Справа № 308/5501/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В., при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а :

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року та ухвалити нове про задоволення уточнених позовних вимог.

Указаним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, та ОСОБА_4 про стягнення збитків ( витрат) завданих невиконанням рішення суду відмовлено.

ОСОБА_2 доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. У письмовому запереченні ОСОБА_4 не визнав апреляційної скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін. Доводиить, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм процессуального права та в повній мірі відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.які мали місце між сторонами даної справи. Указує, що спір про стягнення заборгованості за договором позики вже вирішений судом по суті, заборгованість стягнута у національній валюті, а тому підстав для стягнення курсової різниці заборгованості немає.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15 липня 2013 року між позивачем та відповідачми ОСОБА_3 ОСОБА_4 виникла усна домовленість, за якою останні повинні були придбати за рахунок коштів ОСОБА_2 партію мобільних телефонів, а позивач в подальшому мав намір зайнятися підприємницькою діяльністю із їх реалізації. На підтвердження домовленості зі сторони позивача в цей же день відповідачам було надано кошти в сумі 20 000,00 тисяч доларів США. Ця обставина підтверджена заявою за нотаріально посвідченими підписами відповідачів. Оскільки відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, позивач звернувся в судовому порядку до відповідачів про витребування безпідставно отриманих коштів. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2014 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто в рівних частках безпідставно отриманні кошти в розмірі 314 992,48 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 05.12.2015 року відповідало 20 000,00 доларам США. 12 травня 2015 року ОСОБА_4 виконано рішення суду в частині стягнення з останнього суми коштів в розмірі 173670 грн., що підтверджується квитанцією від 12 травня 2015 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 15 травня 2015 року. Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів. Позивач в своїй позовній заяві первісно посилається на низку статей, які передбачають відповідальність, що випливає з договірних зобов'язань, а саме: відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; ч.1 ст. 612 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, а також низку інших статей ЦК України (530,610,611,614,1046,1049), які регулюють правові наслідки порушення зобов'язання, а також відповідальність за порушення зобов'язання. 13 листопада 2015 р. позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, у якій просив на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів на свою користь у рівних частках 116232.22 грн. інфляційних втрат, 3937.40 грн. - три відсотків річних, а також судові витрати (а.с.50-51).

При застосуванні ст. 625 ЦК з'ясуванню підлягає: чи існує зобов'язання між сторонами, чи є це зобов'язання грошовим, чи доведена наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи є спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування ст. 625 ЦК.

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про витребування безпідставно отриманих коштів задоволено: стягнуто з відповідачів у рівних частках на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти у сумі 20000,00 тисяч доларів США, що є еквівалентом 314 992,48 грн. Тобто, рішенням суду було встановлено, що належні до стягнення грошові кошти є безпідставно набутими, і цей факт є преюдиціальним.

Указані правовідносини врегульовані ст. 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно, та є деліктними (позадоговірними) правовідносинами.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу (Судові прецеденти, Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 02.03.2016, № 6-2491цс15, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах).

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Окрім того, ч.2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

За приписами ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення. Невірного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до питання застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України, не дають підстав для скасування оскарженого рішення як суперечні фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, правовим висновкам ВСУ та судовим рішенням, які набрали законної сили (рішенню Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року).

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: