Справа № 307/200/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Кеміня М.П., Кожух О.А.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-х осіб органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2, про виселення із самоправно зайнятого житлового приміщення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року, яким їй у задоволенні позову до ОСОБА_2, 3-х осіб органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2, про виселення із самоправно зайнятого житлового приміщення - відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 і представник органу опіки та піклування Тячівської РДА у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого: АДРЕСА_1, право власності на який позивачем набуто на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.1973 року, нотаріально посвідченого нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Тиводар О.І. за реєстровим №3839 (на 1/2 частину будинку) та свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2001 року (на 1/2 частину будинку - іншу половину), виданого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А., спадкова справа №287/2001, зареєстрованого в реєстрі за №3-6725 (а.с.5-7).

15 січня 2003 року відповідач ОСОБА_2 була вселена й зареєстрована у вказаному будинку як дружина ОСОБА_9 і член сім'ї власника цього будинку - позивача ОСОБА_1, в який відповідач вселилася зі згоди останньої і постійно в ньому проживає.

З копії свідоцтва про одруження, виданого виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, серії НОМЕР_1 слідує, що відповідач ОСОБА_2 з 09.02.2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивача ОСОБА_9 (а.с.44), від якого у них народилось двоє дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.28-29), які проживають у вказаному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 (а.с.8). Після смерті ОСОБА_9 відповідачка ОСОБА_2 разом з дітьми й надалі продовжує проживати у спірному будинку.

Отже матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 у вище вказаний будинок вселилася як член сім»ї ОСОБА_9, за згодою власника будинку ОСОБА_1, в якому постійно проживала з 2003 року, перебуваючи із сином позивача ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2002 року і до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, й надалі продовжує проживати, що спростовує доводи апелянта про самоправне зайняття відповідачкою вказаного житлового будинку.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК України не довела та не подала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка ОСОБА_2 самоправно зайняла спірне житлове приміщення, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні її позову.

Крім цього колегія суддів констатує, що відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Встановивши, що відповідачка ОСОБА_2 вселилась до спірного будинку в установленому законом порядку та набула прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у позові про виселення ОСОБА_2 із самоправно зайнятого житлового будинку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :