Справа № 344/53/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1338/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди в розмірі проіндексованих сум боргу, зазначених у виконавчому листі від 24.04.2015 року, та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою до суду, зазначивши відповідачами Управління юстиції в Івано-Франківській області та начальника Управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4, в обґрунтування якої зазначив обставини, які стосуються рішень, дій та бездіяльності державного виконавця Коцана П.Б. під час виконання судового рішення у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_5 на його користь (ОСОБА_2.) матеріальної шкоди та судових витрат, якими, на його думку, порушено його (ОСОБА_2.) права. При цьому він вказав, що подані ним скарги начальнику ВДВС Пахоліку Р.В. на дії та бездіяльність державного виконавця Коцана П.Б. позитивних для нього результатів не дала. Просив стягнути з Управління юстиції в Івано-Франківській області на його користь матеріальну шкоду в розмірі проіндексованих сум боргу, зазначених у виконавчому листі від 24 квітня 2015 року, та моральну шкоду від постійних головних болів, спричинених глибокими фізичними та душевними стражданнями від незаконних дій старшого державного виконавця Коцана П.Б. у розмірі 10 000 гривень або в розмірі, визначеному судом відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦПК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2016 року замінено первісного відповідача управління юстиції в Івано-Франківській області належним відповідачем - відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ) та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ-14, 01014).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що в ухвалі суду не вірно вказано, що старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби, Коцан П.Б. надав суду письмові заперечення на скаргу, оскільки письмові заперечення надані начальником відділу державної виконавчої служби Пахолік Р.В., у яких він невірно тлумачить положення ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Судом не розглядались обґрунтування, наведені ним в скарзі, не досліджувались докази, які стосуються перевищення строку виконавчого провадження, про відсутність в старшого державного виконавця Коцана П.Б. відповідей з банків та інших фінансових установ відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Державна податкова служба України не може мати інформації про депозитні рахунки фізичної особи, тим більше про поточні, так як це є банківською таємницею і відкриття цієї інформації потребує звернення до суду. Також Коцан П.Б. не прислав і не надав апелянту при зверненні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу, або направити справу для продовження розгляду вже не скарги а позову, направленого в суд позивачем ОСОБА_2

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

В ч.ч. 1 та 3 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що права чи свободи заявника не було порушено, а старшим державним виконавцем вжито всіх виконавчих дій щодо примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду, а вимоги заявника про стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі проіндексованих сум боргу, зазначених у виконавчому листі від 24.04.2015 року та 10 000 грн. моральної шкоди можуть бути розглянуті в позовному провадженні.

З такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитися неможливо, оскільки під час розгляду даної справи судом порушено норми процесуального права.

Судом встановлено, що 03 серпня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Коцан П.Б. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/8491/2014, виданого 08 липня 2015 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 6 571, 61 грн матеріальної шкоди, 243,60 грн витрат, 672 грн витрат. Надано термін для добровільного виконання рішення в семиденний строк. (а.с.23).

На виконання рішення Івано-Франківського міського суду старшим державним виконавцем було направлено запити до Державної податкової служби України про номери рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах та про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами; сформовано інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою встановлено, що у боржника відсутні майнові права на об'єкти нерухомого майна; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на майно боржника; внесено запис в ДРОРМ про арешт майна боржника; винесено постанову про стягнення із заробітної плати боржника та направлено в бухгалтерії по місцю праці, а саме ДВНЗ Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника, Управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому, ЗОШ ІІ-ІІІ ступенів №2 Івано-Франківської міської ради; направлено запити до реєструючих право власності органів; повторно направлено запити до Державної податкової служби України про номери рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах та про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами (а.с.24-30).

Оскільки, із Державної податкової служби України надійшло дві відповіді про відсутність у боржника рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах, від Пенсійного фонду України надійшла відповідь про місце праці боржника, із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що майна, на яке можливо звернути стягнення за боржником не зареєстровано, то 09.12.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ Коцан П.Б. було винесено постанови про проведення стягнення з заробітної плати ОСОБА_5 боргу в розмірі 7 487,21 грн, витрат виконавчого провадження в розмірі 50 грн та виконавчого збору в розмірі 10% від суми (748,72 грн) (а.с.42-44).

Згідно листа Івано-Франківської школи ІІ-ІІІ ступенів №2 від 26.04.2016 року №124 станом на 21.04.2016 року завершено стягнення з ОСОБА_5, а саме стягнуто: витрати виконавчого провадження 50 грн., виконавчий збір у розмірі 10% від суми (748,72 грн.), борг 7 487,21 грн. (стягувався пропорційно у розмірі 20% згідно постанови). Останній платіж було проведено 20.04.2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 06 січня 2016 р. залишалася скарга заявника без руху, але лише з тих підстав, що ним не були надані копії скарги та матеріалів, доданих до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб (а.с.8). У судовому засіданні 10 лютого 2016 року брали участь заявник ОСОБА_2, представник Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, яке заявником зазначено відповідачем за скаргою, а також головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Коцан П.Б. у якості представника цього відділу (а.с.14-15, 49).

Слід зауважити, що на час проведення судового засідання 10 лютого 2016 року ні за ініціативою ОСОБА_2, ні за ініціативою суду не вирішувалося питання про участь відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції у справі, а тому суд не мав підстав допускати його представника у справу станом на 10.02.2016р.

28 березня 2016 р. ОСОБА_2 подав заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Міським управлінням юстиції м. Івано-Франківська та про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Державної казначейської служби України. При цьому він у заяві вказав, що суд йому не роз'яснив наслідки неправильного вибору позивачем відповідача (а.с.59-62). На підставі його заяви суд постановив ухвалу від 05 квітня 2016р. про заміну первісного відповідача відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та залучив у якості співвідповідача Державну казначейську службу України (а.с.66).

Суд розглянув спір на підставі ст.ст. 383-387 ЦПК України.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

За приписами пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

Аналогічно роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Тобто державний виконавець, який здійснює виконавче провадження та представник відділу державної виконавчої служби є окремими учасниками такого цивільного спору. Але ця обставина не є перешкодою для представництва цим державним виконавцем інтересів відділу державної виконавчої служби.

А правові відносини, які стосуються відшкодування шкоди, завданої державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, регулюються положеннями ст. 1174 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

За приписами пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічно роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Таким чином, законом встановлений різний порядок розгляду судом спорів про неправомірність рішень, дій та бездіяльності державних виконавців при здійсненні виконавчого провадження (подається відповідна скарга, у якій особа, яка подала скаргу є заявником, а державний виконавець або орган державної виконавчої служби, а також інші учасники виконавчого провадження, у тому числі боржник, є заінтересованими особами) та спорів про відшкодування шкоди, завданої такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (подається позов до держави в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України). При цьому преюдиційними фактами у спорах про відшкодування шкоди можуть бути встановлені судом факти за результатами розгляду скарг про неправомірність рішень, дій та бездіяльності державних виконавців або посадових осіб державної виконавчої служби.

Отже, розгляд зазначених спорів передбачає різний склад осіб, які беруть участь у таких категоріях справ.

А якщо із тих обставин, якими особи, що беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги, вбачається необхідність вирішення питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

У своїй ухвалі суд, посилаючись на п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003р. № 14, зазначив, що суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому гл. 31-Г ЦПК і ст. 121-2 ГПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або яким-небудь чином впливати на останній.

Однак, судом не враховано, що ці роз'яснення стосуються процесуальних норм, які були встановлені ЦПК України від 18.07.1963р. і діяли до 01 січня 2005р., а тому можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли не суперечать нормам діючого ЦПК України від 18.03.2004р.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, у порушення вимог 212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин у взаємозв'язку з підставами позову та вимогами позивача, не уточнив у заявника що ним заявлено позов про відшкодування шкоди чи подана скарга на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, у зв'язку з чим належним чином не з'ясував які норми закону підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин та чи вірно заявником визначено суб'єктний склад осіб, які брали участь у справі, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2016 року скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк

Я.Ю. Ковалюк