АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/734/15-ц Головуючий І інстанції:Штих Т.В.
Провадження № 22-ц-/790/5750/16 Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Міненкової Н.О., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 грудня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R0В, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 99 900 грн., зі сплатою 10,0% річних, та кінцевим строком повернення до 03.12.2018 року.

В наслідок неналежного виконання станом 02 липня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 113156,74 грн., що складається з наступного:

-заборгованість за кредитом - 91 977,98 грн.;

-заборгованість за простроченим кредитом - 5 361,35 грн.;

-інфляційні витрати - 513,43 грн.;

-3% річних - 32,51 грн.;

-поточна заборгованість по відсотках - 2 188,29 грн.;

-прострочена заборгованість за відсотками та комісіями - 7 252,81 грн.;

- інфляційні витрати - 812,68 грн.;

-3% річних - 49,17 грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту - 4 968,52 грн.

Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №R0В від 03.12.2013 року в сумі 113 156,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 91 977,98 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 5 361,35 грн.; інфляційні витрати - 513,43 грн.; 3% річних - 32,51 грн.; поточна заборгованість по відсотках - 2 188,29 грн.; прострочена заборгованість за відсотками та комісіями - 7 252,81 грн.; інфляційні витрати - 812,68 грн.; 3% річних - 49,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту - 4 968,52 грн.. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядом справи достеменно встановлено, що 03 грудня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R0В, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 99 900 грн., зі сплатою 10,0% річних, та кінцевим строком повернення до 03.12.2018 року.

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти у сумі 99990,00 грн..

Відповідно п. 3 кредитного договору, відповідач зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 99990 грн.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, позичальник зобовязався проводити погашення кредиту щомісяця у сумі 3512 грн., починаючи з 03.01.2004 року.

Також відповідно до п. 4.3 кредитного договору нараховані відсотки повинні бути сплачені щомісяця 3 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст. 627 ЦК та ст.6 України сторони відльні в укладенні договору, обранні контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості.

Ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України зобовязання виникають зокрема з договору.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із позовних вимог, в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 13).

Відповідач припинив здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків.

Станом на 02 липня 2014 року загальна сума заборгованості становить 113156,74 грн

яка складається з: заборгованість за кредитом - 91 977,98 грн.; заборгованість за простроченим кредитом - 5 361,35 грн.; інфляційні витрати - 513,43 грн.; 3% річних - 32,51 грн.; поточна заборгованість по відсотках - 2 188,29 грн.; прострочена заборгованість за відсотками та комісіями - 7 252,81 грн.; інфляційні витрати - 812,68 грн.; 3% річних - 49,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту - 4 968,52 грн.

Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором щодо сплати відсотків та погашення кредиту не виконує належним чином.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом забов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким , що прострочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, та таким, що ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування судова колегія не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -