Справа № 367/6142/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3240/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 29 08.08.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Київського обласного центру зайнятості на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 квітня 2016 року у справі за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди (збитків),

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Київський обласний центр зайнятості звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

Під час проведення ревізії щодо використання Київським обласним центром зайнятості коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за період з 01.10.2011 по 01.01.2015 роки були виявлені порушення законодавства, що призвело до завдання позивачу збитків на загальну суму 33 820,64 грн. За результатами перевірки складено Акт № 04-08/44 від 14.04.2015 року. Позивач вказував, що зазначені порушення чинного законодавства були допущені начальником господарсько-договірного відділу ОСОБА_2, яка відповідно до наказів від 28.09.2011 № 183/0/6-11 та від 03.12.2012 № 202/0/6-12 «Про закріплення службових автомобілів» здійснювала контроль за цільовим використанням службового автотранспорту позивача.

Оскільки між позивачем та відповідачем 05 червня 2006 року на підставі ст. 135-1 Кодексу законів про працю України був укладений договір про повну матеріальну відповідальність за передані їй під звіт товарно-матеріальні цінності, то відповідачу було вручено під особистий підпис претензію від 18.06.2015 № 1904/09/12-15 з вимогою протягом місячного строку сплатити суму коштів щодо покриття матеріальної шкоди. Вказував, що дана претензія відповідачем відхилена повністю, кошти на розрахунковий рахунок позивача не надійшли. Зважаючи на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Київського обласного центру зайнятості матеріальну шкоду (збитки) в сумі 33 820,64 гривень.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 квітня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутня вина відповідача у завданні збитків позивачу. Зазначає, що відповідач була зобов'язана все ретельно перевірити, чого не було зроблено, у зв'язку з цим нею було порушено умови надання та використання посадовими особами службових автомобілів, що призвело до зайвого списання 243,76 л бензину марки А95 на суму 5058,02 гривень та 1386,15 л бензину марки А95 на суму 28762,62 гривень, а разом на суму 33 820,64 гривень. За таких умов вважає, що є правові підстави для задоволення позову.

Відповідач подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що правові підстави для стягнення з неї на користь позивача матеріальних збитків відсутні, а тому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на зайве списання палива саме з вини відповідача, як і на наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності на відповідача. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою. Так, в ході розгляду справи було встановлено, що у відповідача відсутня вина у порушенні відпуску палива для службових автомобілів директора та заступника директора позивача в період їх перебування на навчанні та для автомобіля консультантом з питань надання соціальних послуг та додержання законодавства про зайнятість населення, оскільки з умовами трудового договору з позаштатним працівником-консультантом з питань надання соціальних послуг та додержання законодавства про зайнятість населення від 29 вересня 2011 року, укладеним між Київським обласним центром зайнятості та ОСОБА_4 (консультант), як і з наказом директора Київського обласного центру зайнятості від 02.10.2012 року № 464-к «Про направлення на навчання» відповідач ознайомлена не була, відтак не могла знати про відсутність підстав для забезпечення вказаних авто паливом, що у відповідності до положень ст. 130 КЗпП України є умовою покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Окрім наведеного, суд першої інстанції цілком слушно звернув увагу на те, що в ході розгляду справи не було доведено, що посада відповідача відноситься до посад працівників, із якими у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України повинні укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність та які безпосередньо пов'язані з отриманням грошових коштів на ім'я адміністрації, а також із збереженням матеріальних цінностей, як і що відповідачем відповідно до умов укладеного нею договору були вчинені винні протиправні дії або бездіяльність, пов'язана із невнесенням до каси адміністрації або на рахунки адміністрації в установах банку виручки (повністю або частково), передбаченої договором, незабезпеченням збереженості приміщення, обладнання, грошових коштів, а також матеріальних цінностей, переданих їй під розписку адміністрацією.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського обласного центру зайнятості відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: М.В. Мережко

А.С. Сержанюк