Справа № 750/2491/16-ц
Провадження № 2/750/1193/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Рахманкулової І.П.

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника органу опіки та піклування Серб А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дитини, стягнення моральної шкоди,-

орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,-

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, просив винести рішення, яким зобов'язати відповідача надавати йому можливість спілкуватися з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щосуботи з 10:00 до 13:00 години. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на наявність перешкод зі сторони відповідачки у спілкуванні з донькою в час, визначений органом опіки і піклування.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

При цьому позивач пояснив, що 25.01.2016 року рішенням виконкому Деснянської районної у м. Чернігові ради №11 йому дозволено зустрічатися з донькою у присутності матері кожної суботи з 10:00 до 13:00 години за попередньою домовленістю з матір'ю дитини у телефонному режимі або шляхом направлення смс - повідомлень. Позивач пояснив, що він напередодні направляв смс повідомлення відповідачу про бажання зустрітися з донькою 27.02.2016 року, 05.03.2016 року та 12.03.2016 року. Проте, прибувши у визначений час до під'їзду, де мешкає відповідач з дитиною, зустрічі не відбулися. При цьому, позивач пояснив, що у двері квартири, де мешкає відповідач, він не дзвонив, так як вважав, що відповідач виведе дитину на вулицю. Також позивач повідомив суду, що він дзвонив у двері сусідів, так як хотів забезпечити можливість довести свою позицію показами свідків щодо вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, проте сусіди відмовилися йому допомагати., адже як вважає позивач, відповідач налаштувала сусідів проти нього. Також позивач пояснив, що раніше він до дитини не з'являвся, бо на розгляді у суді першої та апеляційної інстанцій перебувала справа про стягнення з нього аліментів. Два роки він не бачив дитину, бо знаходився у пригніченому стані через сварки з відповідачем. Після винесення 25.01.2016 року виконкомом Деснянської районної у м. Чернігові ради рішення щодо його участі у вихованні доньки, він вперше звернувся до відповідача з вимогою забезпечити зустріч з донькою лише 27.02.2016 року, так як до цього у нього не було можливості бачитися з донькою через зайнятість на роботі та у зв'язку з незадовільним у нього душевним станом.

Після подання даної позовної заяви до суду позивач більше не звертався до відповідача з приводу побачень з дитиною. Проте, як повідомив суду позивач, після оголошеної судом у судовому засіданні перерви 18.04.2016 року, відповідач 23.04.2016 року у визначений органом опіки та піклування час вивела дитину на вулицю, а тому зустріч з дитиною відбулася, відповідач перешкод не чинила, але повідомила, що наступної суботи 30.04.2016 року вона у зв'язку зі святами (Пасха) поїде з дитиною у гості, а тому позивач вважає, що відповідач вчинила йому перешкоду у побаченні з дитиною 30.04.2016 року.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач жодним чином не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з донькою, а позивач сам ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

У письмовому запереченні на позовну заяву відповідач зазначила, що позивач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає. Фактично з самого народження доньки ОСОБА_1 не виявляв до неї особливої уваги та не надавав допомоги у її вихованні, а починаючи з 08.03.2014 року зник взагалі та до кінця 2015 року відповідач, як і правоохоронні органи, не могли його знайти.

Подання даної позовної заяви відповідач вважає спробою ОСОБА_1 помститись їй за кримінальне провадження щодо нього, а інтерес до дитини є суто формальним.

Відповідач у запереченні на позов зазначила, що 08 березня 2014 року, близько 12:00 год. ОСОБА_1, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 внаслідок конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ зі струсом головного мозку, синців та забиття м'яких тканин шиї, лівої ключиці, обох верхніх кінцівок, садна обох кистей, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 196 від 08.03.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідач зазначила, що побивши її, ОСОБА_1 намагався забрати дитину, якій було на той час п'ять місяців. Однак останньому завадили сусіди, які збіглись на її крики та затримали ОСОБА_1 на сходовій клітці.

З цього приводу в Деснянському районному суді м. Чернігова слухається кримінальне провадження № 1029, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідач у запереченні на позовну заяву також вказала, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради, коли слухалось питання надання дозволу ОСОБА_1 на побачення з дитиною, вона прийшла разом з донькою. При цьому, остання його злякалась, зовсім не впізнала та почала плакати, а тому було прийнято рішення щодо визначення позивачу графіку побачень з донькою у присутності матері, враховуючи малолітній вік дитини.

Відповідач визнала, що в лютому та березні 2016 року, (всього тричі) ОСОБА_1 направляв їй СМС-повідомлення з проханням надати побачення з дитиною, однак до неї так і не прийшов.

Відповідач вважає, що такі СМС-повідомлення носили суто формальний характер, щоб в подальшому звернутись з позовом до суду, оскільки після подання позовної заяви ОСОБА_1 більше не телефонував та не відправляв повідомлень і жодного разу не приходив до дитини у визначений час.

Відповідач зазначила, що 23.04.2016 року відбулася зустріч дитини з батьком. Вони разом ходили на дитячий майданчик. В цей же день вона повідомила позивача, що наступної суботи вона з чоловіком та донькою поїде у село святкувати Пасху, а тому просила перенести зустріч з донькою на інший зручний для батька дитини день. Проте, позивач вимагав забезпечити зустріч з дитиною саме у визначений рішенням органу опіки та піклування день та час.

Крім того, відповідач зазначила, що позивач належним чином не сплачував аліментів на утримання дитини, взагалі жодного разу не сплатив стягнуті за рішенням суду аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років, що підтверджується відповідними довідками з Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні стверджувала, що вона не має заперечень з приводу того, щоб ОСОБА_1 мав побачення з дитиною, у встановлений відповідним рішенням спосіб і час і не чинить перешкод, а тому підстав для стягнення з неї на користь позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди немає, адже такої шкоди позивачу вона не заподіяла.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, її представника, допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 26 квітня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області 13.05.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на утримання дружини - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 616 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини в розмірі 250 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року до досягнення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Згідно розрахунків заборгованості по аліментах, складених головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції, станом на 29.02.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 8133 грн. 39 коп., а на утримання дружини заборгованість по аліментах на цю дату становить 5250 грн.

Відповідно до положень статті 158 СК України спір щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішується органом опіки і піклування.

Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 25 січня 2016 року №11 позивачу дозволено зустрічатися з малолітньою донькою ОСОБА_7 кожної суботи з 10:00 до 13:00 год. за попередньою домовленістю з матір'ю дитини у телефонному режимі або шляхом направлення смс-повідомлення та у її присутності. Батько може спілкуватися з дитиною у місцях, не обмежуючись місцем її проживання. Спілкування має відбуватися з урахуванням стану здоров'я дитини, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку (а.с.12)

Статтею 159 СК України передбачено, що вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні пов'язується з наявністю перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до положень статей 1, 3 ЦПК України, ст. 18 СК України захисту судом підлягає лише порушене право, зокрема, шляхом припинення дій, які порушують сімейні права.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права предметом доказування в спірних правовідносинах є наявність порушеного права на участь у вихованні і спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, тим з батьків, з ким дитина проживає.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що, прийшовши на побачення з донькою 27.02.2016 року, 05.03.2016 року та 12.03.2016 року він до квартири відповідача не заходив, не повідомив відповідача, що прийшов, хоча мав таку можливість, адже дзвонив у двері до сусідів, тобто до під'їзду він потрапив, хоча в судовому засіданні стверджував, що через кодовий замок не міг зайти до під'їзду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що 27.02.2016 року вона разом з позивачем ходила на зустріч з його донькою, вони стояли у дворі, проте відповідач з дитиною не вийшла. Інші дві зустрічі, які мали відбутися 05.03.2016 року та 12.03.2016 року, так як позивач надсилав відповідачу відповідні смс-повідомлення також не відбулися, так як відповідач не вийшла з дитиною у двір. При цьому, свідок пояснила, що до квартири відповідача вони не підходили, в двері її квартири не дзвонили, про свій прихід не повідомляли. 27.02.2016 року позивач в присутності свідка дзвонив у двері сусідів відповідача, намагався з їх допомогою зафіксувати його прихід, проте сусіди відмовилися йому допомагати.

Відповідач у судовому засіданні стверджувала, що дійсно отримувала смс - повідомлення від позивача у вказані ним дні, виглядала у вікно у призначений час, проте позивача не бачила, а тому дитину у двір не виводила. До її квартири він не дзвонив, про свій прихід жодним чином не повідомив.

В матеріалах справи відсутні належні докази щодо вчинення перешкод відповідачкою позивачу у спілкуванні з дитиною у визначений органом опіки і піклування час.

Сторони визнали, що 23.04.2016 року безперешкодно відбулася зустріч батька з донькою у присутності матері.

Від'їзд відповідача 30.04.2016 року з донькою за межі міста у гості до батьків чоловіка, з яким на даний час перебуває у шлюбі відповідач, не свідчить про вчинення ОСОБА_8 перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, адже про дану обставину відповідач повідомила позивача своєчасно і запропонувала перенести зустріч на інший зручний для позивача день.

Позивач у судовому засіданні визнав, що упродовж двох років не спілкувався з донькою через судові справи про стягнення аліментів, а також через пригнічений стан у зв'язку зі сварками з відповідачем; після винесення 25.01.2016 року виконкомом Деснянської районної у м. Чернігові ради рішення щодо його участі у вихованні доньки, він вперше звернувся до відповідача з вимогою забезпечити зустріч з донькою лише 27.02.2016 року, тобто через місяць після винесення відповідного рішення, відсутність наміру спілкуватися з донькою у цей період позивач пояснив зайнятістю на роботі та незадовільним у нього душевним станом.

Враховуючи, що позивач тривалий час з власної волі не спілкувався зі своєю донькою без поважних для того причин, а тому суд вважає безпідставними доводи позивача, що внаслідок того, що не відбулися його зустрічі з дитиною 27.02.2016 року, 05.03.2016 року та 12.03.2016 року, він отримав моральні страждання, які оцінює у 5000 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено фактів порушення відповідачем його сімейних прав, які підлягають судовому захисту, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дитини, стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: