У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Парламентський телеканал «РАДА» про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за касаційною скаргою державного підприємства «Парламентський телеканал «РАДА» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 березня 2014 року її прийнято на посаду головного випускового головної редакції телепрограм державного підприємства «Парламентський телеканал «РАДА» (далі - ДП «Парламентський телеканал «РАДА») на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника. З 14 березня 2014 року у неї був відкритий листок непрацездатності, про що вона повідомила по телефону першого заступника директора телеканалу ОСОБА_4 Після закриття листів непрацездатності вона неодноразово приходила на телеканал, однак не змогла потрапити на територію телеканалу у зв'язку із виключенням її зі списку працівників, які мають право заходити на територію ДП «Парламентський телеканал «РАДА». Лише у грудні 2014 року їй стало відомо, що розпорядженням від 28 березня 2014 року її звільнено із займаної посади з 31 березня 2014 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

ОСОБА_3 вважала своє звільнення незаконним, тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати розпорядження від 28 березня 2014 року № 58-К про звільнення її з посади головного випускового головної редакції телепрограм ДП «Парламентський телеканал «РАДА» з 31 березня 2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України незаконним; змінити дату звільнення з 31 березня 2014 року на дату фактичної видачі трудової книжки; стягнути з ДП «Парламентський телеканал «РАДА» на її користь невиплачену заробітну плату за відпрацьований період часу з 3 березня 2014 року до 13 березня 2014 року включно в розмірі 642 грн 18 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 157 грн 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 березня 2014 року до дня фактичного розрахунку в розмірі 21 406 грн; зобов'язати ДП «Парламентський телеканал «РАДА» здійснити оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання по всіх виданих їй листках непрацездатності та видати трудову книжку; відшкодувати судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року позов задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_3 з посади головного випускового головної редакції телепрограм ДП «Парламентський телеканал «РАДА» з 31 березня 2014 року на день фактичної видачі трудової книжки. Стягнуто з ДП «Парламентський телеканал «РАДА» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за період з 3 березня 2014 року до 13 березня 2014 року включно в розмірі 642 грн 18 коп., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 157 грн 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку та за час затримки видачі трудової книжки за період з 1 квітня 2014 року до 12 червня 2015 року включно у розмірі 14 746 грн 68 коп. Зобов'язано ДП «Парламентський телеканал «РАДА» здійснити оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання згідно з листками непрацездатності за періоди з 14 березня 2014 року та з 28 березня 2014 року та видати ОСОБА_3 трудову книжку. Стягнуто з ДП «Парламентський телеканал «РАДА» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн, на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача здійснити оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання згідно з листками непрацездатності за періоди з 14 березня 2014 року та з 28 березня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Парламентський телеканал «РАДА» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач була правомірно звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору, оскільки з 1 квітня 2014 року приступила до роботи основний працівник ОСОБА_5 Разом з тим при затримці видачі трудової книжки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки та стягується середній заробіток за весь час затримки розрахунку та видачі трудової книжки. Також суд стягнув на користь позивачки нараховану та не виплачену заробітну плату за відпрацьований час та грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду. При цьому, скасовуючи судове рішення в частині с в частині зобов'язання відповідача здійснити оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання згідно з листками непрацездатності за періоди з 14 березня 2014 року та з 28 березня 2014 року та відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що листки непрацездатності видані позивачу по догляду за дитиною, тому вони не повинні оплачуватися роботодавцем, а є страховим випадком.

Проте такоговисновку апеляційний суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі розпорядження від 3 березня 2014 року № 32-к ОСОБА_3 працювала на посаді головного випускового головної редакції телепрограм ДП «Парламентський телеканал «РАДА» у період відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

З 14 березня 2014 року позивачці ОСОБА_3 відкритий листок непрацездатності, який був закритий 27 березня 2014 року, а з 28березня 2014 року був відкритий другий листок непрацездатності.

28 березня 2014 року головним випусковим ОСОБА_5 (основний працівник, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною) була подана заява про те, що з 1 квітня 2014 року вона приступає до роботи за своєю посадою.

28 березня 2014 року директором ДП «Парламентський телеканал «РАДА» видано розпорядження № 58-К про звільнення ОСОБА_3 з посади головного випускового головної редакції телепрограм з 31 березня 2014 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору та зазначено про сплату їйгрошової компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю трикалендарні дні.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Проте апеляційний суд не з'ясував, чи надавалась ОСОБА_3 така згода та чи надсилалось їй повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 пред'явила вимогу про зміну дати звільнення та розрахунок у червні 2015 року. При цьому у квітні - травні 2014 року ОСОБА_3 знаходилася в списках осіб, яким дозволено прохід до ДП «Парламентський телеканал «РАДА».

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Проте апеляційний суд не врахував, що доводи позивача ґрунтуються на показах свідків, які, за твердженням відповідача, знаходяться з ним у складних стосунках і оцінки їм у сукупності всіх доказів та їх взаємозв'язку не надав.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Разом з тим, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Проте у порушення наведених норм процесуального права апеляційний суд, частково залишаючи рішення районного суду без змін, обмежився в цій частині лише узагальнюючою фразою про те, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам, у зв'язку з чим не виконав положення п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст. ст. 215 - 217 ЦПК України.

Однак апеляційний суд не звернув увагу на те, що районний суд ухвалив не конкретизоване рішення суду, оскільки не вказав конкретну дату звільнення ОСОБА_3, що може потягти за собою новий спір. Крім того, таке вирішення трудового спору є порушенням норм КЗпП України та ЦПК України.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Парламентський телеканал «РАДА» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик