Справа 222/1492/15-ц
Провадження 2/222/6/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2016 року Володарський районний суд Донецької області

у складі судді Доценко С.І.

при секретарі Болбат Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Володарське цивільну справу за позовом:

Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_2

про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду, з урахуванням уточнених позовних вимог, принятих судом, за наступними підставами:

03.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інші витрати. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленному договором. Відповідач погодився з умовами договору та зобовязався сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця, але дану вимогу не виконав. Загальна заборгованість відповідача станом на 31.08.2015 року становить 36812,46 гривень та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6861,19 гривня, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 29951,27 гривня, від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 26401,57 гривня, яка була стягнута рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.08.2013 року, а також штрафу (процентна складова) в сумі 520,54 гривень, яку у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з*явився, однак залишив суду заяву в якій підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій заперечував проти задоволення позову. Просить суд розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» уклали кредитний договір № б/н від 03.05.2006 року, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості згідно кредитного договору б/н від 03.05.2006 року ОСОБА_2 станом на 31.08.2015 року має заборгованість 36812,46 гривень та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6861,19 гривня, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 29951,27 гривня, від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 26401,57 гривня, яка була стягнута рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29.08.2013 року. Різниця заборгованості за кредитним договором становить 10410,89 гривня, а також штрафу (процентна складова) в сумі 520,54 гривень, що разом становить 10931,43 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ст. 530 ч.1 ЦК України зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами від 07.02.2014 року «Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.».

Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року.

Проте, згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197.

Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу штраф на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 03.05.2006 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів в сумах 500 грн. та 520,54 грн.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконує, стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості в розмірі 10410,89 грн., яка складається з заборгованість за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом.

Судові витрати по справі складають 1218 гривень, які підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 95% з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1157,10 гривень.

Керуючись ст.ст.209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.05.2006 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Приватбанк (розрахунковий рахунок № 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 03.05.2006, яка утворилась станом на 31.08.2015 року в сумі 10410 (десять тисяч чотириста десять) гривень 89 копійок та судовий збір в розмірі 1157 (одна тисяча сто пятдесят сім) гривень 10 копійок, а всього 11 567 (одинадцять тисяч пятсот шістдесят сім) гривень 99 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області м. Маріуполя через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Доценко