Дата документу 03.08.2016
Справа N 320/1940/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» серпня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

за участю секретаря - Прозоровій Т.О.

представників позивача та третіх осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач уточнюючи позовні вимоги просить усунути перешкоди в користуванні кімнатою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування кімнатою № 89 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати зазначивши, що вона ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є власниками гуртожитку по АДРЕСА_1. ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю, здійснює обслуговування гуртожитку та прилеглої території, укладає договори з комунальними службами на теплопостачання та вивіз сміття, тощо. В даному гуртожитку у кімнаті АДРЕСА_1 нібито зареєстрована та повинна мешкати ОСОБА_6, у трудових відносинах із власником та ТОВ «Маттіол» не знаходилась та не знаходиться, плату за проживання, комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території не сплачує, договір найму відсутній. У вказаній кімнаті ОСОБА_6 тривалий час - декілька років не проживає, використовує кімнату не за призначенням, тобто не для проживання, але кімнату не звільняє - ключі не надає, з реєстрації не знімається, перешкоджає власнику в доступі до кімнати, від укладення договору найму, та оплати по ньому ухиляється, можливе місце дійсного проживання приховує. Позивач неодноразово пропонував відповідачу укласти договір найму та здійснювати оплату за проживання однак відповідач відмовляється від свого обов'язку щодо укладання договору та сплати по договору. Також відповідач відмовляється надати будь - які документи щодо правового утримання приміщення, відмовляється від участі в утриманні будинку в задовільному технічному стані. Остання відмова була отримана 26.03.2015 року, таким чином відповідач своєю бездіяльністю розірвав усі відносини з позивачем.

Позивач в судове засідання не з'явилась її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити суду пояснив, що відповідач ОСОБА_6 в кімнаті АДРЕСА_1 м. Мелітополь вже не проживає декілька років, кімнатою не користується, плату за комунальні послуги не вносить, договір оренди кімнати в неї відсутній.

Представник позивача та третьої особи ТОВ «Маттіол», ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі суду пояснила, що відповідач ОСОБА_6 орендну плату за приживання в кімнаті АДРЕСА_1 м. Мелітополь не вносить, комунальні послуги не сплачує, в кімнаті не проживає і цим не надає господарю вільно користуватися своїм майном. Відповідач навіть власноруч писала заяву до ВАТ «Запоріжжяобленерго» про те, що вона не проживає у вказаній кімнаті та просить не нараховувати їй оплату. Позивач пропонувала відповідачу укласти договір оренди кімнати, проте остання відмовилась.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, суду пояснила, що у 1993 році на підставі спільного рішення адміністрації ОП «Мелітопольпродмаш» і профспілкового комітету їй був виданий ордер на жилу площу в гуртожитку для малосімейних громадян та була зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1. Зазначена кімната у гуртожитку є її фактичним місцем проживання. Вона здійснює оплату усіх комунальних послуг за користування житлом. По теперішній час жодної речі з своєї кімнати вона не вивезла. В січні 2016 року вона знаходилась на лікуванні в лікарні м. Запоріжжя тому була відсутня за місцем свого мешкання, до цього вона постійно проживала у кімнаті. Відлучаючись лише на деякий час, коли надавала допомогу, своїй донці, яка народила дитину.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з підстав невірного визначення позивачем норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що відповідач ОСОБА_6 з 01.02.1980 року по 05.08.1998 року працювала на Мелітопольському заводі продовольчого машинобудування імені Воровського, який згодом був перетворений в орендне підприємство «Мелітопольпродмаш», а потім в ТОВ «Продмаш». Під час роботи на вказаному підприємстві 08.09.1993 року на підставі спільного рішення адміністрації ОП «Мелітопольпродмаш» і профспілкового комітету позивачу був виданий ордер на жилу площу в гуртожитку для малосімейних громадян. 09.11.1993 року у встановленому законом порядку ОСОБА_6 було зареєстровано у спірній кімнаті, і місце її реєстрації з того часу не змінювалось. Зазначена кімната у гуртожитку є її фактичним місцем проживання. Таким чином відповідач отримала на законних підставах право на проживання за вищезазначеною адресою. Оскільки іншого житла ОСОБА_6 не має, а в уточненій позовній заяві ставиться питання про визнання її такою, що втратила право користування кімнатою гуртожитку, можна зробити висновок, що в разі її задоволення судом відповідач змушений буде винаймати інше жиле приміщення, тобто фактично виселятись з гуртожитку, що заборонено нормою законом, а тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає, що даний позов не підлягає задоволенню та зазначила, що відповідач ОСОБА_6 на законних підставах проживає у спірній кімнаті гуртожитку, має законне право на проживання у кімнаті і ніхто не повинен позбавляти її цього права. Ордер єдиною підставою для вселення у кімнату гуртожитку. Позивач не надав жодних документів, що вказаний гуртожиток йому було передано у приватну власність.

Третя особа ОСОБА_2 який діяв від свого імені та як представник третьої особи ТОВ «Маттіол» позов ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представників, представників третіх осіб, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, письмові заперечення, надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачем обставини та докази, якими він аргументує свої позовні вимоги, спростовуються наступними доказами дослідженими під час розгляду справи.

Стаття 22 Конституції України зазначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожна особа має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_6 з 01.02.1980 року по 05.08.1998 року працювала на Мелітопольському заводі продовольчого машинобудування імені Воровського, який згодом був перетворений на орендне підприємство «Мелітопольпродмаш», а потім в ТОВ «Продмаш» /а.с.38/.

08.09.1993 року на підставі спільного рішення адміністрації ОП «Мелітопольпродмаш» і профспілкового комітету ОСОБА_6 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку для малосімейних громадян, та ОСОБА_6 вселилася в кімнату АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою /а.с.39/.

Відповідно до ст. 127 ЖК України, п.2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року, що втратило чинність на підставі постанови КМ України № 582 від 12.08.2015 року, однак було чинним на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Примірне положення), гуртожитки призначаються лише для поживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч.2 ст. 128, ст. 129 ЖК України, ч.1 п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, за змістом названих норм функціональне призначення гуртожитку визначається як зареєстрована у виконавчому комітеті районної міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі.

Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, будівля гуртожитку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 /а.с.5/.

Згідно договору позички від 01.01.2015 року ТОВ «Маттіол, в особі директора ОСОБА_7 отримало приміщення гуртожитку, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в позичку для користування з метою зайняття господарською діяльністю /а.с.6/.

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Вимоги про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування кімнатою власник гуртожитку ОСОБА_5 заявила з декількох підстав, зокрема, у зв'язку тривалим часом не проживання відповідача у гуртожитку, що суд визнає недоведеним, враховуючи наявність у кімнаті належних відповідачу речей та оплату ним комунальних послуг /а.с.45-49/.

Згідно договору про користування електричною енергією 30.11.2006 року було укладено договір між ОСОБА_6, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 та ВАТ «Запоріжжяобленерго» про постачання електричної енергії /а.с.43-44/.

Зупинення оплати за користання електричною енергією за заявою ОСОБА_6, суд вважає недостатнім підтвердженням того, що вона в цей час не мешкала в своїй кімнаті.

Крім того проживання відповідача в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 м. Мелітополь підтверджується поясненнями свідків допитаних під час розгляду справи.

Так свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_6 працювала на заводі «Мелітопольпродмаш». В період праці їй було надано ордер на жилу площу у гуртожитку. В 2001 році він став проживати в гуртожитку, ОСОБА_6 на той час в гуртожитку вже проживала. Проживає вона в гуртожитку і в теперішній час.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_6 в 1993 році вселилася в гуртожиток разом зі своєю донькою. Вона та відповідач проживають на одному поверсі гуртожитку. Вона була у кімнаті відповідача, там знаходяться усі її речі, на даний час відповідач проживає у кімнаті гуртожитку та з кімнати не виїжджала.

Крім того, суд критично відноситься до наданих суду довідок ТОВ «Матіол» про те, що ОСОБА_6 не проживає в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 м. Мелітополь кілька років, оскільки відомості які містяться в цих довідках спростовуються іншими документами (квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 45-49), показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Крім того, ТОВ «Матіол» не веде ніяких реєстраційних журналів, які б підтверджували знаходження або відсутність ОСОБА_6 в кімнаті гуртожитку.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, а також членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Статтею 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно розпорядку мешкання у гуртожитку розробленого ТОВ «Маттіол», вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордеру з своєчасним укладанням договору найму жилого приміщення. Проживання в гуртожитку здійснюється згідно договору найму (оренди), який повинен бути укладений з власником чи уповноваженою ним особою незалежно від того коли і ким вселився мешканець.

Відповідно до списку-відомості вручення повідомлень про необхідність укладення договору найму (оренди) житла для проживання за адресою: АДРЕСА_1 і необхідності термінового ремонту аварійних конструкцій вказаної будівля за 2015 рік, ОСОБА_6 відмовилась від укладання договору найма.

Проте що між сторонами фактично існують орендні правовідносини, а відмова у їх оформленні підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування кімнатою не являється.

Нові власники гуртожитку, яким останній належить на праві приватної власності, використовують його в якості майна, що здається в найм (оренду) за цивільно-правовими угодами, а не у розумінні гуртожитку, в якому житло надається особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням, а тому закріплені у нормах житлового законодавства, зокрема, у ст.ст. 128 , 132 ЖК України права попереднього наймодавця, що пов'язані з існуванням трудових відносин між ним та громадянами, як працівниками, в порядку ст.814 ЦК України в цій частині до нових власників гуртожитку не переходять.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що відповідач ОСОБА_6 тривалий час (декілька років) не проживає у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 м. Мелітополь, а тому суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_5 в задоволенні заяви про усунення перешкод в користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою,

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 814 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 127, 128, 129 ЖК України, ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 61, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою повністю відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Кучеренко