Справа № 694/702/16-ц
провадження 2/694/392/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

04.08.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Сакун Д.І.,

при секретарі Матвієнко А.А.,

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Хлипнівська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в якій зазначила, що вона є одноособовим власником домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_1. На даний момент у вказаному будинку без правових підстав зареєстрований та проживає ОСОБА_1, який є для неї стороннім та втратив право на користування будинком, на підставі ст. 116 Житлового кодексу України. Вказує, що в минулому ОСОБА_1 звернувся до неї із проханням дозволити йому пожити у належному їй будинку, на що вона надала йому усний дозвіл на проживання у вказаному будинку, за умови збереження майна в будинку та дотримання умов соціального співжиття, та зареєструвала його проживання. Проте, всупереч встановленій домовленості, ОСОБА_1 порушує правила соціалістичного співжиття, та робить неможливим проживання з ним в одному будинку, ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, свариться нецензурно виражається, застосовує насильство до позивачки та до членів сім'ї. Знятись з реєстрації в будинку добровільно відмовляється. Зазначає, що вона зверталась в сільську раду, в міліцію. Відносно ОСОБА_1 вживались заходи громадського впливу, але вони виявились неефективними, ОСОБА_1 не припинив порушувати правила соціалістичного співжиття, погано відноситься до співмешканців будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1, а також зловживає спиртними напоями, та вчиняє протиправні дії до мешканців будинку АДРЕСА_1.

В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила виселити ОСОБА_1 з житлового приміщення домоволодіння АДРЕСА_1

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, позивачка пояснила, що відповідач по справі є її рідним братом і був прописаний у вказаному домоволодінні з дозволу їх матері ОСОБА_4 приблизно з 1993 року. Конфлікти у неї з братом почали виникати після смерті матері. На даний час відповідач проживає у даному домоволодінні, зловживає спиртними напоями, кидається на неї і її родичів з ножем, постійно погрожує, внаслідок чого проживати з ним у вказаному домоволодінні неможливо. Крім того, вона вимушена сплачувати всі комунальні послуги за утримання даного житлового будинку одноособово, відповідач приймати участь у цих витратах не бажає. З урахуванням наведеного, в кінцевому просять просять задоволити позов і виселити відповідача з спірного житлового приміщення. У судове засідання 04.08.2016р. позивачка та її представник не з`явились, просили провести розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що проживає у даному домоволодінні з 1968 року, приписаний у ньому свою матір`ю - колишньою власницею будинку. Алкогольними напоями не зловживає, лише інколи на свята вживає їх разом позивачкою та її чоловіком, фізичне насильство не застосовує, не погрожує, спільне господарство з позивачкою не веде, іншого житла не має. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Хлипнівської сільської ради у судовому засіданні щодо вирішення питання про задоволення чи відмову у позові поклався на розсуд суду. Пояснив, що позивачка та відповідач інколи зловживають спиртними напоями, позивачка скаржилася на відповідача стосовно погроз на її адресу. У подальшому подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є домоволодіння АДРЕСА_1.

Вказане домоволодіння належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами відповідач проживає у вказаному будинку понад 20 років і зареєстрований там зі згоди колишньої власниці будинку - матері ОСОБА_4, є рідним братом позивачки.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_2 вказує про те, що відповідач по справі веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та порушує громадський порядок і умови нормального співжиття, погрожує їй та членам її родини фізичною розправою, що робить неможливим для неї проживання з відповідачем в одному домоволодінні, не несе витрат пов`язаних з утриманням будинку, у зв"язку з чим вона позбавлена у повній мірі використовувати свою власність. Просить виселити відповідача спірного житлового приміщення на підставі ст. ст. 316, 383, 391, 405 ЦК України та ст. 116, 150, 156 ЖК України.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319,321 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України).

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 9 ЖК України передбачає, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Право власності ОСОБА_4, яка за життя зареєструвала у домоволодінні ОСОБА_1, припинилося у зв'язку з її смертю, внаслідок чого як похідне, припинилося й право користування відповідача будинком.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Відповідач не є членом сім`ї позивачки, оскільки згідно ч. 2ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач спільне господарство з позивачкою не веде, що підтерджено ним у судовому засіданні. Угоди між сторонами щодо порядку користування спірним жилим будинком укладено не було.

Відтак позов підлягає задоволенню на підставі ст. 391 ЦК України.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 р. у справі 6-158цс14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-30278ск15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2016 р. у справі № 6-614ск16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 - 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, Конституцією України, ст. 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Хлипнівська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Сакун