Справа № 446/295/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2016 року м. Кам'янка-Бузька

Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М., Коваль В.А.;

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

представника тертої особи Коваль А.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача органу опіки та піклування Сихівської райдержадміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2016 року до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, в якій позивачка просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей: доньки - ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі з 20.03.2007р. по 28.05.2010р. Від шлюбу у них народилися двоє дітей: донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу доньки проживають з нею та перебувають повністю на її утриманні, відповідач їх не виховує, матеріально допомагає періодично. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Після розірвання шлюбу з відповідачем, вона зареєструвала новий шлюб від якого у них народився син ОСОБА_8. Зазначає, що влітку, під час відпусток, її сім'ю запрошують за кордон родичі її теперішнього чоловіка, і у минулому році таку нагоду використав її молодший син, а у цьому році така можливість є і у спільних з відповідачем дітей. Однак, для виготовлення проїзних документів для дітей необхідний був дозвіл батьки. Такого дозволу вона отримати добровільно не змогла і змушена була звертатись до суду. Також вказує, що батько дитини жодного з покладених законом обов'язків на батька не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової та будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для дітей вона створила всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Вона звернулась до органу опіки та піклування і отримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не цікавиться зовсім дітьми, не приходить, не телефонує, вона не може виїжджати з дітьми за межі країни при таких обставинах, відповідач не приходить до дітей, навіть після рішення органу опіки та піклування про дозвіл на побачення. Вказала, що один раз, коли вона впускала відповідача до дітей, бо відповідач обіцяв дати дозвіл на виїзд, але діти отримали стрес і в дома була швидка, а після цього вона водила їх до психолога. Аліменти хоч і стягуються, але вона не має до відповідача жодних матеріальних претензій, бо її теперішня сім'я може утримувати дітей без допомоги відповідача. Зазначила, що хоче позбавити батьківських прав відповідача, щоб діти могли вільно пересуватись, а також у випадку необхідності хірургічного втручання не бути залежною від згоди відповідача, а ще, щоб батько не вимагав у дітей згодом аліментів на своє утримання.

Представник позивача ОСОБА_2 також підтримала доводи своєї довірительки ОСОБА_1 та вказала, що відповідач самоусунувся від виховання дітей, оскільки не піклується про таких, що є самостійною підставою для позбавлення його батьківських прав. У позивачки є проблеми із виїздом дітей за кордон, що змушує її звертатись до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив та суду пояснив, що він не має інших дітей окрім як з позивачкою, він хоче приймати участь у вихованні дітей, сплачує аліменти на їх утримання. Підтвердив, що дійсно довго не спілкується з дітьми, так як перешкодою у такому спілкуванні є агресивна відносно нього поведінка позивачки та її батьків. А він не хоче весь час наражати дітей на такий стрес. Також зазначив, що він не заперечує проти виїзду дітей на відпочинок з матір'ю.

Представник відповідача ОСОБА_4 також заперечив проти позову вказавши, що між сторонами існують неприязні відносини, і вони є причиною того, що відповідач не часто бачиться з дітьми. Зазначив, що правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні, так як він не є особою, яка зловживає алкоголем чи наркотичними засобами, не вчиняє насильства щодо дітей. Також вказав, що відповідач є інвалідом з дитинства.

Представник третьої особи Коваль А.С. підтримав позовні вимоги позивачки та зазначив, що питання позбавлення відповідача батьківських прав вже було предметом розгляду опікунської ради в 2014 році, де батько заявляв про його бажання брати участь у вихованні дітей, тоді було прийнято рішення про визначення батьку часу для побачень з дітьми. Але, після цього батько до дітей не приходив і тому комісією було повторно розглянуто питання про позбавлення батьківських прав відповідача і визнано за доцільним таке позбавлення. Також вказав, що у позивачки є інша сім'я, де створені всі умови для повноцінного виховання дітей.

Вислухавши пояснення сторін по справі, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який в подальшому 28.05.2010р. було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.04.2010р., що доводиться копією даного рішення суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.05.2010р. (а.с. 7, 44).

Від цього шлюбу у сторін народилось двоє дітей (доньки): ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2., що доводиться свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_2 від 22.11.2007р. та НОМЕР_3 від 08.11.2008р. відповідно (а.с. 9,10).

На даний час, позивачка ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_9, що доводиться свідоцтвом про їх шлюб від 12.02.2011р. (а.с. 8) і від цього шлюбу у них є син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Як видно із обставин справи та не заперечується сторонами по справі, діти з моменту розірвання шлюбу і до даного часу проживають із матір'ю - позивачкою по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.04.2010р. з відповідача ОСОБА_3 стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання обох дітей у розмірі ? частина від всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку (а.с. 45).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2014р. надано позивачці дозвіл на виготовлення проїзних документів на дітей без заяви про згоду батька ОСОБА_3 та дозвіл на тимчасові виїзди дітей за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 (а.с. 46-48).

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.02.2015р. №56 встановлено час зустрічей ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в присутності матері: субота, неділя почергово з 15:00 до 17:00 год. (а.с. 58).

Висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 17.12.2015р. №50 визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 22).

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він перебуває в дружніх відносинах із чоловіком позивачки - ОСОБА_9, вони часто бачаться і свідок часто буває у них в гостях, знає дітей, які виховуються в належних умовах. Відповідача він не знає, раніше ніколи не бачив, але чув від позивачки, що діти його бояться і що відповідачка не хоче, щоб діти бачились із батьком, так як після таких зустрічей діти були дуже замкнуті.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що з сім'єю ОСОБА_9 він товаришує вже близько 3 років, бувають на святах в гостях. Ніколи на таких святах відповідача не бачив і не чув, щоб такий дарував будь-які подарунки. Показав, що діти про батька погано відкликаються, коли чують про нього, то стають замкнені.

Допитаний свідок ОСОБА_13 в суді вказав, що його дружина є хресною мамою малолітньої ОСОБА_6. 19.12.2009р. він, його дружина та відповідач хотіли прийти до дітей і привітати зі святом, але батько позивачки не впускав відповідача. Зазначив, що відповідач часто телефонує позивачці, він неодноразово чув ці розмови, але позивачка не дозволяла відповідачу бачитись із дітьми, ображала його.

Малолітні діти сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначили, що вони проживають із мамою, татом ОСОБА_9 та бабусею. Відносно відповідача зазначили, що не знають його.

Аналізуючи позиції сторін та їх доводи, суд встановив, що спір між сторонами виник щодо позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей, з підстав не належного виконання батьком своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з наступних мотивів.

Так, одним із обов'язків батьків по вихованню дітей є забезпечення їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, тощо. Судом встановлено, що діти проживають із позивачкою, а тому щоденним їх доглядом займається сама позивачка. Відповідач згідно рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей сплачує такі, що підтверджується зібраними по справі доказами і станом на час розгляду справи у нього відсутня заборгованість по аліментах, а існує переплата (а.с. 16, 56).

Відтак, суд дійшов до висновку, що відповідач забезпечує дітей матеріально в межах визначених судом на їх утримання і дана обставина не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав, а несвоєчасна сплата аліментів за певні періоди є лише підставою для висновку про періодичне неналежне виконання рішення суду про стягнення аліментів та підставою для стягнення з нього пені (ст. 196 СК) за несвоєчасну їх сплату.

Посилання позивачки на те, що відповідач не дає їй права на виїзд дітей за межі України, також не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2014р. позивачці надано дозвіл на виготовлення проїзних документів та виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 Тому, суд вважає, що у позивачки відсутні будь-які перешкоди в переміщенні дітей за межі держави.

Суд не бере уваги також посилання позивачки загрозу неотримання від відповідача згоди на хірургічне втручання відносно дітей, у випадку необхідності такого. Дане посилання є припущенням позивачки, а обставина можливого невиконання батьківських обов'язків в майбутньому не може слугувати підставою для позбавлення батьківських.

Щодо посилання позивачки на те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує його, не цікавиться його моральним та фізичним розвитком, то суд відзначає, що в судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують спірні відносини, які виникли на ґрунті розірвання шлюбу між сторонами та продовжують існувати. Відповідач звертався до органу опіки та піклування з заявою про надання йому побачень з дитиною, внаслідок чого було винесено відповідне розпорядження (а.с. 58). Такі обставини не дають підстав для висновку про свідоме нехтування батьком своїх обов'язків щодо спілкування з дітьми та про його винну поведінку щодо цього, натомість свідчать про те, що погані особисті відносини сторін є перешкодою у спілкуванні батька і дітей.

Всі ці обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків, яке б характеризувалося його винною поведінкою, і з якими закон пов'язує можливість застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації ЛМР від 17.12.2015р. №50 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та відзначає, що відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Співставляючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній недостатньо обґрунтованим, та таким, що не містить врахування тих обставин справи, які свідчать про виконання батьком своїх батьківських обов'язків. Такий висновок органу опіки та піклування ґрунтується виключно на поясненнях та документах, що надані стороною матері, що не можна визнати достатньо обґрунтованим, а також таким, що покликаний забезпечити права обох з батьків та дітей, а тому, суд не погоджується з цим висновком органу опіки та піклування та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів.

Приймаючи рішення про відмову у позові про позбавлення батьківських прав відповідача суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, системний аналіз описаних вище норм СК України дає підстав для висновку, що неналежне виконання чи ухилення від виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини є підставою для настання визначеної законом окремої відповідальності. Разом з тим, такий захід як позбавлення батьківських прав може мати місце лише в крайніх випадках, коли є винна поведінка особи при ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, чого судом в межах даної справи не встановлено.

За таких обставин, суд, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з метою не порушення прав батьків на виховання дитини та забезпечення прав дітей, дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивачці.

Керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача органу опіки та піклування Сихівської райдержадміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя