Справа № 192/333/15-ц
Провадження № 2/192/12/16
У Х В А Л А

"03" серпня 2016 р.Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири з надвірними будівлями та спорудами та зустрічним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права приватної власності на 1/2 частину автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог від 19 червня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири з надвірними будівлями та спорудами.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 лютого 2004 року він уклав шлюб з ОСОБА_2, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області було складено актовий запис за № 6 від 21.02.2004 року.

16 грудня 2004 року згідно договору купівлі-продажу квартири в житловому будинку, ними як подружжям було придбано квартиру № 1 з надвірними будівлями та споруди по вулиці Перемоги 62 смт.Солоне Дніпропетровської області, право власності на яку було оформлено на відповідача ОСОБА_2

Відповідно до договору купівлі-продажу та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок придбане нерухоме майно складалося з ? частини цегляного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме: квартири № 1 - А, загальною площею 70, 5 кв.м., з яких жила 35, 5 кв.м.; літньої кухні - Б; сараїв - Е, Г; шийки з погрібом - Д; прибудови до літньої кухні - б;. деревяного душу - Ж; шлакоблочних: гаражу - В; сараю - З; споруд - 1,2,3.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року за позовом відповідача ОСОБА_2 шлюб між ними було розірвано.

З посиланням на ч. 1 ст. 63 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України зазначив, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при цьому дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, але відповідачка, будучи офіційно зареєстрованою в зазначеній квартирі, після розірвання шлюбу переїхала до своїх батьків на вул. Комарова 19 с. Гончарка Солонянського району Дніпропетровської області та вважає, що квартира АДРЕСА_1 з надвірними будівлями й спорудами належить на праві власності тільки їй і у добровільному порядку за взаємною згодою сторін не бажає визнати за ним право власності на ? її частину, тому він змушений звернутися з позовом до суду про визнання права власності на 1/2 частину квартири з надвірними будівлями та спорудами .

Відповідачка ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог від 11 серпня 2015 року, 01 лютого 2016 року, 09 та 25 березня 2016 року звернулася до суду з зустрічним позовом до відповідачів до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права приватної власності на 1/2 частину автомобіля.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 лютого 2004 року між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який було розірвано згідно рішення Солонянського районного суду від 14 жовтня 2014 року.

За час шлюбу 15 червня 2012 року на спільні кошти подружжя нами був придбаний автомобіль - OPEL VIVARO, який 19 червня 2012 року та зареєстрований у МРЕВ № 1 на прізвище ОСОБА_1 з державним номером АЕ 1442 НА, який, крім спірного житлового будинку, також є спільним майном подружжя відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, згідно положень якої кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктами права спільної сумісної власності, розпорядження яким відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України здійснюється за згодою всіх співвласників, при цьому згода співвласника на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та/або держаній реєстрації має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Після її звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу 24 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_1 провів відчуження придбаного у шлюбі та належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля OPEL VIVARO, державний номер НОМЕР_1 своєму батькові - ОСОБА_3, на імя якого в цей же день була проведена державна реєстрація спірного автомобіля, при цьому вона, як один із власників транспортного засобу, своєї згоди на відчуження автомобіля, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, не надавала ні в усній, ні письмовій формі.

Вважала з посиланням на ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України, що спірний автомобіль OPEL VIVARO, вартість якого становить 184 310 гривень, є цінним майном, у звязку з чим згода на його відчуження нею мала бути надана у письмовій нотаріально посвідченій формі, яка вимагається також і у звязку з тим, що право власності на автомобіль підлягає державній реєстрації відповідно до постанови КМУ №1388 від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Такої її згоди у наданих реєстраційним відділом матеріалах немає, що свідчить про істотне порушення її прав співвласника товару, тому зміст договору купівлі-продажу автомобіля суперечить вимогам діючого законодавства та згідно приписів статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним з зазначених в ч.1 даної статті підстав: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, оскільки спірний договір купівлі-продажу автомобіля, який виходить за межі дрібного побутового правочину, суперечить вимогам ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України, а тому змушена звернутись з даним позовом до суду та прохати визнати право приватної власності на ? частину автомобіля НОМЕР_2.

Позивач ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.20,21,24 т.2), в судове засідання 03 серпня 2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 20 березня 2015 року з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.28-29 т.1).

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 за первісним позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири з надвірними будівлями та спорудами підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, оскільки була придбана ними в період шлюбу на спільні кошти подружжя та є спільним майном подружжя. В той же час, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 не визнав, надавши суду і письмові заперечення (а.с.217-222 т.1), згідно яких зазначив, що спірний автомобіль був придбаний на грошові кошти батька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, а тому був зареєстрований на його сина ОСОБА_1, позивача у справі. Автомобіль не є спільним майном подружжя, так як відповідачка ОСОБА_2 взагалі не приймала участі в його придбанні ні своєю працею, ні коштами, а сплачені при покупці автомобіля грошові кошти не належали позивачеві ОСОБА_1 та відповідачеві ОСОБА_2 як спільне майно подружжя. При вирішенні спору про визнання майна спільним майном подружжя необхідно зясовувати джерело і час придбання такого майна, про що в своїх правових висновках неодноразово зазначав Верховний суд України, і саме позивач повинен довести, що спірне майно є спільним майном подружжя. Крім цього, прохав врахувати, що визначена відповідачкою ОСОБА_5 вартість автомобіля взята з інтернету і не відповідає реальній його вартості, після розлучення відповідачка забрала частину речей, спільно придбаних під час шлюбу, а також накопленні подружжям грошові кошти, тому підстав вимагати частину автомобіля ніяких у неї немає.

Відповідач ОСОБА_2, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через свого представника (а.с.22,25 т.2), в судове засідання 03 серпня 2016 року не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив проводити розгляд справи у її відсутність, оскільки інтереси позивача при розгляді справи представляє її представник ОСОБА_6 згідно договору на представництво інтересів від 13 березня 2015 року (а.с.31-32 т.1) з усіма повноваження сторони у справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 визнав та не заперечував проти їх задоволення, а зустрічну позовну заяву з урахуванням поданих уточнень підтримав та прохав її задовольнити, оскільки і спірна квартира і автомобіль придбані сторонами в шлюбі, а тому є спільним майном подружжя з рівними частками по ? кожному, оскільки іншої домовленості між ними було, але позивач ОСОБА_1 здійснив відчуження автомобіля, який є цінним майном, без згоди іншого подружжя ОСОБА_2, а тому такий правочин суперечить діючому законодавству та підлягає визнанню недійсним, а за позивачкою необхідно визнати право власності на ? частину автомобіля як спільного майна подружжя. Для визначення дійсної вартості спірного автомобіля прохав призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу, оскільки для встановлення цінності автомобіля НОМЕР_2 необхідні спеціальні знання у галузі товарознавства, які можливо вирішити за допомогою проведення відповідної експертизи. На розгляд експертизи прохав поставити питання щодо визначення вартості автомобіля НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, станом на 24 вересня 2014 року та станом на дату проведення експертизи, для проведення якої прохав зобовязати власника автомобіля надати експертові вільний доступ до автомобіля для проведення судової експертизи.

Відповідач по зустрічній позовній заяві ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що автомобіль НОМЕР_2 він за власні кошти купив для свого сина ОСОБА_1, оскільки той хотів великий автомобіль для розвитку своєї торгівлі за 5500 доларів США, які останній обіцяв йому повернути, але боргове зобовязання ними не оформлялось. Син обіцяв гроші зібрати та віддати, але коли ОСОБА_2 покинула його сина, то всі грошові кошти забрала, тому він не зміг сплатити йому надані для покупки автомобіля гроші, у звязку з чим переоформив автомобіль на нього в рахунок зазначеного боргу. Йому відомо, що відповідачка ОСОБА_2 не приймала ніякої участі у купівлі автомобіля, як і іншого майна, яке мали його син та його дружина, яка не працювала та не приносила в сімю ніяких коштів, а він як батько весь час їм допомагав матеріально.

Суд, заслухавши думку представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який не заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення судової експертизи, віднісши його вирішення на розсуд суду, так як вважав, що зустрічний позов не підлягав прийняттю до спільного провадження з первісним позовом, відповідача ОСОБА_3, який не заперечував проти призначення експертизи та не заперечував надати спірний автомобіль експертові для огляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про призначення судової товарознавчої експертизи підлягає задоволенню, оскільки сторонами не погоджена вартість спірного автомобіля НОМЕР_2, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 424137 від 24 вересня 2014 року є ОСОБА_3 (а.с.190 т.1), а для визначення вартості спірного майна, визначення його цінності з урахуванням позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання за відповідачкою права власності на ? частину спірного автомобіля потрібні спеціальні знання, то у справі необхідно призначити судову автотоварознавчу експертизу.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст.57,143-147,168, п.5 ч.1 ст.202, 208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Призначити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири з надвірними будівлями та спорудами та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права приватної власності на 1/2 частину автомобіля, судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити Дніпропетровському науково дослідному інституту судових експертиз.

На розгляд експертизи поставити слідуючі питання:

-Яка була вартість автомобіля НОМЕР_2, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 424137 від 24 вересня 2014 року є ОСОБА_3, станом на 24 вересня 2014 року?

-Яка є вартість автомобіля НОМЕР_2, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 424137 від 24 вересня 2014 року є ОСОБА_3, станом на дату проведення експертизи?

Попередити експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Для проведення експертизи надати експерту матеріали цивільної справи.

Зобовязати власника автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 надати експертові вільний доступ до автомобіля для проведення судової експертизи.

Обовязок оплатити витрати по проведенню експертизи покласти на відповідача ОСОБА_2.

На період проведення експертизи провадження у справі зупинити.

Ухвала суду в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області через райсуд протягом 5 днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя