Справа № 462/2638/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання дій неправомірними, демонтаж домофону, заборону встановлення домофону та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися у суду з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просять визнати неправомірними дії відповідачів ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 щодо встановлення домофонного обладнання у під'їзді №2 по АДРЕСА_4; зобов'язати демонтувати дане домофонне обладнання; заборонити ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» в подальшому встановлювати домофонне обладнання; стягнути солідарно з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 13355,93 грн. матеріальної шкоди; стягнути солідарно з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 3333,39 грн. матеріальної шкоди; стягнути солідарно з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 60000 грн. моральної шкоди, а також 6000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги вони мотивують тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2014р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014р., зобов'язано ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» усунути перешкоди у доступі до жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу домофону. 13.01.2015р. Залізничним ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц, виданого 09.12.2014р. Галицьким районним судом м.Львова. 04.02.2015р.ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» частково виконало рішення суду. Всупереч рішенням судів, 03.04.2015р. ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» самовільно, за замовленням ОСОБА_5 неправомірно повторно встановило домофонне обладнання у під'їзді №2 по АДРЕСА_4, без згоди усіх мешканців даного під"їзду, які є співвласниками місць загального користування будинку, в тому числі і без згоди позивачів, що суперечить ч.2 ст.369 ЦК України. Самовільне встановлення відповідачем домофонної системи створює перешкоди у доступі до квартир службам екстреної допомоги. Так, 19.01.2014р. ОСОБА_3 раптово захворіла, у зв'язку з чим була викликана швидка медична допомога, яка прибувши на місце, не могла протягом 15 хв. потрапити до їх квартири. ОСОБА_5 та інші мешканці під'їзду протягом півтора року систематично відмовлялися відкривати вхідні двері під'їзду членам сім'ї позивачів, а тому доводилося стояти на морозі в зимовий період і очікувати поки хтось вийде чи зайде у під'їзд. Таким чином, неправомірними діями відповідачів їм були створені перешкоди у вільному доступі до житла, а також службам екстреної допомоги, що є неприпустимим. Неправомірними діями відповідачів завдано ОСОБА_1 значної матеріальної шкоди, яка полягає у тривалому лікуванні двох неврологічних захворювань, що виникли внаслідок нервових стресів, переживань, дратівливості, слабості, болів у ділянці серця, головних болів, порушення режиму сну та призвели до болів у поперековому-крижовому відділі хребта з больовим синдромом. Загальна сума понесених ОСОБА_1 витрат на лікування становить 13355,93 грн., а ОСОБА_2 понесла на лікування витрати в загальній сумі 3333,39 грн.. Також неправомірними діями відповідачів позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, болях у ділянці серця, головних болях, порушенні сну, яку вони оцінюють в розмірі 60000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який також є представником позивачки ОСОБА_2, позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та доповнив, що відповідачі самовільно, незаконно встановили домофонне обладнання у під'їзді №2 по АДРЕСА_4, без згоди усіх мешканців даного під'їзду, які є співвласниками місць загального користування будинку, в тому числі і без згоди позивачів, а тому вони зобов'язані демонтувати дане домофонне обладнання. Вважає, що Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під'їздів багатоквартирних житлових будинків у м.Львові, затверджене рішенням виконкому Львівської міської ради від 10.03.2015р. №123, стосується лише будинків, в яких створено ОСББ. Між тим, протокол зборів мешканців під'їзду №2 по АДРЕСА_4 від 31.03.2015р. є сфальсифікованим, оскільки зазначені в цьому протоколі власники квартир №27 і №30 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вже довгий час проживають в США і відповідно не могли приймати участь у зборах мешканців під'їзду і ставити свій підпис у вказаному протоколі. Просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, проте подала заяву, в якій позов підтримала та просить розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе.

Представник відповідача ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» проти позову заперечив, зазначивши, шо Положенням про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під'їздів багатоквартирних житлових будинків у м.Львові, затвердженим рішенням виконкому Львівської міської ради від 10.03.2015р. №123, визначено порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під"їздів багатоквартирних житлових будинків у м.Львові. Згідно п.3.20 БНІП 2.08.01-89 „Житлові будинки" мешканці багатоповерхових будинків мають право на установку вхідних під'їздних металевих утеплених дверей з домофонами. Так, відповідно до вказаного положення власники квартир під'їзду №2 по АДРЕСА_4 провели збори, на яких вирішили встановити домофон у своєму під'їзді і на яких обрали головою зборів ОСОБА_5 та уповноважили її укласти договір на встановлення домофону з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона». У вказаному під'їзді розміщено 15 квартир. Згідно протоколу зборів мешканців від 31.03.2015р., зібрано підписи 12-ти власників квартир на встановлення домофону, тобто більше 70 % власників чи користувачів квартир під'їзду. Відтак, 01.04.2015р. між ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та представником мешканців під'їзду №2 вказаного будинку - ОСОБА_5 укладено договір про монтаж домофонного обладнання. На підставі цього договору було встановлено домофонне обладнання та замовнику надано електронні ключі від домофону. Проте, що зазначені в протоколі зборів мешканців власникиквартир № 30 і № 27 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вже довгий час не проживають в Україні і відповідно не їхні підписи містяться в протоколі, ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» відомо не було. Ствердив, що ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» правомірно встановило домофон у під'їзді №2 по АДРЕСА_4. Щодо вимоги позивачів в частині відшкодування матеріальної шкоди, то такі вважає безпідставними, так як ними не доведено причинний зв'язок між встановленням домофону у під'їзді та понесеними позивачами витратами на лікування. Аналогічна ситуація і з моральною шкодою, оскільки для настання відшкодування моральної шкоди відсутній склад правопорушення. Крім того, позивачами не надано належних доказів на підтвердження понесених ними витрат на правовому допомогу. Просить в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_5 проти позову заперечила та зазначила, що у 2013р. мешканці під'їзду №2 по АДРЕСА_4 вирішили встановити домофон у своєму під'їзді та уповноважили ОСОБА_5 на укладення договору про монтаж домофонного устаткування. На підставі договору, у 2013р. ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» було встановлено домофонне обладнання у вказаному під'їзді та надано сім'ї позивачів, які не уклали угоду на встановлення домофону, один електронний ключ, без відповідної розписки. Окрім того, ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» по пошті надіслало позивачам електронний ключ від домофону. Таким чином, відповідачі мають два електронні ключі. На виконання рішення Галицького районного суду м.Львова було демонтовано вказаний домофон. З метою забезпечення безпеки життя та збереження майна, власники квартир повторно вирішили встановити домофонне обладнання у під'їзді, у зв'язку з чим було скликано збори мешканців під'їзду. Так, за п'ять днів до проведення зборів на дошці оголошень у під'їзді №2 було розміщено відповідне оголошення і повідомлено балансоутримувача про таке. В телефонному режимі власники квартир № 30 і № 27 ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які проживають в США, погодилися на встановлення домофону в під'їзді. 31.03.2015р. відбулися збори власників квартир під'їзду №2, на яких її було обрано головою зборів, прийнято рішення про встановлення домофону та уповноважено її укласти договір на встановлення домофону з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона». Після встановлення домофону позивачам було запропоновано отримати три електронні ключі від домофону, про те вони відмовилися отримати дані ключі, про що було складено відповідний акт. Вважає, що домофон у під'їзді №2 по АДРЕСА_4 встановлено правомірно, так як власники 12 квартир під'їзду прийняли рішення про його встановлення. Щодо вимоги позивачів в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то такі вимоги вважає безпідставними, так як позивачами не доведено завдання такої шкоди. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_8 проти позову заперечила, зазначивши, що домофонне обладнання встановлено правомірно, оскільки власники 12-ти квартир під"їзду №2, в тому числі і ОСОБА_8 на зборах мешканців від 31.03.2015р. прийняли рішення про встановлення домофону у під"їзді. Просить в позові відмовити.

Треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_14 в судове засідання не з'явилися, але подали заяви, в яких зазначили, що 31.03.2015р. вони на зборах мешканців під'їзду №2 по АДРЕСА_4 проголосували за встановлення домофону, про що розписалися в протоколі зборів мешканців. Просять в задоволенні позову відмовити та розглядати справу без їх участі, що суд вважає за можливе.

Треті особи - ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10 в судове засідання не з"явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили і суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники приватизованих квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 05.02.2014р., яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014р. залишено без змін, позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» про усунення перешкод у користуванні майном та зобов"язання до вчинення дій задоволено частково. Зобов'язано ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» усунути перешкоди у доступі до жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу домофону.

Як вбачається з даних рішень, судом встановлено наступні обставини: позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у багатоквартирному п'ятиповерховому житловому будинку АДРЕСА_1 який складається із 70 квартир та знаходиться на балансі ЛКП «Сяйво». В другому під'їзді цього будинку, в якому й проживає позивач ОСОБА_1 з своєю сім'єю, розміщено 15 квартир. 31.07.2013р. між ТзОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона» і представником мешканців під"їзду №2 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 укладено договір про монтаж домофонного устаткування №1329. Факт встановлення і передачі ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» системи обмеженого доступу типу «Домофон» замовникам підтверджується складеним 03.09.2013р. актом. ОСОБА_1 не давав своєї згоди на встановлення домофону. З акту здачі-приймання виконаних робіт з монтажу системи доступу типу «Домофон» видно, що такий від замовника підписано стороною договору ОСОБА_5 За змістом договору, такою отримано ключі для встановленого обладнання в кількості 60 шт., що є достатнім для вручення усім жильцям під`їзду, в тому числі і ОСОБА_1, якому у квартиру не було під`єднано зазначену систему. Однак, ОСОБА_1 не було вручено електронні ключі і від отримання таких він не відмовлявся.

В кінці 2014р. позивачам по пошті було надіслано електроний ключ від домофону у під"їзді №2 будинку АДРЕСА_1

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення суду на початку 2015р. домофонне обладнання було частково демонтовано.

З пояснень відповідачки ОСОБА_5 представника третьої особиОСОБА_8, заяв третіх осіб - ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_14 встановлено, що з метою забезпечення безпеки життя та збереження майна, власники квартир повторно вирішили встановити домофонне обладнання у під'їзді №2 будинку АДРЕСА_1.31.03.2015р. на зборах власників квартир під'їзду №2 було обрано головою зборів власницю квартири №24 - ОСОБА_5, прийнято рішення про встановлення домофону та уповноважено ОСОБА_5 укласти договір на встановлення домофону з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона». На вказаних зборах позивачі не були присутні і своєї згоди на встановлення домофону у під'їзді не давали. Після встановлення домофону було запропоновано сім"ї ОСОБА_1, яким у квартиру не було під`єднано зазначену систему,отримати безкоштовно три електронні ключі від домофону, про те вони відмовилися прийняти дані ключі, про що 03.04.2015р. було складено відповідний акт.

Рішенням виконкому Львівської міської ради від 10.03.2015р. №123 „Про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під'їздів багатоквартирних житлових будинків у м.Львові" затверджено Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під'їздів багатоквартирних житлових будинків у м.Львові.

У відповідності до п.2 вказаного Положення, ініціатором встановлення домофону на дверях під'їздів можуть виступати власник чи користувач квартири під'їзду (будинку) та власник (власники) нежитлових приміщень. Для встановлення домофону його ініціатор організовує збори власників чи користувачів квартир та нежитлових приміщень під'їзду (будинку). Повідомлення про збори здійснюється через оголошення у під'їзді за 5 днів до дати їх проведення. Про проведення зборів повідомляється балансоутримувач будинку. Збори вважаються повноважними та оголошуються відкритими, якщо на них присутні більше 70 % власників чи користувачів квартир та нежитлових приміщень (з розрахунку - один уповноважений з приватизованої чи неприватизованої квартири та нежитлового приміщення). Голову зборів обирають більшістю голосів присутніх через голосування. Голова зборів підписує протокол зборів. Рішення щодо встановлення домофону вважається правомірним, якщо за нього проголосували більше 70 % власників чи користувачів квартир під'їзду (будинку) та власників нежитлових приміщень. Рішення зборів мешканців під'їзду є підставою для обрання уповноваженої особи (голови будинкового комітету), яка буде укладати договір на встановлення домофону з суб'єктом господарювання і здійснюватиме представництво інтересів мешканців при введенні домофону в експлуатацію. Вибір суб'єкта господарювання, який виконуватиме роботи з встановлення домофону і його обслуговування, приймається більшістю голосів власників чи користувачів квартир під'їзду (будинку) та власників нежитлових приміщень. Рішення зборів мешканців під'їзду (будинку) є підставою для збору уповноваженою особою підписів власників чи користувачів квартир під'їзду (будинку) та власників нежитлових приміщень на встановлення домофону. Після збору підписів власників чи користувачів квартир та власників нежитлових приміщень укладається договір між суб'єктом господарювання, визначеним у пункті 2.7 цього Положення, та уповноваженою особою власників чи користувачів квартир та власників нежитлових приміщень, які виявили бажання встановити домофон, згідно з типовим договором про порядок встановлення та надання послуг з технічного обслуговування системи домофону.

Згідно п.3.1. Положення, контроль за дотриманням цього Положення покладається на балансоутримувачів будинків.

Згідно протоколу зборів мешканців під'їзду №2 будинку АДРЕСА_1 у м.Львові від 31.03.2015р., власниками 12-ти квартир, а саме квартири №24 ОСОБА_5, квартири № 25 ОСОБА_6, квартири №26 ОСОБА_7, квартири №32 ОСОБА_8, квартири №34 ОСОБА_9, квартири №28 ОСОБА_11, квартири № 21 ОСОБА_12, квартири №22 ОСОБА_13, квартири №23 ОСОБА_10, квартири №29 ОСОБА_14, квартири №27 ОСОБА_15, квартири №30 ОСОБА_16 на зборах мешканців прийнято рішення про встановлення в їх під"їзді домофону. Таким чином, згідно вказаного протоколу, на зборах мешканців були присутні і прийняли рішення про встановлення домофону 12 власників квартир, що становить 80 % від усіх квартир під"їзду.

На підставі протоколу зборів мешканців від 31.03.2015р., між ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» і представником мешканців під'їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 01.04.2015р. укладено договір про монтаж домофонного устаткування.

Відповідно до умов цього договору, ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» зобов'язалось виконати роботи по монтажу домофонного устаткування за адресою: АДРЕСА_1 та надати кожному із замовників по два безкоштовних абонентських ключа з домофоном, а власникам, які не уклали угоди на встановлення домофону, один безкоштовний ключ.

Факт встановлення і передачі ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» системи обмеженого доступу типу «Домофон» замовникам підтверджується складеним 01.04.2015р. актом здачі-прийому виконаних робіт по монтажу системи обмеженого доступу, типу „Домофон".

Встановлено, що 01.04.2015р. ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» монтувало той самий домофон, який був ними демонтований на підставі рішення суду, ключі від якого мешканці під'їзду вже мали. Дане домофонне обладнання належить ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона».

Згідно довідки ЛПК „Сяйво" від 02.08.2016р., ОСОБА_5 передала ЛКП „Сяйво" два домофонні ключі від під"їзду №2 по АДРЕСА_4.

З пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_5 встановлено, що власники квартир №27 і №30 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 довгий час проживають за межами України, вони не були присутні на зазначених зборах мешканців під"їзду і не розписувалися у протоколі зборів мешканців, який одночасно є письмовим підтвердженням укладення угоди між жителями і містить всі умови угоди спільної діяльності для досягнення спільної мети, а саме встановлення домофонного устаткування в приміщенні загального користування.

Суд не приймає до уваги покликання ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які проживають в США, в телефонному режимі дали свою згоду на встановлення домофону у під"ізді та доручили іншим особам розписатися замість них у протоколі зборів мешканців, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того.

За наведеного, суд приходить до висновку, що збори мешканців під'їзду №2 будинку АДРЕСА_1 не можуть вважатися повноважними, а прийняте рішення на них про встановлення домофону правомірним, так як на зборах були присутні і прийняли рішення про встановлення домофону 10 власників квартир, що становить 66,67 % від усіх квартир під"їзду.

З пояснень представника ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» встановлено, що ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» не було відомо про те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не розписувалися у протоколі зборів мешканців від 31.03.2015р.

Між тим, позивачами не доведено, а судом не встановлено, що ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» неправомірно встановило 01.04.2015р. домофон у під"їзді №2 по АДРЕСА_4, проте враховуючи, що домофонне обладнання належить ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» і таке було встановлено на підставі неправомірного рішення зборів мешканців від 31.03.2015р., суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині демонтажу домофону є підставними і підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування ОСОБА_1 понесених на лікування витрат у сумі 13355,93 грн., а ОСОБА_2 - 3333,39 грн., то такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки позивачами не доведено причинного зв'язку між встановленням домофону у під'їзді та понесеними ними витратами на лікування.

Що стосується заявлених позивачами вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 грн., то суду не представлено належних доказів на підтвердження таких в повному обсязі, а тому, з врахуванням обсягу душевних страждань, яких зазнали позивачі, а саме внаслідок повторного неправомірного монтажу домофону, перенесених в результаті цього нервових потрясінь, незручностей у доступі до квартири, та виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_5, яка на підставі неправомірного рішення зборів мешканців уклала договір про встановлення домофону, слід стягнути в користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 500 грн. моральної шкоди кожному, а позивачці ОСОБА_3 - 300 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій щодо встановлення домофонного обладнання та заборони в подальшому встановлювати домофонне обладнання до задоволення не підлягають, оскільки такі способи захисту цивільний прав чи інтересів не передбачені ст.16 ЦК України і суд не може вирішувати питання щодо правовідносин, що можуть виникнути в майбутньому, а уповноважений ст.3 ЦПК України захищати лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Як роз"яснено в п.п. 47 і 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Між тим, позивачами не надано суду розрахунку витрат на правову допомогу і документального підтвердження оплати таких витрат в заявленому розмірі, а саме платіжного документу про оплату правової допомоги в розмірі 6000 грн., а надана суду розписка не може являтись таким документом.

За наведених обставин, зазначені позивачами витрати на правову допомогу не є документально підтвердженими і доведеними, що є підставою для відмови у задоволенні вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 13, 16, 23, 369, 382, 1167 ЦК України, Положення про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під'їздів багатоквартирних житлових будинків у м.Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 10.03.2015р. №123, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобов"язати ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_5 демонтувати домофонне обладнання у під'їзді №2 по АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 300 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» в користь держави по 275 грн. 60 коп. судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя: