1Справа № 335/3249/16-ц 2/335/1009/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач зі своєю донькою ОСОБА_3 та її батьки ОСОБА_4, ОСОБА_5 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Виходячи з положень ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, тобто кожному з них належало по 1/4 частині квартири. 29 березня 2003 р. ОСОБА_4 померла. Позивач та її батько (чоловік померлої) ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після смерті матері, та вважаються такими, що прийняли спадщину на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), оскільки на момент її смерті мешкали та були зареєстровані у вказаній квартирі, фактично вступили у володіння спадщиною. 15 травня 2011 р. помер ОСОБА_5 Після його смерті позивач, як його донька, є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, та є такою, що прийняла спадщину, так як на момент смерті батька проживала та була зареєстрована разом з ним за однією адресою. 14 березня 2016 р. вона звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_2 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа, оскільки за життя її батьки та вона сама разом з донькою не зареєстрували належне їм право власності належним чином. Посилаючись на вимоги ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 р.) та ст.ст. 1268, 1278 Цивільного кодексу України просила визнати за нею право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 29 березня 2003 р., та на 3/8 частин цієї ж квартири в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 15 травня 2011 р., тобто загалом на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування.

Від позивача та третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності без проведення технічної фіксації судового засідання технічними засобами. В заяві вказали, що не заперечують проти постановлення рішення у справі за їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких просив у задоволенні позову відмовити, оскільки спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя не набули права власності на нерухоме майно, оскільки їх право власності не було зареєстровано належним чином, а тому спадкоємці також не набуває право власності у порядку спадкування. Крім того, у запереченнях зазначив, що просить розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог діючого законодавства.

Третя особа приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала.

Враховуючи, що у судове засідання не прибули всі учасники процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд, з урахуванням поданих заяв та заперечень, вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

29 березня 2003 р. померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції 30 березня 2003 р., актовий запис № 3060 від 30 березня 2003 р. (арк. справи 4).

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується її свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським бюро ЗАГС 2 листопада 1964 р., актовий запис № 2888 від 2 листопада 1964 р., свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (арк. справи 6, 7).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло № 3029 від 27.04.1999 р., виданого ВАТ «Запорізьким виробничим алюмінієвим комбінатом», квартира АДРЕСА_3 дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 - 1/4 частка, ОСОБА_4 - 1/4 частка, ОСОБА_1 - 1/4 частка, ОСОБА_3 - 1/4 частка. Зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (арк. справи 8).

Після смерті ОСОБА_4 29 березня 2003 р. залишилася спадщина у вигляді належної їй 1/4 частини квартири, яка належала спадкодавцю на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло.

Після смерті ОСОБА_4, її чоловік ОСОБА_5, батько позивача, та сама позивач вступили у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів № 1 МКП «Основаніє» від 2 березня 2016 р. № 3297.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при ухваленні рішення щодо спадщини, яка відкрилась 29 березня 2003 р., підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 р.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки позивач ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_5 у встановлений законом шестимісячний строк фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, то відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.) вони є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді належній їй ? частини квартири, тобто по 1/8 частині кожний.

15 травня 2011 р. помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 15 травня 2011 р., актовий запис № 3042 від 15 травня 2011 р. (арк. справи 5).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому ? частини спірної квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності на підставі вищезазначеного свідоцтво, та 1/8 частини цієї ж квартири, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_4, що разом складає 3/8 частини цієї квартири.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Н.В., позивач у справі. Інших спадкоємців першої черги за законом немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 7/2016, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до довідки Центру обслуговування абонентів МКП «Основаніє» від 2 березня 2016 р. № 3298, ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_5 з 10.03.1972 р. по день його смерті 15 травня 2011 р. (арк. справи 13).

Відповідно до ст. 1261 діючого ЦК України, який підлягає застосуванню до спадщини, яка відкрилась 15 травня 2011 р., у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

3 березня 2016 р. ОСОБА_1 з метою оформлення своїх спадкових прав звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, однак, постановою приватного нотаріуса від 14 березня 2016 р. у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачеві відмовлено, так як право власності на квартиру до 2013 року не було зареєстровано в БТІ або Державній реєстраційній службі, що підтверджується копією спадкової справи № 7/2016, заведеної після смерті ОСОБА_5

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проаналізувавши надані докази, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 постійно проживала із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК Укаїни не заявила про відмову від неї, а тому вона є такою, що прийняла спадщину після смерті батька у вигляді 3/8 частин спірної квартири.

Разом із тим, судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом з тих підстав, що за життя спадкодавців не було зареєстровано належним чином право власності на спірну квартиру, що також позбавляє права позивача зареєструвати належним чином своє право власності на належну їй частину квартири.

Суд з приводу заперечень представника відповідача зазначає, що дійсно, право власності спадкоємців на час відкриття спадщини не було зареєстровано належним чином у БТІ. Проте, дана квартира належить не тільки спадкодавцям, а й позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, які, своєю чергою, не мають можливості зареєструвати право власності на квартиру у звязку із тим, що законом не передбачено можливість реєстрації права власності за померлими особами. Також суд зазначає, що свідоцтво про право власності на квартиру на даний час не є скасованим, та ніким не оспорювалося, а відтак, є чинним. Відтак, у позивача відсутній інший, крім судового, шлях для відновлення свого порушеного права, на захист якого, зокрема, і спрямовано цивільне судочинство.

Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері, а також на 3/8 частин квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, тобто всього на ? частину квартири (3/8 + 1/8 = 4/8 = ?), обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 29 березня 2003 року, на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер 15 травня 2011 р., на 3/8 частини квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Шалагінова