Справа № 463/5828/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/3260/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представників відповідача ЖБК «Винники - 1» - Кушнерського М.М., Хільчевської Н.О., Сеньківа А.І., позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1» про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартири №11, 25, 35, 39 в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив відповідач ЖБК «Винники-1».

В апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вважають, що рішення прийнято з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначають, що суд, проігнорував клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що з урахуванням змін предмету позову відповідачу необхідний певний час для надання суду додаткових доказів. Вказаним відповідача позбавлено права надати свої пояснення та прийняти участь у судових дебатах та надати додаткові докази. Також, зазначають, що відповідно до Договору суперфіцію від 5.07.2014 року право власності на зведені Суперфіціарієм (відповідачем) об'єкти нерухомості на земельній ділянці належать Суперфіціарію (відповідачу). Крім цього, позивачем не подано жодних доказів, які б підтверджували його членство у ЖБК, повну сплату внесків та інші передбачені законодавством документи, які б свідчили про набуття ним права власності на спірні квартири. Також, судом проігноровано, що право власності належить відповідачу, позивач вибрав невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, при розгляді справи, порушено принцип змагальності, рішення ґрунтується на неперевірених та недосліджених фактах та недопустимих доказах. Також, позивач до них з питань набуття права власності на спірні квартири не звертався.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників відповідача на підтримання апеляційної скарги, позивача та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, - немає.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись зокрема на ст.ст. 413, 414, 526 ЦК України та задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що 25.06.2014р. між сторонами укладено договір суперфіцію, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7, відповідно до умов якого суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,8960 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови. Суперфіціарій набуває функцій замовника будівництва. Відповідно до п. 4.1 вищевказаного Договору сторони домовились, що суперфіціар отримує у власність приміщення, а саме 10% від загальної збудованої площі всіх приміщень на земельній ділянці та передає земельну ділянку згідно з чинним законодавством членам житлово-будівельного кооперативу. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації. 3.10.2014р. та 23.04.2015р. до вищевказаного договору суперфіцію внесені зміни до пункту 4.1 розділу 4 «Умови розрахунку», відповідно до яких суперфіціар отримує у власність 10% від загальної збудованої площі всіх приміщень, в тому числі у секції №4: квартиру №11 загальною (запроектованою) площею 46,2 м.кв. на 2 поверсі, квартиру №25 загальною (запроектованою) площею 64,7 м.кв. на 5 поверсі, квартиру №35 загальною (запроектованою) площею 46,2 м.кв. на 6 поверсі, квартиру №39 загальною (запроектованою) площею 43,2 м.кв. на 7 поверсі на земельній ділянці та передає земельну ділянку згідно з чинним законодавством членам житлово-будівельного кооперативу. Сторони домовились, що вимога про передачу збудованої площі не поширюється також на секції №1, №2, №3, однак обов'язок передати земельну ділянку членам житлово-будівельного кооперативу залишається. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації. Декларація про готовність об'єкта, що знаходиться у м.Львів-Винники, вул.Івасюка, до експлуатації зареєстрована департаментом ДАБІ у Львівській області ще 15.06.2015 р. за номером ЛВ 76. Крім цього, як вбачається з копії рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2015р. - багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію 15.06.2015р. Таким чином, об'єкт нерухомості, будівництво якого здійснювалось на замовлення відповідача, зокрема, секція №4 багатоквартирного житлового будинку ІІ черги у м.Винники по вул. Івасюка, на даний час введений в експлуатацію, що відповідно до вимог п. 4.1 договору суперфіцію є підставою для оформлення права власності на квартири №11, 25, 35, 39 (секція №4) за позивачем. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідно до умов договору суперфіцію, укладеного між сторонами 25.06.2014р. з урахуванням змін, внесених 03.10.2014 р. та 23.04.2015р., в якості плати за надання відповідачу для забудови земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,8960 га, кадастровий номер НОМЕР_1, позивач отримує у власність квартири №11, 25, 35, 39 в секції №4, безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації, а судом встановлено, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована департаментом ДАБІ у Львівській області ще 15.06.2015р., однак відповідачем на виконання умов договору не лише не вчинено жодних дій для реєстрації за позивачем права власності на визначені договором об'єкти нерухомого майна, а й взагалі заперечується право останнього на вказане майно, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось між сторонами 25.06.2014 року було укладено договір суперфіцію до якого договорами №1 та №2 від 3.10.2014 року та 23.04.2015 року були внесені зміни. За умовами договору позивач (суперфіціар) передав відповідачу (членам ЖБК) (суперфіціарію) належну йому на праві власності згадану земельну ділянку для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови. Крім цього, на вулиці Івасюка на місці будівництва була запроектована і блокована високо щільна малоповерхова, а в окремих місцях групи п'яти, дев'яти поверхова житлова забудова. Суперфіціарій набув функції замовника будівництва. Внаслідок внесення змін до договору, як плату за надання ділянки позивач повинен був отримати у власність, зокрема, у секції №4 квартири: №11 загальною (запроектованою) площею 46,2 м.кв. на 2 поверсі, №25 загальною (запроектованою) площею 64,7 м.кв. на 5 поверсі, №35 загальною (запроектованою) площею 46,2 м.кв. на 6 поверсі, №39 загальною (запроектованою) площею 43,2 м.кв. на 7 поверсі. Право власності на вказані квартири повинно було бути оформленим позивачем безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації про готовність будівництва до експлуатації. (договір із додатковими договорами а.с. 8-19).

Позивачем умови договору виконано та передано відповідачу земельну ділянку для будівництва, а відповідачем в свою чергу збудовано комплекс багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського обслуговування.

Однак після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації (декларація про готовність об'єкта до експлуатації, що зареєстрована у Департаменті ДАБІ у Львівській області 15.06.2015 року, рішення господарського суду Львівської області у справі №914/2782/15 від 18.11.2015 року а.с. 52-56, 57-69), відповідач ухилився від надання відповідних документів необхідних для реєстрації права власності на спірні квартири за позивачем та таке право позивача - заперечує.

Більше того, незважаючи на накладений ухвалою суду від 23.11.2015 року, що набрала законної сили (4.02.2016 року) арешт на спірні квартири (Ухвала апеляційного суду Львівської області а.с. 12 виділених матеріалів справи про забезпечення позову; постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з виконання вказаної ухвали а.с. 79); наявність спору з приводу об'єктів нерухомості у суді, - відповідач, змінивши поштову адресу збудованого об'єкту вчинив дії по передачі спірних об'єктів нерухомості (а саме квартир №№ 11, 25, 35, 39 в будинку 8 «в» на вул. Винна Гора в м.Винники-Львів Львівської області) іншій особі, а саме гр. ОСОБА_8 та такою набуто право власності на вказані об'єкти після ухвалення спірного рішення, а саме 22.04.2016 року та 25.04.2016 року (Рішення Винниківської міської ради про присвоєння поштової адреси, витяги з державного реєстру про оформлення права власності на спірні об'єкти нерухомості, лист про зміну поштової адреси а.с. 166, 167, 170, 198-205).

Враховуючи вказане, слід вважати, що створивши нове майно, а саме збудувавши будинок на земельній ділянці позивача, ввівши такий в експлуатацію, відповідач, оформивши право власності на спірні об'єкти нерухомості, що стали об'єктами цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття в експлуатацію та згодом вчинивши дії по передачі таких іншій особі, умов укладеного між сторонами договору не виконав, порушив права позивача на спірні об'єкти нерухомості, згідно укладеного договору та такі підлягають захисту.

Щодо обраного позивачем способу захисту, то суд вважає, що зважаючи на характер правовідносин між сторонами, що виникли із зобов'язальних, однак переросли у такі, за якими відповідач набувши права на спірні об'єкти поза межами умов договору, вчинив дії по передачі такого іншій особі, - такий є належним та єдиним можливим способом захисту прав позивача, оскільки інші способи захисту не можуть відновити порушених та заперечуваних відповідачем прав позивача. Так, згідно характеру спірних правовідносин між сторонами, що лише виникли із зобов'язальних, позивач повинен був набути право власності на квартири, тобто при належному виконанні зобов'язання відповідачем, саме позивач набував право власності на спірні об'єкти нерухомості, а заперечення прав позивача на такі, ухилення від виконання умов договору, а згодом вчинення дій по реєстрації права власності на такі за іншою особою унеможливили захист прав позивача у інший спосіб.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові, що була винесена у справі №6-129цс14 від 12.11.2014 року, що є обов'язковою до застосування, як така, що прийнята в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України.

Щодо посилань представників відповідача на постанову Верховного Суду України у справі №3-191гс14 від 23.12.2014 року, то викладена у ній правова позиція не суперечить наведеному.

Щодо посилань відповідача на несплату позивачем пайових внесків, як підстави для оформлення за ним права власності на спірні об'єкти нерухомості, - то такі доводи не слід вважати обґрунтованими, оскільки право власності на спірні об'єкти нерухомості виникає у позивача на підставі укладеного між сторонами договору суперфіцію, а не на підставі внесення членських внесків, як члена кооперативу.

Щодо посилань на відсутність поштової адреси спірних квартир у рішенні суду, то на думку колегії, такі не слід вважати такими, що свідчать про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки відсутність у суду даних про поштову адресу спірних квартир, яка змінювалась та необхідність ідентифікації об'єктів нерухомості, свідчить про вірність посилання суду при ідентифікації спірних об'єктів на наявні у матеріалах справи дані про житловий будинок, чергу та секцію розташування квартир при здійсненні їх будівництва.

Що стосується набуття іншою особою права власності на спірні квартири та незалучення її до участі у розгляді справи, то на думку колегії суддів, вказане не свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки така набута нею, незважаючи на накладений арешт на спірні об'єкти, під час судового спору, а також після ухвалення рішення суду та на час його ухвалення таких обставин як наявність права власності у іншої особи на спірні об'єкти не існувало.

Щодо доводів у скарзі про належність саме відповідачу права власності на спірні об'єкти зведені на ділянці позивача, то таке спростовується наведеними вище умовами укладеного договору, за яким право власності на такі набуває позивач.

Щодо інших доводів скарги, то такі вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому такі в цілому слід вважати необґрунтованими, а саму скаргу безпідставною.

Враховуючи наведене та зважаючи на вимоги ст.ст. 331, 392, 413, 414, 526, 527, 530-532 ЦК України апеляційну скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1» - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник