окрім цього, із змісту спірних договорів вбачається, що кошти ОСОБА_4 отримав до підписання правочину, доказів на спростування цього позивачем не надано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, грубе порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи, 27 червня 2008 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання на її імя, продажу, здачі в найом, передачі в заставу, а також вчинення будь-яких дій щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд, одержувати належне їй майно, включаючи грошові суми та цінні папери, в тому числі приватизаційні, будь-які документи від громадян та юридичних осіб, використовувати приватизаційні папери на свій розсуд, розпоряджатися рахунками в усіх банківських установах без винятку і незалежно від того, у якій валюті вони відкриті, одержувати кореспонденцію, в тому числі грошову і посилкову, заробітну плату та інші платежі, повязані з трудовими відносинами, представляти її інтереси в усіх державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях, органах з будь-яких питань, в тому числі: з питань реєстрації ( прописки-виписки ), вести справи у суді з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом предявлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подання виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна або грошових коштів. За цією довіреністю представник користується правом подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень, в тому числі і заяв, а також заяв про належність майна на праві особистої приватної власності, заяв про сімейний стан.

Довіреність видана з правом передоручення, яке проведено останній раз 12 липня 2010 року ( а.с. 12-13, 56-57, 130, 199 т. 1 ).

11 березня 2013 року між ОСОБА_2, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 ( продавець ) та ОСОБА_3 ( покупець ), укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка належала позивачу на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №095232, виданого Вишгородськимрайонним відділом земельних ресурсів 07 серпня 2007 року ( а.с. 18-19, 62-63, 135 т. 1 ).

Відповідно до умов правочину, продавець передав у власність покупцю належну їй на праві власності земельну ділянку, що розташована в Київській області, Вишгородському районі в с. Богдани, на вул. Підгірна, і продаж земельної ділянки вчиняється за погоджену сторонами грошову суму в 50 941 грн., які покупець сплачує продавцю повністю під час підписання цього договору.

Продавець своїм підписом під цим договором підтверддив факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця ( п.п. 1, 8 правочину ).

Окрім цього, 11 березня 2013 року між ОСОБА_2, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 ( продавець ) та ОСОБА_3 ( покупець ), укладено договір купівлі-продажу будинку ( а.с. 26-27, 64-65, 136 т. 1 ).

Відповідно до умов цього правочину, продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв у власність будинок №21 з відповідними надвірними побудовами, що знаходиться в с. Богдани по вулиці Підгірна, Вишгородського району, Київської області.

За домовленістю сторін продаж будинку здійснено за 409 026 грн., які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору, продаж відповідає дійсним намірам сторін.

Сторони заявляють про повний розрахунок за проданий будинок. Підписання договору продавцем є підтвердження факту повного розрахунку за проданий будинок та свідчить про відсутність у продавця по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру ( п.п. 1, 12, 13 правочину ).

При цьому, 28 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулась до державного нотаріального архіву м. Києва із заявою про скасування довіреності, виданої 27 червня 2008 року, яка ( заява ) згідно Витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей, а також до Скороченого витягу з єдиного реєстру довіреностей ( перевірки дійсності довіреності ) зареєстрована 14 березня 2013 року ( а.с. 14, 15, 16-17, 58, 59, 60-61, 131, 132, 133-134 т. 1 ).

Відповідно, довіреність видана 27 червня 2008 року на ім'я відповідача на час укладання спірних договорів - 11 березня 2013 року була дійсна та не втратила законної сили.

Незважаючи на це, ОСОБА_2, в особі уповноваженої особи - ОСОБА_8, звернулась до суду із названим позовом ( а.с. 1-8, 10-11 т. 1 ).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини, зазначив у рішенні нормативно-правові акти та обгрунтовано прийшов до переконання про те, що цивільні права та інтереси ОСОБА_2 не порушені, нею не доведена зловмисна домовленість представника позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при укладенні зазначених правочинів, а відтак, позовні вимоги заявлені нею необґрунтовано.

За таких обставин, суд першої інстанції, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 215, 232 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 212-215, ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також грубе порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 203, 215, 232, 237, 238, 321, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 126 СК України, ст.ст. 10, 60, 58, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і повністю спростовуються дослідженими по справі доказами, які суд першої інстанції відніс до числа належних та допустимих.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про зловмисну домовленість представника позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при укладенні зазначених правочинів, усвідомлення названим повіреним вчинення правочинів усупереч інтересам довірителя, передбачення і бажання настання негативних наслідків для останнього, невідповідність висновків суду про ненадання позивачем доказів на підтвердження факту укладення правочинів внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, відсутність у рішення мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, не відображені у ньому і результатів оцінки доказів, їх правової оцінки, вичерпних висновків, встановлених на підставі достовірних доказів, які мають значення для справи, укладення договору повіреним із своєю "коханкою, матір'ю їх спільної дитини, майбутньою дружиною", приховування продажу майна від власника, продаж за заниженою вартістю та без фактичного грошового розрахунку за правочинами, проживання повіреного не за місцем своєї реєстрації, відсутність дійсної волі довірителя на відчуження майна, звернення із відповідною заявою про анулювання довіреності і повноважень повіреного, володіння та розпорядження спірним майном ОСОБА_4, отримання майна відповідачем безоплатно, вчинення кримінальних правопорушень повіреним та ОСОБА_3, підроблення довіреності за якою було відчужене майно у м. Ялта, наявність цивільно-правових спорів щодо іншого майна, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої про необґрунтованість заявлених вимог та не є підставою, у даному випадку, для задоволення як позовних, так і апеляційних вимог.

Окрім цього, твердження апелянта про про зловмисну домовленість представника позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при укладенні зазначених правочинів, усвідомлення названим повіреним вчинення правочинів усупереч інтересам довірителя, передбачення і бажання настання негативних наслідків для останнього, невідповідність висновків суду про ненадання позивачем доказів на підтвердження факту укладення правочинів внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, відсутність у рішення мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, не відображені у ньому і результатів оцінки доказів, їх правової оцінки, вичерпних висновків, встановлених на підставі достовірних доказів, які мають значення для справи, продаж за заниженою вартістю та без фактичного грошового розрахунку за правочинами, відсутність дійсної волі довірителя на відчуження майна, отримання майна відповідачем безоплатно, вчинення кримінальних правопорушень повіреним та ОСОБА_3, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності і спростовуються доказами по справі, дослідженими місцевим судом.

Так, належних та допустимих доказів на підтвердження факту зловмисної домовленісті представника позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при укладенні зазначених правочинів, усвідомлення названим повіреним вчинення правочинів усупереч інтересам довірителя, передбачення і бажання настання негативних наслідків для останнього ні ОСОБА_2, ні її представники суду не надали.

Неможливо, з точки зору суду другої інстанції, до таких доказів віднести пояснення свідка ОСОБА_9, як зазначає апелянт, про те, що вона ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в селі не бачила, а перший звертався з питанням розчистки території для будинку.

Твердження апелянта про продаж за заниженою вартістю та без фактичного грошового розрахунку за правочинами, відсутність дійсної волі довірителя на відчуження майна, отримання майна відповідачем безоплатно, на переконання апеляційного суду, спростовуються зазначеними довіреностями та правочинами, які віднесені до числа достовірних у відповідності до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України та які, згідно положень ст. 204 ЦК України, є правомірними.

Тим паче, що ОСОБА_2 у заявлених вимогах не спростовує дійсність довіреності на підставі якої укладені оспорювані правочини.

Окрім цього, договори купівлі-продажу майна оформлені сторонами у повній відповідності до положень Глави 54. Купівля-продаж ЦК України, зокрема, щодо форми та його ціни, обумовленої сторонами.

А тому, надані позивачем висновки про вартість будинку у розмірі 583 500 грн. та земельної ділянки - 81 400 грн. ( а.с. 36-37 т. 1 ), у даному випадку, на переконання апеляційного суду, не є правовою підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Тим паче, що згідно висновку експертного лінгвістичного дослідження від 24 листопада 2015 року, достовірність якого не викликає у суду апеляційної інстанції сумнівів, об'єктивний зміст тексту довіреності від 27 червня 2008 року полягає у тому, що довіритель надає ОСОБА_4 всі без винятку повноваження щодо повного та беззастережного права на продаж нерухомого майна в будь-який час, за ціною та на інших умовах на власний розсуд представника. Будь-які обмеження повноти повноважень представника на продаж нерухомого майна довірителя у названому тексті відсутні ( а.с. 161-167 т. 1 ).

Не виявлено будь-яких порушень чинного законодавства при укладенні спірних правочинів і згідно проведеної 10 вересня 2013 року перевірки Головним управлінням юстиції у м. Києві ( а.с. 204-205 т. 1 ).

Зміст апеляції про відсутність у рішення мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, не відображені у ньому і результатів оцінки доказів, їх правової оцінки, вичерпних висновків, встановлених на підставі достовірних доказів, які мають значення для справи, спростовуються текстом рішення суду першої інстанції, яке виготовлене з дотриманням положень ст.ст. 214, 215 ЦПК України і ухвалене з додержанням норм матеріального і проуцесуального права, а тому, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення, до числа яких суд другої інстанції відносить оспорюване.

Відомості апелянта про вчинення кримінальних правопорушень повіреним та ОСОБА_3, з точки зору суду, також не відповідають дійсності, оскільки встановлених судом доказів на їх підтвердження ОСОБА_2 та її представниками не надано.

Наявані ж у справі заяви, витяги, повідомлення, ухвала, висновок, повідомлення, постанова ( а.с. 38-44, 45, 75-81, 82, 83-84, 85, 86-88, 142, 143, 144, 145, 146-150 т. 1, а.с. 15, 16, 17, 18-22, 23, 30 т. 2 ) до числа таких не відносяться згідно положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Не є правовою підставою для задоволення позову, в силу викладеного, народження дитини відповідачем та укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після укладення спірних правочинів.

Зазначені обставини, окрім цього, правову природу учасників процесу не змінюють, та не впливають будь-яким чином на рішення місцевого суду щодо необгрунтованості заявлених позовних вимог та не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що, по суті, існує спір між довірителем та повіреним щодо отриманих коштів за продаж майна, який має регламентуватись положеннями Глави 68. Доручення ЦК України, а не Глави 17. Представництво ЦК України, як зазначає апелянт, норми якої регламентують представництво юридичних осіб.

Відтак, позивач не позбавлена можливості у встановленому законом порядоку, зокрема, на підставі положень ст. 1006 ЦК України, звернутись до суду із відповідними вимогами для вирішення спору щодо отриманих повіреним коштів за правочинами.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину залишити без змін.

Ухвала апеляційнрго суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухволою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.М. Данілов

ОСОБА_10