печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Литвинової І.В.

за участю секретаря Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу від 19.07.2016 № 81 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким йому, як начальнику юридичного департаменту, було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, яке полягає у незабезпеченні правового захисту інтересів товариства в судових органах, надання рекомендацій та пропозицій керівникам структурних підрозділів та філій товариства з правових питань.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, встановлений ст. 149 КЗпП України. При цьому, підставою дисциплінарної відповідальності стало незабезпечення позивачем правового захисту інтересів товариства в судовій справі № 910/9053/16, яка розглядається в порядку господарського судочинства, зокрема: не забезпечення апеляційного оскарження ухвали господарського суду про зупинення провадження; не ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність судді господарського суду; не забезпечення подачі відзиву на позов в зазначеній справі. Позивач зазначає, що відповідачем була дана неправильна юридична оцінка процесуальним діям працівників юридичного департаменту під час розгляду вказаної справи, оскільки наведені в оскаржуваному наказі обставини за господарським процесуальним законодавством юридично не могли вплинути на стан та ефективність правового захисту інтересів товариства в судових органах. Тому його вина і протиправна поведінка в цьому відсутні.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що оскаржуваний наказ було видано без проведення службового розслідування та ознайомлення позивача з його результатами. Також зазначив, що товариство, як відповідач в судовій справі № 910/9053/16, процесуально жодним чином не могло вплинути на рух зазначеної судової справи, розгляд по суті якої не може розпочатися через оскарження процесуальних ухвал іншими учасниками судового процесу. Вважає, що за конкретних обставин відсутні юридичні підстави вести мову про неефективний захист інтересів товариства в суді в справі № 910/9053/16, що свідчить про відсутність його вини як начальника юридичного департаменту товариства. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, вважає оскаржуваний наказ законним, виданим уповноваженим на те органом, з врахуванням всіх обставин допущеного порушення. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Як вбачається із довідки Департаменту управління персоналом та соціальної політики публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 19.07.2016 № 385 позивач працює в ПАТ «Укрзалізниця» на посаді начальника юридичного департаменту з 14.12.2015 по теперішній час.

Витягом з протоколу № 14 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.03.2016 підтверджується, що на позивача, як начальника юридичного департаменту, було покладено виконання обов'язків начальника управління з правових питань філії Центр забезпечення виробництва ПАТ «Укрзалізниця»

Відповідно до Положення про юридичний департамент завданням останнього є правовий захист інтересів товариства в судових органах, надання рекомендацій та пропозицій керівникам структурних підрозділів та філій товариства з правових питань. Виконання цих завдань безпосередньо покладено на управління претензійно-позовної та методичної роботи, яке водить до складу юридичного департаменту.

Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 2 ст. 140 КЗпП України щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Судом встановлено, що наказом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 19.07.2016 № 81 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачу, як начальнику юридичного департаменту ПАТ «Укрзалізниця», оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків, яке полягає у незабезпеченні правового захисту інтересів товариства в судових органах, надання рекомендацій та пропозицій керівникам структурних підрозділів та філій товариства з правових питань.

Із змісту описової частини оскаржуваного наказу вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що ним, як керівником юридичного департаменту ПАТ «Укрзалізниця» та виконуючого обов'язки начальника управління з правових питань філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця»:

1) не були здійснені заходи щодо оскарження (не була подана апеляційна скарга) ухвали господарського суду м. Києва від 27.05.2016 про зупинення провадження у справі № 910/9053/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Міроіл» до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» та товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» про визнання недійсним рішення про визнання пропозицій найбільш економічно вигідними та визнання недійсним договору поставки оливи мастильної від 11.05.2016;

2) не були використані передбачені законодавством засоби реагування на істотні порушення суддею, при ухваленні рішення про зупинення розгляду вищевказаної справи, норм процесуального права, а саме не порушене питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності;

3) не подані до суду заперечення проти позову у вказаній справі.

Оскаржуваний наказ видано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України.

Перевіряючи порядок застосування дисциплінарного стягнення, суд виходить з такого.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За змістом положень ст.ст. 1471, 149 КЗпП України, ст. 60 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов'язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на відповідача.

Проте, під час розгляду справи відповідачем не було надано суду доказів відібрання у позивача його письмових пояснень перед застосуванням щодо нього дисциплінарного стягнення.

Наявний в матеріалах справи лист (вихідний № ЦЮ-03/197 від 05.07.2016 на ім'я голови правління товариства ОСОБА_2) хоч й підписаний позивачем як начальником юридичного департаменту, проте цей документ є відповіддю не особисто позивача як працівника, а є документом юридичного департаменту, текст якого підготовлено виконавцем Короєдом. Крім того, наведені в цьому листі пояснення стосується лише питання апеляційного оскарження ухвали господарського суду про зупинення провадження. Водночас два інші питання (щодо ініціювання дисциплінарної відповідальності судді та подача відзиву на позов) взагалі не висвітлені.

Тому вказаний лист суд не розцінює як письмові пояснення позивача як працівника з приводу наведених в оскаржуваному наказі обставин в розумінні ст. 149 КЗпП України, визнаних відповідачем як порушення позивачем посадових обов'язків.

Судом також встановлено, що в тексті оскаржуваного наказу відсутні відомості про те, що при застосуванні щодо позивача дисциплінарного стягнення було враховано ступінь тяжкості вчинено проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу позивача. Відсутні в оскаржуваному наказі й докази на підтвердження факту завдання позивачем шкоди інтересам товариства та факту попереднього неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків.

Відсутнє в оскаржуваному наказі й посилання на результати службового розслідування чи службових перевірок, матеріали яких послугували прийняттю оскаржуваного наказу, з яких би вбачалося дотримання відповідачем передбаченого ст. 149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Таким чином, відповідачем порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, що є самостійною і достатньою підставою для визнання накладеного дисциплінарного стягнення незаконним.

Що ж стосується оцінки наведених в оскаржуваному наказі обставин, з якими відповідач пов'язав застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення, то суд виходить з такого.

Як було встановлено вище, підставою дисциплінарної відповідальності позивача згідно із оскаржуваним наказом стало незабезпечення ним правового захисту інтересів товариства в судовій справі № 910/9053/16, яка розглядається в порядку господарського судочинства, а саме: 1) не забезпечення апеляційного оскарження ухвали господарського суду про зупинення провадження; 2) не ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність судді господарського суду; 3) не забезпечення подачі відзиву на позов в зазначеній судовій справі.

Так, із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивачем було не забезпечено апеляційне оскарження ухвали господарського суду м. Києва від 27.05.2016 про зупинення провадження у справі № 910/9053/16. Як вбачається із змісту вказаної ухвали господарського суду, провадження в зазначеній господарській справі було зупинено у зв'язку із необхідністю скерування матеріалів справи до Київського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги ТОВ «Міроіл» на ухвалу господарського суду м. Києва від 23.05.2016 про забезпечення позову. Провадження було зупинено до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТОВ «Міроіл» на ухвалу господарського суду м. Києва від 23.05.2016 у справі № 910/9053/16 та повернення матеріалів справи № 910/9053/16 до господарського суду м. Києва.

З цього приводу суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує факт зупинення чи не зупинення провадження у господарській справі із необхідністю направлення матеріалів справи до апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги.

При цьому, за змістом господарського процесуального законодавства, оскарження ухвали господарського суду м. Києва від 27.05.2016 про зупинення провадження у справі не виключало необхідності надіслання матеріалів справи до Київського апеляційного господарського суду і не впливало на час розгляду останнім справи, оскільки зупинення провадження в справі було другорядною (похідною) процесуальною дією, залежною від надіслання матеріалів справи до Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із оскарженням ухвали про забезпечення позову. А відтак, суд вважає, що за конкретних обставин оскарження ухвали про зупинення провадження не мало самостійного значення і жодним чином не вплинуло би на подальший рух вказаної господарської справи.

При цьому, сам по собі факт надіслання до Київського апеляційного господарського суду всіх матеріалів справи № 910/9053/16, а не їх копій, за господарським процесуальним законодавством не пов'язується із оскарженням ухвали про зупинення провадження у справі.

Зазначене вище дає суду підстави для висновку, що нездійснення позивачем заходів щодо апеляційного оскарження ухвали господарського суду м. Києва від 27.05.2016 про зупинення провадження у справі № 910/9053/16 не вплинуло і не могло за процесуальним законом вплинути на захист прав товариства як відповідача у справі № 910/9053/16. Водночас наявні в матеріалах справи ухвали господарських судів по справі № 910/9053/16 свідчать, що товариством було оскаржено ухвалу господарського суду м. Києва від 23.05.2016 про вжиття заходів забезпечення позову, у зв'язку із апеляційним оскарженням якої судом першої інстанції й було зупинено провадження в справі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що це не могло розцінюватись відповідачем як незабезпечення позивачем правового захисту інтересів товариства в судових органах.

Що ж стосується того факту, що позивачем не було забезпечено використання передбачених законодавством засобів реагування на істотні порушення суддею господарського суду, при ухваленні рішення про зупинення розгляду справи, норм процесуального права, то суд погоджується із позивачем, що здійснення такого реагування процесуальним законодавством покладено на вищі суди шляхом винесення в порядку ст. 90 ГПК України окремих ухвал, а ініціювання питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності процесуально не вплине на стан та ефективність правового захисту інтересів товариства в судових органах. Крім того, відповідачем не надано доказів, що інтереси товариства в судовій справі № 910/9053/16 представляв адвокат, який згідно із ч. 2 ст. 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції станом на момент винесення вказаної ухвали) має право на звернення зі скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність.

Тому в цій частині доводів відповідача суд не вбачає причинного зв'язку між не ініціюванням питання про дисциплінарну відповідальність судді та забезпеченням правового захисту інтересів товариства в судових органах. Тому зазначені обставини теж не можуть розцінюватися судом як неналежне виконання позивачем посадових обов'язків.

Не може суд погодитися й з посиланням відповідача в оскаржуваному наказі на незабезпечення подачі позивачем до господарського суду заперечень проти позову у вищезазначеній судовій справі № 910/9053/16, адже як встановлено із наявних в справі процесуальних документів, станом на момент винесення оскаржуваного наказу (19.07.2016) зазначена справа в господарському суді м. Києва (суді першої інстанції) ще не розглядалася по суті, жодного судового засідання в суді першої інстанції не відбулося. Суд також враховує, що подання відзиву на позовну заяву є процесуальним правом, а не обов'язком (ст. 59 ГПК України). Водночас відповідачем не доведено, що за конкретних обставин не реалізація права на подання відзиву якось негативно вплинула на стан захисту інтересів товариства як відповідача у справі № 910/9053/16.

Тому цей факт так само не може розцінюватися як неналежне виконання позивачем посадових обов'язків.

Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, а наведені в оскаржуваному наказі обставини не доводять вину позивача і протиправність його дій в незабезпеченні правового захисту інтересів товариства в судовій справі № 910/9053/16, яка розглядається в порядку господарського судочинства, і завдання цим шкоди інтересам товариства.

Це дає суду підстави для висновку, що наведені в оскаржуваному наказі обставини не можна розцінювати як порушення обов'язків працівника в розумінні ст. 139 КЗпП України і на підставі ст. 140 КЗпП України вважати позивача несумлінним працівником і застосовувати щодо нього заходи дисциплінарного впливу.

Отже, притягнення позивача на підставі оскаржуваного наказу до дисциплінарної відповідальності є незаконним.

Із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивач був ознайомлений з ним 20.07.2016. Тому встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду за захистом трудових прав позивачем дотримано.

Згідно з ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу).

Відповідно ч. 4 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Системний аналіз положень КЗпП України свідчить, що дисциплінарне стягнення має оскаржуватися шляхом визнання наказу про його оголошення незаконним.

За таких обставин суд знаходить позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 139, 140, 147, 1471, 149, 150, 233, КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №81 від 19.07.2016 Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким було оголошено догану начальнику юридичного департаменту ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова