Провадження № 2/641/562/2016 Справа № 641/4680/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень просить розподілити спільні майнові зобов'язання шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь половини грошового боргу, що виник за спільними зобов'язаннями подружжя під час шлюбу перед ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі 24764,73грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Під час шлюбу подружжям на потреби сім'ї у ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк» отримані кредитні кошти. Після припинення фактичних шлюбних відносин у жовтні 2013 року позивач самостійно сплачувала кредит, відсотки, комісії, відповідач грошових коштів не надавав. Розподілити зобов'язання за кредитними договорами відповідач у добровільному порядку не погоджується, на цей час позивачем заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк» погашена в повному обсязі, загалом з жовтня 2013 року нею сплачено 49529,45грн. Позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягає половина вказаних майнових зобов'язань.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач сам зазначив, що з жовтня 2013 року він не проживає з позивачем, а тому розподілу підлягають зобов'язання, які виникли саме з жовтня 2013 року. Кредитні кошти у ПАТ «Платинум Банк» отримані для ремонту квартири відповідача, а у ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк» для купівлі квартири АДРЕСА_1. При обрахування суми, що підлягає стягненню з відповідача, позивачем не враховувались суми штрафних санкцій, які нараховані банками за прострочення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитними договорами.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить в задоволенні позову відмовити.

Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що 05.09.2012 року позивачем у ПАТ «Платинум Банк» дійсно отримано кредитні кошти у розмірі 15120грн., однак ці кошти витрачені нею не на потреби сім'ї, а на особисті цілі - придбання шуби з хутра. Кредитні кошти, отримані позивачем у ПАТ «Альфа-Банк», тільки частково витрачені на потреби сім'ї, а саме 8100грн. витрачені як доплата при купівлі квартири АДРЕСА_1.

Крім того, у судовому засіданні відповідач зазначав, що дійсно для оплати послуг нотаріуса при посвідченні 25.03.2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, послуг агентства нерухомості та сплату передбачених податків при купівлі квартири у ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ПАТ "АльфаБанк" напередодні угоди на ім'я ОСОБА_1 отримані кредитні кошти у розмірі 36000грн.

Однак і після того, як подружжя перестало проживати разом, він надавав позивачеві грошові кошти для оплати отриманих кредитів аж до розірвання шлюбу за рішенням суду. Після розірвання у серпні 2014 року шлюбу, відповідач грошові кошти для оплати кредитів у ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ПАТ "АльфаБанк" не надавав.

У судове засідання 12.01.2016 року відповідач не з'явився, надав заяву про проведення вказаного судового засідання без його участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 09.10.2010 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.08.2014 року, яке набрало законної сили 26.08.2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 05.09.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір № 769/2740BPL2A, у відповідності до умов якого банк надав позивачеві кредит у розмірі 15120грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% з кінцевим терміном повернення 15.09.2014року.

Також 21.03.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500354706, у відповідності до умов якого банк надав позивачеві кредит у розмірі 19620грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,99% з кінцевим терміном повернення 22.09.2015року.

Крім того, у ПАТ "КБ "ПриватБанк" 12.03.2013 року ОСОБА_1 надано кредитний ліміт у розмірі 15000грн. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 34% для поповнення карткового рахунку № НОМЕР_3.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.04.2015 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/100 частину квартири АДРЕСА_1.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, у рішенні суду від 09.12.2014 року зазначено, що 25.03.2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до умов якого відповідач прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплатив за неї певну грошову суму. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 986.

Згідно п. 3 договору продаж здійснено за суму 429 300грн., які продавці отримали від покупця готівкою, повністю, ще до підписання цього договору.

Крім того, 25.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 також укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого відповідач передав у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 975.

Згідно п. 3 договору продаж здійснено за суму 421 200грн., які продавець ОСОБА_2 отримав від покупця готівкою, повністю, ще до підписання цього договору.

У п. 2 договору вказано, що квартира АДРЕСА_2 належить продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 25.03.2010 року, реєстровий № 4-212.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що з жовтня 2013 року не проживала з ОСОБА_2, фактично проживала з іншим чоловіком ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу. Під час шлюбу з ОСОБА_2 на її ім'я було отримано кредит у ПАТ «Платинум Банк» для здійснення ремонту у квартирі ОСОБА_2 з метою її подальшого продажу, та напередодні укладення договору купівлі-продажу квартири кредит у ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ПАТ "АльфаБанк". З жовтня 2013 року відповідач коштів на погашення кредитів не надавав, кошти надавав ОСОБА_8

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9, яка є подругою ОСОБА_1 та працює разом з нею, пояснила, що зі слів позивача їй відомо, що для купівлі квартири не вистачало коштів, а тому на ім'я позивача оформлено кредити у банках. З вересня - жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживали, на роботу позивача вже привозив інший чоловік ОСОБА_8. На цей час позивач знаходиться у декретній відпустці, однак до червня 2014 року вона працювала, виплачувала кредити.

При цьому, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів використання грошей, отриманих 05.09.2012 року у ПАТ «Платинум Банк» згідно кредитного договору № 769/2740BPL2A у розмірі 15120грн., для ремонту квартири відповідача за адресою: АДРЕСА_3 (копії чеків на купівлю будівельних матеріалів, копії договорів підряду тощо), тобто в інтересах сім'ї.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кредит у ПАТ «Платинум Банк» сплачено у повному обсязі до розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині існування у відповідача обов'язку по виплаті половини грошової суми, сплаченої позивачем для погашення кредиту у ПАТ «Платинум Банк».

При цьому, відповідачем визнається факт отримання грошових коштів у ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ПАТ "АльфаБанк" в інтересах сім'ї, а саме для оплати послуг нотаріуса при посвідченні 25.03.2013 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, послуг агентства нерухомості та сплату передбачених податків при купівлі квартири.

У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.08.2014 року, яке набрало законної сили 26.08.2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Таким чином, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є припиненим з 26.08.2014 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З урахуванням викладеного, права та обов'язки сім'ї, яка створена на підставі шлюбу, виникають з моменту реєстрації шлюбу у органі державної реєстрації актів цивільного стану та припиняють, зокрема, у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, розподілу підлягають спільні зобов'язання колишнього подружжя, які виникли з 26.08.2014 року.

При цьому, посилання позивача та її представника на те, що фактично шлюб припинено у жовтні 2013 року, з цього часу вона почала проживати з іншим чоловіком ОСОБА_8, з яким створила сім'ю, у позивача з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась дитина, а тому сім'я ОСОБА_2 перестала існувати з жовтня 2013 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ч. 1 ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Таким чином, проживання ОСОБА_1 в період зареєстрованого шлюбу з іншим чоловіком не має юридичного значення для виникнення та припинення прав та обов'язків подружжя ОСОБА_2.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував проти одноосібного погашення ОСОБА_1 кредитів з жовтня 2013 року, пояснив, що до розірвання шлюбу у судовому порядку надавав позивачеві грошові кошти для погашення кредитів.

Згідно інформації, наданої ПАТ "АльфаБанк" 16.12.2015 року, по кредитному договору № 500354706 від 21.03.2013 року ОСОБА_1 за період з 26.08.2014 року по дату закриття заборгованості за кредитним договором (23.02.2015 року) погашено: 9679,99грн. тіло кредиту, 474,34грн. відсотки, 2126,86грн. комісія, що разом складає 12281,19грн.

У відповідності до копій квитанцій та виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 позивачем з 26.08.2014 року на користь ПАТ "КБ "ПриватБанк" сплачено 17506грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 14893,60грн. ((12281,19грн.+17506грн.)/2=14893,60грн.).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, код НОМЕР_2) в порядку розподілу спільних зобов'язань подружжя 14893,60грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 15137 (п'ятнадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 20коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Ященко