03.08.2016 Єдиний унікальний номер 205/1104/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03серпня2016 рокуЛенінськийрайонний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Федченко В.М.,

присекретарі ОСОБА_1,

заучастю: заявника ОСОБА_2,

розглянувшиу відкритомусудовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровськуцивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Управління внутрішніх справ України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення та невідповідність дійсності змісту певних документів та відповідей правоохоронних органів, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з клопотанням про встановлення того факту,що згідно із довідкою за вих.10/3 2023-2105 від 17.03.1992 року, виданої УВС Пермської області РФ, її батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер у 1972 році, його дружина (мати заявниці) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що померла у 1958 році, їхній син (брат заявниці) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що помер у 2013 році, їхній син (брат заявниці) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що помер у 1943 році, їхній син (брат заявниці) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що пропав без вісті у ОСОБА_8 у жовтні 1943 року, їхня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, що померла у 2015 році, та їхня дочка (заявниця) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, були репресовані за політичними мотивами на підставі таємної ОСОБА_11 ЦВК (центрального виконавчого комітету) та РНК (ради народних комісарів) СРСР від 01.02.1930 року.

Звернення до суду з клопотанням мотивує тим, що у звязку з компанією ліквідації куркульства як класу її сімя була розкуркулена таразом із самою заявницею на підставі вище зазначеної ОСОБА_11 та рішення «Трійки» Каховського ГПУ оперативного сектору ГПУ УРСР та ОСОБА_12 у 1931 році була розкуркулена на відправлена з Каховського району Миколаївської (нині Херсонської) області у розпорядження органу ПП ГПУ ОСОБА_12. Звідти вони були відправлені у трудове засилання на спец поселення до м.КізелМолотовської (нині Пермської) області.

У звязку із цим у заявниці виникла необхідність у встановлені того факту, що її батьки, братів та її саму у 1931 році було репресовано саме за політичними мотивами.

Також заявниця просить встановити факт невідповідності низки документів репресивних органів СРСР та відповідей правоохоронних органів України та Російської Федерації щодо репресії її родини, деякі із них необхідно затребувати суду. Зокрема, це наряд «Трійки» Каховського району Одеського сектору ГПУ УРСР та ОСОБА_12 від 10.06.1931 року, ОСОБА_11 Міністрів СРСР від 07.05.1947 року, нормативно-правові акти колишнього СРСР, на підставі яких у 1942-1944 роках районі, міські та області комендатури ГУЛАГ, ОГПУ, НКВС СРСР та органи держбезпеки звільняли куркулів-спецпереселенцівдля призову в діючу армію, низку відповідей ГІЦ МВС РФ та УВС Пермської області РФ, а також інші нормативно-правові акти стосовно репресій до куркулів-спецпереселенців, починаючи з вилучення у них майна тощо(а.с.1-3, 20, 25, 28-31).

В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені клопотання, просила суд задовольнити їх, а також витребувати заявлені нею документи, в тому числі ОСОБА_11 Міністрів СРСР №1413-375сс від 07.05.1947 року, копія якої є лише в Державному архіві Красноярського краю. Також пояснила, що займається збором документів щодо репресій у 30-40 роки минулого сторіччя, які також стосуються її родини. Намагається зібрати їх за допомогою суду.

Заслухавши пояснення заявниці та дослідивши матеріали справи, суд приходить до того висновку, що заявлені клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст.19 Конституції України від 28.06.1996 року правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими.

Згідно ст.ст.10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують цей факт.

Згідно ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року №963-ХІІ з послідуючими змінами, -реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майназа рішенням

органів державної влади і управління з політичних, соціальних,

національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з

куркульством, противниками колективізації, так званими

бандпособниками та їх сім'ями.

Згідно ст.9 зазначеного Закону вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні ОСОБА_11 народних депутатів. З цією метою ОСОБА_11 народних депутатів повинні були утворити штатні комісії, положення про які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставного заслання і вислання, направлення на спец поселення, а також конфіскації і вилучення майна у звязку з необґрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилаються комісіям.

В судовому засіданні встановлено, що порушуючи питання з приводу встановлення того факту, що її батьки ОСОБА_3 таБондаренко ОСОБА_4, її братиБондаренко ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, її сестра ОСОБА_15 та сама заявниця були репресовані саме за політичними мотивами на підставі таємної ОСОБА_11 ЦВК (центрального виконавчого комітету) та РНК (ради народних комісарів) СРСР від 01.02.1930 року, заявниця посилається на Довідку за вих.10/3 2023-2105 від 17.03.1992 року, видану УВС Пермської області РФ(а.с.11-оберт).

Однак, у зазначеній Довідці лише констатується той факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як голова куркульського господарства був висланий у 1931 році за рішенням Трійки Каховського НКВС з Каховського району Миколаївської області у трудове засилання до Кізелівського району Пермської області разом із дружино, трьома синами і двома дочками, серед яких була і сама заявниця у справі.

Тобто, у Довідці УВС Пермської області РФ, на яку як на підставу свого першого клопотання посилається заявниця, взагалі не ведеться мова про трудове засилання сімї заявниці та її самої за політичними мотивами до Пермської області.

Як слідує з наданих заявницею документів, її батько ОСОБА_3 був виселений разом зі своєю сімєю не за політичними мотивами, а лише під приводом боротьби з куркульством в адміністративному порядку (а.с.37).

Доказів тому, що її сімю було репресовано саме за політичними мотивами, заявницею суду не надано.

Посилання в листі ГУ МВС РФ по Пермському Краю від 02.06.2012 року за №10/3-4380 на архівну довідку, що підтверджує факт застосування політичної репресії до сімї заявниці, не може бути прийняте судом за тієї обставини, що у зазначеній у листі Архівній довідці ведеться лише мова про розкуркулення та виселення на спец поселення сімї заявниці і взагалі не згадується словосполучення «політичні репресії» (а.с.35, 36).

Таким чином, заявницею не надано суду належних доказів тому, що її сімя була саме репресованою за політичними мотивами.

Також у заяві заявницею не вказана мета встановлення вищезазначеного факту.

Згідно довідці УВС Херсонської області від 15.06.1993 року №9/1390, - сімя заявниці у повному складі вже була реабілітована на підставі ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»(а.с.11).

Тому зазначене клопотання не підлягає задоволенню.

Що стосується другої частини клопотання заявниці з приводу встановлення факту невідповідності низки документів колишніх репресивних органів СРСР та відповідей правоохоронних органів України та Російської Федерації щодо репресії її родини, то воно також не підлягає задоволенню через відсутність зазначених заявницею необхідних документів, які знаходяться в іншій державі, що здійснила акт агресії проти України.

З оглядом на викладене суд вважає за необхідне відмовити заявниці у задоволенні заявлених нею клопотань через їхню необґрунтованість.

Через похилий вік заявниці ІНФОРМАЦІЯ_6 суд вважає за необхідне судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 9 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року №963-ХІІ з послідуючими змінами, ст.ст.10, 11, 57-60, 208, 209 ч.3, 212-215, 218, 234, 256, 258, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 відмовити у задоволення її клопотання про встановлення факту, що має юридичне значення та невідповідність дійсності змісту певних документів та відповідей правоохоронних органів, заінтересована особа: Управління внутрішніх справ України в Херсонській області.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.М. Федченко