Справа № 345/2871/15-ц
Провадження № 22-ц/779/123/2016
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

Секретаря: Драганчук У.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Станьківської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

24 липня 2015 року ОСОБА_3, який відповідно до договору діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом до Станьківської сільської ради Калуського району, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду, від 17.02.2015 року, яка в частині скасування рішення Станьківської сільської ради Калуського району від 26 березня 2009 року про оформлення права власності на бунинковолодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 року залишено без зміни, рішення сільської ради, на підставі якого видано свідоцтво про право власності скасовано. В частині визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно він звертається в порядку цивільного судочинства. Свідоцтво про право власності видано на підставі незаконного рішення сільської ради, а він як спадкоємець першої черги після смерті батька по закону, має право на спадщину. Незаконним рішенням сільської ради та видачею нею свідоцтва про право власності на домоволодіння, його позбавлено права на спадкування спірного майна по закону.

Просив поновити строк на звернення до суду із позовною заявою та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою по вул. Лесі Українки, 67 в с. Станькова Калуського району.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Станьківської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Визнано недійсним свідоцтво від 05.05.2009 року про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На зазначене рішення представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції, не взято до уваги той факт, що на час звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 було відомо про існування рішення Станківської сільської ради №11 від 26.03.2011 року, та про свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Оскільки, звертаючись в травні 2012 року з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та спадкового договору, позивачем було долучено до матеріалів справи оспорюваний спадковий договір, в п. 2 якому було вказано про належність житлового будинку відчужувачеві ОСОБА_6 на підставі правовстановлюючих документів.

За таких обставин, на думку апелянта, у разі пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки передбачені ст. 267 ЦК України.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, просив скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

В судове засідання представники відповідача та третьої особи будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, право власності особи набуто на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке було скасовано в судовому порядку, а відтак і правовстановлюючий документ виданий на підставі рішення виконавчого комітету відповідної сільської ради підлягає визнанню недійсним.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Так, відповідно до ч. 3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 та визнано протиправними дії виконавчого комітету Станьківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області щодо ухвалення рішення № 11 від 26 березня 2009 року «Про оформлення права власності на будинковолодіння в с. Станькова» та визнано його недійсним з моменту прийняття. Вказаною постаново, також визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05 травня 2009 року, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5-7).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 року вирішено постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.02.2015 року у справі № 345/4788/14-а скасувати і закрити провадження в частині визнання недійсним свідоцтва від 05 травня 2009 року про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог залишено без змін.

Оскільки право власності особи було набуто на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке в судовому порядку було скасовано, то суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, і державна реєстрація така права підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності визнанню недійсним.

Що стосується доводів апелянта в частині неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, то вони перевірені і встановлено, що без визнання незаконним рішення сільської ради про оформлення права власності на спірне домоволодіння у позивача були перешкоди для звернення до суду. Судом першої інстанції вказані обставини були визнані поважною причиною і поновлено строк на звернення до суду. Із заявою про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції відповідач не звертався а її подала третя особа. Зазначена заява судом першої інстанції розглянута і вона була відхилена, а спір вирішений по суті відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: П. І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко