Справа № 415/3135/15-ц
Провадження № 2/415/366/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

при секретарях - Павлові О.В., Мішиній А.В., Іпатка Я.Ю.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю позивача ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника третьої особи ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_9 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 3», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_9 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 3».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 згідно з договором дарування квартири від 16.04.2010 року, посвідченого нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованим в реєстрі за № 3-709. Наймачем квартири АДРЕСА_2, яка розташована над квартирою позивача, є відповідачі, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_11, з вини яких затопило квартиру позивача.

24 березня 2015 року комісією у складі майстра ділянки ВДО КП ЛЖЕК № 3 ОСОБА_12, майстра ділянки ВДО КП ЛЖЕК № 3 ОСОБА_13 та слюсаря ділянки ВДО КП ЛЖЕК № 3, ОСОБА_14 було складено акт про огляд, технічного стану квартири після затоплення, затверджений начальником КП ЛЖЕК № 3. При комісійному обстежені встановлено: затоплення стін та стелі кухні (шпалери) площею 7,5 кв. м., затоплення стін та стелі коридору (шпалери) площею 1,6 кв.м., намокання електропроводки. Причина затоплення:в наслідку пожежі в кв. 416 прийшов у непридатність стояк системи каналізації (пластик), що проходить по туалету.

Згідно з оцінкою, яку проведено у період з 28.04.2015 року по 06.05.2015 року СОД ОСОБА_15, вартість затрат для відновлення пошкоджень, спричинених внаслідок залиття водою приміщення квартири, становить 6633 грн. За виклик оцінювача на огляд об'єкту та визначення нанесеного збитку позивач поніс додаткові виграти у сумі 750 грн. Всього матеріальна шкода становить 7383 грн. Крім матеріальної шкоди, позивачу завдано моральну шкоду, яка складається із моральних страждань, пов'язаних з ушкодженням власності позивача та погіршенням стану здоров'я. Позивач зі своєю родиною змушена проживати в сирій квартирі. Вона змушена здійснити ремонт практично всієї квартири. Окрім того, позивач є інвалідом третьої групи з діагнозом бронхіальна астма. Після затоплення стан її здоров'я суттєво погіршився, позивач була змушена пройти лікування, їй протипоказано знаходитись у приміщеннях з підвищеною вологістю повітря. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивач враховує вимоги розумності і справедливості, та оцінює моральну шкоду в розмірі 5000 грн., виходячи із тих негативних наслідків, які наступили у наслідок затоплення. Відповідач добровільно відшкодувала позивачу частину моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Таким чином, розмір понесеної моральної шкоди становить 4000 грн.

На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог просила суд стягнути з відповідачів на користь позивача відшкодування завданої матеріальної шкоди в наслідок затоплення, в сумі 7383 грн., відшкодування моральної шкоди 4000 грн., судовий збір 487,20 грн., за юридичну допомогу 500 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суду пояснила, що дійсно в результаті пожежі, що сталася в квартирі відповідачів, 06.03.2015 року відбулося затоплення її квартири та були пошкоджені стіни, шпалери та меблі. Відповідач відшкодувала їй одразу моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, однак, з 06.03.2015 року до 24.03.2015 року вона перебувала у лікарні, через те просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, суду пояснила, що дійсно була пожежа, через яку сталося затоплення квартири позивача, але вважає, що затоплення відбулось не з її вини. Моральну шкоду не визнає у повному обсязі, адже сплатила позивачу моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_8 позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснив, що 06.03.2015 року дійсно сталася пожежа в квартирі відповідачів, в результаті якої сталося затоплення квартири позивача. Дійсно поступила заявка за адресою, зазначеною в позовні заяві, у звязку з затопленням. Представниками третьої особи був складений акт затоплення 24.03.2015 року. Оцінку майнової шкоди ЖЕК не надає. Більше ніяких заяв від позивача та відповідачів не надходило.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач ОСОБА_4 вважає відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що завдали їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття її квартири.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV, передбачено застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, власник квартири зобов'язаний, зокрема, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 151 ЖК України також передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором дарування квартири від 16.04.2010 року, посвідченого Державним нотаріусом ОСОБА_10 за реєстром № 3-709, ОСОБА_16 передає безоплатно у власність, а ОСОБА_4 приймає як дарунок, квартиру АДРЕСА_3 (а.с.4-5).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26112306 від 13.05.2010р., виданим Лисичанським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_4, належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування реєстр № 3-709 від 16.04.2010 року (а.с.6-9).

Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53737432 від 22.02.2016р., квартира за адресою: АДРЕСА_5, належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, реєстр № 3-709, посвідченого Лисичанською ДНК 16.04.2010р. (а.с.94-98, 74).

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №194763 від 20.02.2016р., виданого Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_17 та ОСОБА_4 20 лютого 2016 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 29. Прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_17.

Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53737118 від 22.02.2016р., квартира за адресою: АДРЕСА_6, знаходиться у приватній спільній частковій власності по 1/3 у ОСОБА_18, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності № 21948, виданого 23.12.2013 року Лисичанською міською радою (а.с.72,74-75, 99-101).

Згідно з довідкою № 464 від 25.04.2015 року, виданої Лисичанським комунальним підприємством «Паспортна служба», за адресою: м. Лисичанськ. АДРЕСА_7, зареєстровані та мешкають: ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 (а.с.10).

На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_4 є власником та користувачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8, а отже правомірно звернулася до суду з позовом до відповідачів за захистом свого права власності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Як вбачається із матеріалів справи, 06 березня 2015 року відбулося залиття квартири позивачки. Сам факт залиття квартири позивача відповідачами не оспорювався та підтверджується також довідкою про пожежу № 01/02-1005 від 28.04.2015 року; актом про затоплення, аварії, яка відбулась на системі центрального опалення, холодного, гарячого водопостачання, каналізації від 24.03.2015 року; представником третьої особи, який працює КП ЛЖЕК № 3.

Так, позивачка на підтвердження обставин справи надала суду довідку про пожежу від 28.04.2015 року № 01/02-1005, згідно з якою Лисичанське міське управління ГУ ДСНС України у Луганській області, повідомляє про те, що 06.03.2015 року дійсно сталась пожежа у девятиповерховому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_9. В результаті пожежі вогнем знищено у квартирі № 416 (квартиронаймач ОСОБА_6): холодильник, телевізор, пральна машинка, водонагрівач, мебельний куток, кухонні меблі, балкон (обшивка), електролічильник, закопчені стіни та стеля на площі 100 кв. м., пожежею пошкоджено: електропіч, вхідні двері, міжкімнатні двері, телевізор. У квартирі № 414 (квартиронаймач ОСОБА_22) вогнем пошкоджено балконні двері та балкон. У квартирі № 516 (квартиронаймач ОСОБА_23) вогнем пошкоджено балкон на площі 5 кв. м. Матеріальний збиток в результаті пожежі орієнтований 47 000 грн. (а.с.11).

Згідно з актом про затоплення, аварії, яка відбулась на системі центрального опалення, холодного, гарячого водопостачання, каналізації від 24.03.2015 року, комісією у складі майстра ділянки ВДО КП ЛЖЕК № 3 ОСОБА_12, майстра ділянки ВДО КП ЛЖЕК № 3 ОСОБА_13 та слюсаря ділянки ВДО КП ЛЖЕК № 3 ОСОБА_14, та за підписом мешканки кв. № 216 ОСОБА_4, при огляді 07.03.2015 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_10, затоплення стін та стелі кухні (шпалери) площею 7,5 кв.м., затоплення стін та стелі коридору (шпалери) площею 1,6 кв.м., намокання електропроводки. Причиною затоплення, яка відбулась на системі каналізації відбулось внаслідок пожежі в квартирі № 416 прийшов у непридатність стояк системи каналізації (пластик), що проходить по туалету (а.с.12).

Зазначене свідчить про те, що відповідачі в порушення вимог діючого законодавства не забезпечили належне утримання своєї квартири, внаслідок чого сталося залиття квартири позивача, в супереч вимог ст. 60 ЦПК України не надали суду жодного доказу на підтвердження тих фактів, що не з їх вини сталося залиття квартири, а також не просили призначити по справі експертизу для встановлення причин залиття квартири позивача.

В силу ж ст. 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, позивач же доказує лише наявність шкоди та її розмір.

Згідно з висновком спеціаліста про оцінку ремонтновідновлювальних робіт в квартирі № 216 після затоплення по вулиці Свердлова, 345 № 02/15 від 28.04.2015 року з фототаблицями до нього, вартість ремонтно відновлювальних робіт по усуненню заподіяного збитку від залиття квартири АДРЕСА_11, станом на 07.03.2015 року складає 6633,00 грн. (а.с.15-25).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 02 від 30.04.2015 року та № 03 від 08.05.2015 року на підставі договору № 02 від 28.04.2015 року ОСОБА_24 сплатила ФОП ОСОБА_25 750 грн. (а.с.13-14).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що ремонт в її квартирі ще не зроблено, даних про те, що даний ремонт при виконанні його іншою організацією буде становити меншу суму відповідачі суду не надали і взагалі не стверджувала про це протягом всього часу розгляду справи. Тому, суд вважає, що відповідачі повинна відшкодувати позивачці загальну вартість ремонтно - відновлювальних робіт, але без урахування ПДВ, тобто у сумі 5718 грн., оскільки сума податку на додану вартість не відноситься до майнової шкоди, та витрати позивача на отримання оцінки, завданої шкоди у розмірі 750 гривень підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня провини особи, що завдала моральну шкоду, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, і не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлене угодою або законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що з вини відповідачів позивачу заподіяні моральні страждання, що виразилися в тім, що позивач відчував душевні переживання; йому були заподіяні побутові незручності, яких він зазнав через залиття квартири, в якій фактично мешкає, чим порушений його звичний життєвий уклад, позивач був змушений вживати додаткових зусиль для відновлення звичної організації свого життя, витрачати час й домагатися захисту своїх прав, переживав у зв'язку з тим, що пошкоджено його майно.

Суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачами у рівних частках. Але, виходячи з вимог закону та встановлених судом фактів, суд вважає, що зазначений позивачем розмір відшкодування значно завищений і не відповідає тривалості моральних переживань і тяжкості наслідків, тому виходячи з тривалості та характеру моральних страждань, засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 250 гривень з кожного із відповідачів.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вона підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Отже до складу витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо.

В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання їй правової допомоги, оскільки згідно з квитанцією від 19.05.2015 року від ОСОБА_4 прийнято 500 гривень за надання правової допомоги згідно з договором від 19.05.2015 року (а.с.63).

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями № 57 та № 59 від 15.05.2015 року у сумах 243,60 грн. відповідно за кожну матеріальну вимогу.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог за кожну матеріальну вимогу окремо.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст.ст. 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.. 151 ЖК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_9 підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 3», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду завдану внаслідок затоплення квартири у сумі 3234 (три тисячі двісті тридцять чотири) гривні 00 копійок, моральну шкоду завдану внаслідок затоплення квартири у сумі 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок, витрати на правову допомогу у сумі 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду завдану внаслідок затоплення квартири у сумі 3234 (три тисячі двісті тридцять чотири) гривень 00 копійок, моральну шкоду завдану внаслідок затоплення квартири у сумі 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок, витрати на правову допомогу у сумі 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 121 (сто двадцять одна) гривня 93 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА