Номер провадження: 22-ц/785/1914/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Таварткіладзе О.М., Кравця Ю.І.,

секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди, -

встановила:

05.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив у судовому засіданні, та в остаточній його редакції (т.с.1,а.с.235) просив;

- скасувати наказ ТОВ «Ламан Транс-Експрес» за №62/1 від 22.04.2014 року про звільнення його з роботи за прогули, вчинені з 14 по 16 квітня 2014 року;

- зобовязати ТОВ «Ламан Транс-Експрес» поновити його на роботі, на посаді водія цього товариства,

- стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» заробітну плату за період часу з 01.03.2014 року по 24.11.2015 року у розмірі 27618 грн. 21 коп.; 3% річних - 1439 грн. 17 коп., грошову інфляцію невиплачених коштів у розмірі 7823 грн. 15 коп.,

- стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» моральну шкоду у розмірі 50000 грн., завдану йому в результаті порушення законодавства про працю;

- стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» витрати на виклики свідків (листи, телеграми) у розмірі 126 грн. 62 коп.,

- стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 16882 грн. 60 коп. посилаючись на такі обставини:

З березня 2011 року він працював на посаді водія у ТОВ «Ламан Транс-Експрес».

12.04.2014 року позивач повернувся із відрядження, а 14.04.2014 року його викликали до керівництва товариством, яке звинуватило його у крадіжці дизельного пального. Тоді ж йому запропонували деякий час побути у відпустці.

18.05.2014 року керівник ТОВ «Ламан Транс-Експрес» ОСОБА_4 по телефону запропонував позивачу зайти до бухгалтерії товариства для оформлення документів, та принести гроші за викрадене паливо.

19.05.2015 року позивач прийшов на роботу до ТОВ «Ламан Транс-Експрес», але на прохідній його на території товариства не впустили.

Оскільки вияснити причини відсторонення його від роботи виявилося неможливим у звязку із тим, що адміністрація ТОВ «Ламан Транс-Експрес» відмовлялася із ним спілкуватися у телефонному режимі та не допускала його на територію товариства, 26.05.2014 року позивач звернувся зі скаргою на дії позивача до Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області.

Із отриманої відповіді з Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області позивачу стало відомо, що його звільнено з роботи з 14.04.2014 року за п.4ч.1ст.40 КЗпП України, за прогул. Але після звільнення позивача з роботи йому не були сплачені відповідачем заробітна плата з 01.03.2014 року по день звільнення. Наказ про звільнення з роботи був надісланий позивачу на адвокатський запит лише 13.06.2014 року.

Позивач вважає, що він прогулів не вчиняв, оскільки не зявлявся на роботу у звязку із тим, що адміністрації товариства відправила його у короткочасну відпустку, а в подальшому не допускала до роботи та на територію товариства.

Позивач вказує, що незаконним звільненням з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати йому була завдана моральна шкода, передбачена ст.237-1 КЗпП України, яка виразилася у тому, що він морально страждав і переживав з приводу порушення відповідачем його трудових прав, в результаті цього втратив нормальні життєві звязки та вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у 50000 грн..

Представник ТОВ «Ламан Транс-Експрес» позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі посилаючись на те, що 14.04.2014 року позивач знаходився на території товариства у стані алкогольного спяніння, і в цей же день надав письмові пояснення з приводу недостачі палива. 16.04.2014 року позивач після обіду знову зявився на роботі у стані алкогольного спяніння, та відмовився надавати будь-які пояснення з приводу того, чому він був відсутнім на роботі 14.04.2014 року. Про звільнення позивача з роботи було повідомлено 29.04.2014 року листом, і тоді ж йому було запропоновано отримати трудову книжку. Заробітна плата не була своєчасно перерахована позивачу у звязку із тим, що товариство не співпрацює із банком, в якому позивач має свій грошовий рахунок.

Крім того, представник ТОВ «Ламан Транс-Експрес» просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі вказуючи, що позивачем не пропущений строк позовної давності за зверненням до суду із цим позовом, оскільки наказ про звільнення з роботи не вручений позивачу до теперішнього часу.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Ламан Транс-Експрес» просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін вказуючи, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав;

Відповідно до вимог п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, які мають значення для розгляду справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі у «Ламан Транс-Експрес» на посаді водія, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності за зверненням до суду із вимогами про поновлення на роботі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати суд першої інстанції виходив із того, що позивачем фактично заявлені вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, які не можуть бути задоволені, оскільки позивачу відмовлено у поновленні на роботі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив із того, що задоволення цих вимог є залежним від вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у задоволенні який позивачу відмовлено. Тому правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, так як ці висновки відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. В іншій частині рішення висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з п.4ч.1ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 233 КЗпП України встановлені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається із матеріалів справи,з березня місяця 2011 року ОСОБА_2працював у ТОВ «Ламан Транс-Експрес» на посаді водія.

Згідно наданих відповідачем доповідних, складених інженером ТОВ «Ламан Транс-Експрес» і начальником відділу кадрів, позивач був відсутнім на роботі з 15 по 18.04.2014 року та 21.04.2014 року, а 22.04.2014 року був складений акт про відсутність ОСОБА_2 на роботі з 14 по 21 квітня 2014 року.

Наказом ТОВ «Ламан Транс-Експрес» за №62/1 від 22.04.2014 року позивача було звільнено з роботи за п.4ч.1ст.40 КЗпП України з 14.04.2014 року за прогули, вчинені ним у період часу з 14 по 16 квітня 2014 року. При цьому, відповідачем не були зясовані причини відсутності позивача на роботі саме 14.04.2014 року; йому не було запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на роботі саме у цей день.

Отже, ОСОБА_2 було звільнено з роботи з порушенням п.4ч.1ст.40 КЗпП України.

Позивач у позовній заяві до суду визнав, що наказ про звільнення його з роботи був наданий адвокату позивача на адвокатський запит саме 13.06.2014 року. Отже, з цього часу почався відліку строку позовної давності за зверненням ОСОБА_2 до суду з позовом про поновлення його на роботі.

Судом першої інстанції законно та обґрунтовано встановлено, що 30.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ламан Транс-Експрес» про зміну дати звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

08.12.2014 року ця позовна заява ОСОБА_2 залишена судом першої інстанції без розгляду. І лише 05.12.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про поновлення його на роботі.

Отже, звертаючись до суду з позовом 05.12.2014 року про поновлення його на роботі позивач пропустив строк позовної давності за зверненням до суду з цими вимогами, та не надав заяви до суду про поновлення цих строків.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні цієї частини вимог саме із цих підстав, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності за зверненням до суду з вимогами про поновлення його на роботі.

Колегія суддів визнає, що рішення суду в цій частині відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що уточнюючи заявлені позовні вимоги - т.с.1,а.с.235, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату, яка йому була нарахована, але не виплачена за період часу з 01.03.2014 року.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ці вимоги позивача, а тому неправомірно прийшов до висновку, що позивачем заявлявся лише позов про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги при розрахунку. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум ч.1ст.116 КЗпП України.

В апеляційному суді Одеської області було встановлено, що згідно довідки ТОВ «Ламан Транс-Експрес» (без номера і дати) - т.с.2а.с.109, позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01.04.2014 року по 14.04.2014 року у розмірі 474 грн. 08 коп.. Крім того, позивачу нарахована але не виплачена грошова компенсація за 26 днів не використаної відпустки за період часу з 12.03.2013 року по 14.04.2014 року у розмірі 948 грн. 71 коп. (з урахування податків та інших платежів).

Приймаючи до уваги, що позивач не звертався до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації за невикористану відпустку після звільнення з роботи, колегія суддів не вирішує питання щодо невиплаченої ОСОБА_2 цієї грошової суми. В частині заявлених позовних вимог про стягнення заробітної плати з 01.03.2014 року колегія суддів визнає, що ці вимоги підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 474 грн. 08 коп., з відрахуванням необхідних податків та платежів, так як вони ґрунтуються на вказаних вище нормах матеріального права, і підтверджені відповідачем наданою до суду довідкою.

Статтею 95 КЗпП України та статтею 33 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата працівників підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 103 відсотка.

Підприємства, установи та організації підвищують розмір оплати праці у звязку з індексацією за рахунок власних коштів ч.1ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 року.

Колегією суддів встановлено, що позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01.04.2014 року по 14.04.2014 року у розмірі 474 грн. 08 коп. до часу розгляду справи в суді апеляційної інстанції. За вказаний період часу, а саме з 15.04.2014 року по 06.07.2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 103 відсотка, тому ТОВ «Ламан Транс-Експрес» зобовязане було нарахувати ОСОБА_2 грошову інфляцію 474 грн. 08 коп., але відповідачем цього зроблено не було.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги про стягнення грошової інфляції своєчасно не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню, так як ґрунтуються на законі, колегія суддів визнає, що стягненню підлягає грошова інфляція у розмірі 374 грн. 05 коп.. При визначенні вказаної суми колегія суддів виходила з величини індексу споживчих цін, які були визначені за період часу 15.04.2014 року по 06.07.2016 року та грошової суми (заробітної плати у розмірі 474 грн. 08 коп.), яка не була виплачена позивачу.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення його на роботі залишені без задоволення.

Колегія суддів також визнає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача 3% річних, оскільки трудовим законодавством не передбачений порядок стягнення цих відсотків.

Правилами ст.237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Колегією суддів встановлено, що у звязку із незаконним звільненням позивача з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, йому була завдана моральна шкода, яка виразилася у тому, що він морально страждав і переживав з цього приводу, втратив нормальні життєві звязки, та вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вказаної вище норми матеріального права, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі неправомірних дій роботодавця, які спричинили цю шкоду, та наявність самої моральної шкоди. При цьому не має правового значення для вирішення спору про стягнення моральної шкоди пропуск позивачем строків за зверненням до суду з позовом про поновлення на роботі.

Суд першої інстанції в порушення вказаної вище норми матеріального права безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, у звязку із чим рішення суду у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї частини позовних вимог ОСОБА_2.

Колегія суддів визнає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 грн., завдана в результаті незаконного звільнення з роботи і несвоєчасної виплати заробітної плати. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди колегія суддів виходить із характеру та обсягу страждань, (душевних, психічних, тощо), який зазнав ОСОБА_2; характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо); та з урахуванням вимушених змін у його житті, а також часу і зусилля, необхідного для відновлення попереднього стану. Також колегія суддів приймала до уваги при визначенні розміру майнової шкоди засади розумності, виваженості і справедливості.

Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню частково, у розмірі 9000 грн., витрати на правову допомогу, надану позивачу, оскільки позивачем доведений у встановленому законом порядку розмір наданої йому такої допомоги, та такі вимоги ґрунтуються на законі.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 16882 грн. 60 коп., оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, а не у повному обсязі.

Є не доведеними у встановленому законом порядку і вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, понесених на виклики свідків (листи, телеграми) у розмірі 126 грн. 62 коп. Крім того, як визначено у ст.74 ЦПК України, судові повістки та процесуальні документи надсилаються сторонам у справі судом, який розглядає справу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до теперішнього часу не отриманий наказ про звільнення його з роботи, оскільки такі доводи суперечать матеріалам справи та нормам процесуального права.

Так, правову допомогу позивачу у зазначеній цивільній справі надавала адвокат ОСОБА_3. Саме на запит адвоката ОСОБА_3 був надісланий наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи. Цей же факт визнав у своїй позовній заяві і сам позивач. У звязку із цим суд першої інстанції правомірно визнав дату вручення наказу позивачу про його звільнення з 13.06.2014 року, та з цього часу почав відлік строку позовної давності за зверненням позивача до суду із цим позовом.

Не приймає до уваги колегія суддів і заперечення відповідача про те, що заробітна плата не була виплачена позивачу у звязку із тим, що рахунок позивача відкритий в банку, з яким не співпрацює ТОВ «Ламан Транс-Експрес», оскільки ці заперечення є не доведеними у встановленому законом порядку та спростовуються доказами, наданими позивачем і відповідачем до суду першої інстанції, а саме: довідками з банку, та платіжною карткою, куди відповідач перераховував заробітну плату позивачу. Тому відповідач мав можливість перерахувати заробітну плату позивачу на його банківську карту, оскільки на цю картку позивачу перераховувалася заробітна плата.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для розгляду цієї справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» заробітної плати, моральної шкоди, грошової інфляції своєчасно не сплачених коштів та витрат на правову домомогу скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» (яке знаходиться в с. Усатове Біляївського району Одеської області на 9-му кілометрі Ленінградського шосе, , ІПН 95, свідоцтво №200012174 р/р №1 в ПАТ «Марфін Банк», МФО 328168) на користь ОСОБА_2 (який проживає у м. Одесі на вул. Дніпропетровська дорога 120, кв.№22, ІПН НОМЕР_1) заробітну плату у розмірі 474 гривні 08 копійок за період часу з 01.04.2014 року по 14.04.2014 року з відрахуванням необхідних податків та платежів, та грошову інфляцію своєчасно не виплаченої грошової суми у загальному розмірі 374 гривні 05 копійок за період часу з 14.04.2014 року по 06.07.2016 року, моральну шкоду у розмірі 5000 гривен, та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 гривен.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П. Фальчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6