Справа №333/7286/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2016р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Сєроштановій Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа: Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла і зняття з реєстраційного обліку та зустрічної позовної заяви за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до ОСОБА_1, третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про заборону відчуження житла, -

В С Т А Н О В И В:

15.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 19.10.2012 року її за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 15.05.2014 року малолітніх дітей було влаштовано до сімейних форм виховання та за ними закріплено право проживання за адресою: АДРЕСА_1. Позивачу належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2014 року, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. Внаслідок позбавлення батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_2, 2007 року народження та ОСОБА_3, 2008 року народження, позивач втратила особисті немайнові права щодо останніх, але через те, що за ними закріплено право проживання в квартирі і вони зареєстровані в ній, у неї є перешкоди у розпорядженні своєю власністю. Так як районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району відмовила ОСОБА_4 в наданні дозволу на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1, тому позивач звернулась до суду і просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації міста проживання у відділі паспортної реєстрації Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області.

19.12.2014 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про заборону відчуження житла, посилаючись на те, що 19.10.2012 року ОСОБА_1 була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти були влаштовані до сімейних форм виховання, в сім'ю громадян України. На час, коли діти залишились без батьківського піклування, то вони мешкали разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Під час позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 заборона на відчуження житла не накладалось у зв'язку з тим, що квартира належала бабусі останньої - ОСОБА_5. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 03.06.2011 року № 140р було закріплено право користування квартирою дітьми до набуття ними повноліття. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2014 р., на цей час квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 Так як, на теперішній час позивач має намір розпорядитись своїм майном, що порушить права дітей, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району просить суд накласти заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_6 первісний позов підтримала повністю, суду пояснила, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, після смерті бабусі. Так як на теперішній час виникла велика заборгованість по сплаті за комунальні та житлові послуги, позивачка ОСОБА_1 має намір продати квартиру, але їй перешкоджає реєстрація дітей. На даний момент позивачка мешкає у селі Островське, Новомиколаївського району, Запорізької області разом зі своєю новонародженою дитиною. Представник позивача просить позов задовольнити, заперечує проти зустрічного позову, так як вважає, що позивачка має право розпоряджатись своєю власністю, оскільки остання була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, останні були усиновлені громадянами України, тому діти мають право на користування жилим приміщенням вже у новій родині, посилаючись на підстави, передбачені ч.3 ст. 71 ЖК УРСР, ст. 167 СК України, а саме: збереження за неповнолітніми права на проживання та користування житлом в разі їх тимчасової відсутності обумовлено наявністю певних прав та обов'язків, що виникають між дитиною та її родичами за походженням, з якими вона проживала у відповідному житлі до позбавлення її батьків батьківських прав, встановлення над дитиною опіки або піклування, влаштування до дитячого будинку тощо. Проте, даними нормами не передбачено право на збереження житла за відсутньою дитиною та користування нею житлом у разі усиновлення. Судом встановлено, що малолітні діти усиновлені громадянами України, а тому за ними не зберігається право на збереження житла. Повністю заперечує проти зустрічного позову, так як накладення заборони на відчуження житла буде обмежувати права ОСОБА_1 За рішенням суду від 19.10.2012 року позивача по первісному позову було позбавлено батьківських прав, рішення набуло законної сили, дітей було усиновлено. Отже, між позивачем та малолітніми дітьми припинились особисті та майнові права і обов'язки. Тобто, з моменту усиновлення діти втратили статус дітей позбавлених батьківського піклування та зняті з обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а тому накладення заборони відчуження на належну ОСОБА_1 квартири є незаконним.

Представник відповідача за первісним позовом: районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району заперечувала проти первісного позову, так як дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Визнання дітей такими, що втратили право на збереження житла та зняття їх з реєстраційного обліку порушить їх права незважаючи на те, що вони усиновлені, так як ст. 238 СК України передбачено скасування усиновлення, у разі якого відновлюються всі права дітей, які вони мали до усиновлення в тому числі і майнові. Просить зустрічну позовну заяву задовольнити, так як накладенням заборони відчуження квартири забезпечить право на збереження житла за малолітніми дітьми. Крім того, у разі скасування усиновлення, діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будуть позбавленні будь-якого житла.

Представник відповідача за первісним позовом - служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - Петренко Г.Ф. заперечує проти первісного позову, вважає, що після позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 втратила тільки права щодо дітей, а не обов'язки. Права дитини на збереження житла передбачені ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Просить задовольнити зустрічний позов і накласти заборону відчуження квартири, так як до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району звернулась ОСОБА_1 про надання дозволу на відчуження квартири, в якому останній було відмолено. При цьому, розпорядженням голови районної адміністрації по Комунарському району м. Запоріжжя від 03.06.2011 року було заборонено без згоди органу опіки та піклування Комунарської районної адміністрації проводити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання дітей, відчуження та будь-які інші дії щодо квартири АДРЕСА_1 до набуття дітьми повноліття. До теперішнього часу дане розпорядження не скасовано та ніким не оскаржено.

До судового засідання представник третьої особи - Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів та заперечень суду не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2015 р. у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа: Комунарський районний відділ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла і зняття з реєстраційного обліку було відмовлено, у задоволенні зустрічного позову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до ОСОБА_1, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про заборону відчуження житла відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року рішення Комунарського районного суду від 26.01.2015р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2015 р. в частині первісних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла, і зняття з реєстраційного обліку та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

19.10.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення, яким ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набуло законної сили 30.10.2012 року (а.с. 14-16).

Згідно листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 15.05.2014 року № Ч-105/01-16, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, було влаштовано до сімейних форм виховання та за ними закріплено право проживання за адресою: АДРЕСА_1 та надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

В 2012 році рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя дітей було усиновлено. Дане рішення набуло законної сили, усиновлення ніким не було скасовано чи визнано недійсним, що підтверджується листом Служби у справах дітей Запорізької міської ради від 10.03.2016р.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України, між позивачем та її дітьми припинились особисті та майнові права і обов'язки.

Згідно до ч.ч. 3, 4, 5 тієї ж статті, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Після усиновлення ці діти зареєстровані та мешкають з батьками (усиновлювачами) за їх місцем реєстрації.

Усиновленням відповідно до ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина. Однією з вимог до усиновителів є забезпечення на належному рівні житлом, надання комфортних умов проживання та достатнє матеріальне забезпечення.

Як вбачається з приписів ч. 6 ст. 167, п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України, п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР, якими передбачено підстави збереження за неповнолітніми права на проживання та користування житлом в разі їх тимчасової відсутності, зазначене право обумовлено наявністю певних прав та обов'язків, що виникають між дитиною та її родичами за походженням, з якими вона проживала у відповідному житлі до позбавлення її батьків батьківських прав, встановлення над дитиною опіки або піклування, влаштування дитини до дитячого будинку тощо. Тобто, вказаними нормами не передбачено збереження за відсутньою дитиною права на проживання та користування житлом в разі її усиновлення.

Згідно ст. 234 СК України, дитина, яка усиновлена, зберігає права на пенсію, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, які вона мала до усиновлення (якщо вона мала їх до усиновлення).

Як було встановлено у судовому засіданні, з 2011 року малолітні діти позивачки були відібрані від матері, однак в силу вимог ч.6 ст. 167 СК України не втратили право на проживання у житловому приміщенні, в якому вони проживали, та мали право у будь-який час повернутися до нього.

Разом з тим, у зв'язку з позбавленням матері батьківських прав та усиновленням дітей, вони відповідно до ст. 232 СК України набули прав на житло усиновлювачів як рідних батьків та в силу ст. 29 ЦК України місцем їх проживання стало місце проживання їх усиновлювачів.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, за дітьми зберігалося право на користування квартирою матері та рідних протягом всього часу перебування в дитячому закладі, однак в подальшому, з моменту усиновлення, у зв'язку з відсутністю підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім громадянином, вони втратили право користування таким житлом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Таким чином, діючим законодавством України не передбачено збереження за відсутньою дитиною права на проживання та користування житлом в разі її усиновлення.

Навпаки, з моменту усиновлення малолітні втратили права, встановлені ст. 64 Житлового кодексу України для членів сім'ї наймача, щодо квартири АДРЕСА_1, що узгоджується з положеннями ст. ст. 232, 234 Сімейного кодексу України, тому діти мають бути зняті з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до положень ч. 3 ст. 98 ЖК України, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити приміщення, а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2012 року, позивач втратила особисті немайнові права щодо дітей, а відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення, (яке відбулось в 2012 році і до цього часу ніким не визнано недійсним і не скасовано), припинено усі особисті та майнові права і обов'язки між ОСОБА_1 і її біологічними дітьми. Але через те, що за ними закріплено право проживання у квартирі, вони продовжують перебувати зареєстрованими в квартирі, позивачу нараховують плату за комунальні послуги на кількість зареєстрованих в квартирі людей, через що виникла заборгованість, яку вона не має можливості сплачувати через важке матеріальне становище, та не може на свій власний розсуд розпорядитися належною квартирі, яку вона отримала в спадщину.

З інформації № 01-10/1807 від 30.10.2014 року, наданої суду службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради встановлено, що діти ОСОБА_2, 2007 року народження та ОСОБА_3, 2008 року народження згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя в 2012 році усиновлені громадянами України (а.с. 53).

У зв'язку з відсутністю даних про скасування усиновлення чи інших даних, які б свідчили про наявність, передбачених ст. 71 ЖК України підстав збереження житла за тимчасово відсутніми особами, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які не проживають в квартирі з 2011 року та усиновлені з 2012 року, тобто, понад чотири роки, що більше, ніж шість місяців (ст. 71 ЖК України) та більше, ніж один рік (ч. 2 ст.405 ЦК України - для членів сім'ї), мають бути визнані такими, що втратили право проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2014 року, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Фоміною Т.В., квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 26).

Таким чином, ОСОБА_1 є власником житла.

Згідно довідки № 794 від 15.05.2014 року, виданої Центром обслуговування абонентів № 12 за адресою: АДРЕСА_1 крім позивача ОСОБА_1 зареєстровані ОСОБА_2, 2007 року народження та ОСОБА_3, 2008 року народження (а.с. 34).

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача та третьої особи як безпідставні.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача та третьої особи як безпідставні.

Керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 166, 232, 234, 237, 238, 239, 242 СК України, ст. ст. 64, 71, 72, 98 ЖК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду є підставою для Комунарського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі за адресою такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Боровікова