У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднав «Львівська залізниця» про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за час прострочення виплати моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 березня 2014 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участі вантажного автомобіля «ЗІЛ 5301», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 березня 2015 року, який набрав законної сили, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_4, водія транспортного засобу, та задоволено цивільний позов до відповідача - власника транспортного засобу про стягнення спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 200 тис. грн. Зазначає, що вирок в частині відшкодування моральної шкоди був виконаний відповідачем лише 24 липня 2015 року. Відповідач прострочив виконання вироку в частині відшкодування моральної шкоди на 134 дня, починаючи з 12 березня 2015 року (дня проголошення вироку) по 24 липня 2015 року. На момент виконання вироку загальний розмір моральної шкоди, що підлягав відшкодуванню, з врахувань індексу інфляції та 3 % річних, складав 258 824,74 грн, з них: 200 тис. грн - моральна шкоди, 2 202,74 грн - 3 % річних від прострочення виплати суми відшкодування моральної шкоди; 56 622 грн - ін.фляційні витрати за час прострочення виплати моральної шкоди. Оскільки сума моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. відповідачем була сплачена, тому позивач просив стягнути з відповідача 58 824,74 грн., з яких: 2 202,74 грн - 3 % річних від прострочені виплати суми відшкодування моральної шкоди та 56 622 грн - інфляційні витрати за час прострочення виплати моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення по справі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що виконання судового рішення про стягнення грошової суми на користь позивача було здійснено відповідачем у строки, передбачені для добровільного виконання судового рішення, а тому підстави для застосування ст. 625 ЦК та стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднав «Львівська залізниця» про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за час прострочення виплати моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов