Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/462/12-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 05 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухна О.М.

суддів Жигановської О.С., Зарицької Г.В.

з участю

секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання згоди на проведення реконструкції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просив зобовязати ОСОБА_2 надати йому згоду на проведення реконструкції з розширенням приміщення кухні частини будинку, а саме АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що сторони є власниками квартир у спірному будинку. Він мав намір здійснити переобладнання належної йому квартири із збільшенням її площі, однак відповідач такої згоди не надала. З посиланням на ст.ст.317, 321, 361 та 391 ЦК України просив задовольнити його позов.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2013 року позову задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 згоду на проведення реконструкції з розширенням приміщення кухні частини будинку, а саме АДРЕСА_1.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2013 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що судом безпідставно застосовано норми ст.391 ЦК України, оскільки позивач не є власником земельної ділянки та не потребує будівництва.

Відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу та пояснили, що згоду на переобладнання ОСОБА_2 не надає, оскільки позивач бажає облаштувати 2 поверхи, що призведе до руйнації стін її квартири, а також відсутності у нього земельної ділянки для будівництва.

Позивач та її представник заперечують у задоволенні скарги.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд, з посиланням на ст.391 ЦК України, вважав відмову відповідача у наданні згоди на розширення квартири позивача достатньою обставиною для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, управління регулювання земельних відносин Житомирської міської ради у листі від 21.10.2009 року повідомило ОСОБА_3 про неможливість виділення будь-кому із співвласників будинку частини земельної ділянки та подальше її оформлення у звязку із існуючою забудовою території (наявність двох багатоквартирних будинків на одній земельній ділянці) та великої кількості співвласників.

Житловий багатоквартирний будинок по вул.Довженка, 8 в м.Житомирі рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 607 від 26.08.2010 року виведений з житлового фонду міської ради та знятий з балансу комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 у звязку із приватизацією всіх квартир (а.с.37).

Рішенням Житомирської міської ради № 396 від 21.06.2012 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вул.Довженка, 8 в м.Житомирі (а.с.47).

Як передбачено ст. 152 ЖК України переобладнання та перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Згідно п.1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17.05.2005 року, для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків,

жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Виконавчий комітет Житомирської міської ради у своєму листі від 28.12.2010 року повідомив позивача про необхідність згоди ОСОБА_2 для розгляду його заяви про реконструкцію з розширенням приміщення кухні частини будинку (а.с.18), однак будь-якого рішення по розгляду заяви ОСОБА_1 не прийняв.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач посилався на неможливість розгляду його заяви про реконструкцію квартири без згоди власника іншої квартири та просив зобовязати останню надати таку згоду.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не

передбачено законодавством.

Таким чином, вимога про зобовязання ОСОБА_2 надати згоду на переобладнання є неналежним способом захисту, оскільки надання або ненадання такої згоди є правом співвласника будинку, яка не може бути примушена надавати таку згоду.

Вимога про визнання за позивачем права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України) на переобладнання без згоди ОСОБА_2 заявлена не була.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до ухвалення помилкового рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання згоди на проведення реконструкції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: