Справа №579/677/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1375/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 15 червня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотопі Сумської області

про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 15 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області на ОСОБА_3 15000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

У задоволенні в іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

На зазначене рішення відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом неповно зясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, а також характер та обсяг моральних та фізичних страждань позивача. Крім того, звертає увагу на те, що відповідно до змін у п.8 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювання і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника відповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи з 19 березня 1988 року по 23 грудня 2008 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» на різних посадах і був звільнений з роботи за станом здоровя на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.6-10).

Відповідно до акту розслідування професійного захворювання Кролевецької районної СЕС Сумської області від 27 вересня 2005 року ОСОБА_3 були встановлені наступні професійні захворювання: Хронічний обструктивний бронхіт II ст. пилової етіології в стадії загострення, емфізема легенів I ст., дихальна недостатність I-II ст. Супутній діагноз: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність I ст.

Розвиток професійного захворювання в даному випадку міг бути спричинений дією шкідливих і небезпечних виробничих факторів, наявність котрих в робочій зоні в концентраціях вище ГДР, підтверджена лабораторними дослідженнями проведеними лабораторією Кролевецької районної СЕС. Вірогідність цього зростає, тому що в даному випадку має місце сполучена дія кількох шкідливих факторів. Окрім того, не проходження періодичного медичного огляду могло призвести до пізньої діагностики захворювання, а отже до роботи в несприятливих і шкідливих умовах хворої людини, що в кінцевому результаті і призвело до розвитку професійного захворювання (а.с.12-15).

Відповідно до довідки МСЕК та акту №898 огляду МСЕК від 04 жовтня 2005 року ОСОБА_3 було встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с.16, 38-41, 49).

Як вбачається з виписки з акту огляду МСЕК від 24 жовтня 2008 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності та III групу інвалідності. В подальшому даний ступінь втрати професійної працездатності підтверджується виписками з акту огляду МСЕК від 28 жовтня 2009 року, 20 листопада 2013 року, 13 листопада 2015 року (а.с.50-53).

Постановою ВВД ФССНВ у Кролевецькому районі №223 від 29 листопада 2005 року ОСОБА_3 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 16400,00 грн. та щомісячну грошову суму в розмірі 167,64 грн. (а.с.47-48).

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що оскільки позивачу вперше було встановлено висновком МСЕК ступінь втрати професійної працездатності 4 жовтня 2005 року, тобто в період дії положень ст.34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», які встановлювали відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, тому саме на відповідача повинен бути покладений обовязок по відшкодуванню такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до п. п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вказаного Закону у зазначеній редакції, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, актом розслідування професійного захворювання та актом №898 огляду МСЕК від 04 жовтня 2005 року позивачу було вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди позивачу виникли з моменту встановлення вперше факту стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 04 жовтня 2005 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, суд першої інстанції правильно застосував закон, що діяв на момент виникнення правовідносин та стягнув кошти на відшкодування моральної шкоди з відповідача - відділення Фонду, оскільки такий обов'язок за законом покладався на відповідача.

Посилання відповідача на те, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно із ч. 8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця, не спростовують висновків суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з послідуючими змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12 та від 11 травня 2016 року у справі № 6-3149 цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії закону є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Таким чином, суд вірно стягнув кошти на відшкодування моральної шкоди позивачеві з відповідача.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням розміру втрати позивачем професійної працездатності, ступеню доведеності ним характеру і обсягу моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, з дотриманням вимог розумності, виваженості і справедливості, що узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Заподіяння моральної шкоди позивачеві при наявності у нього зазначених професійних захворювань є очевидним, а тому доводи відповідача в скарзі про те, що з цього приводу відсутній медичний висновок і позивачеві сплачена одноразова допомога у сумі що компенсує моральний аспект страхового випадку, є безпідставними.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Конотоп Сумської області відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 15 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -