Справа № 755/482/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору іпотеки від 25 вересня 2012 року відповідач отримала грошову суму у розмірі, еквівалентному 11 510,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 25 жовтня 2012 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за договором іпотеки. Сума заборгованості за договором іпотеки становить 11510,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на дату подачі позову. Просив суд стягнути заборгованість у розмірі 11 510,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату подачі позову становить 274 053,10 грн., відстрочити оплату судового збору до винесення рішення по справі та визнати поважними причини пропуску позовної давності.

Під час розгляду позивач збільшив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 302 022, 40 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 21 березня 2016 року еквівалентно 11 510,00 доларів США.

Позивач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки до суду не повідомила.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

25 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передає в іпотеку позивачу, як забезпечення виконання зобов'язання за договором позики у сумі 11510,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 92000,00 грн., які отримано у повному обсязі до підписання цього договору строком до 25 жовтня 2012 року, належну ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.23-24).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором іпотеки, позивач посилається на п.1.1. зазначеного договору, в якому вказано про отримання відповідачем коштів за договором позики та на неналежне виконанням грошового зобов'язання відповідачем.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, за яким позивач надав у борг кошти, а відповідач зобов»ячалася повернути до 25 жовтня 2012 року.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Станом на 21 березня 2016 року офіційний курс валют Національного банку становив за 1 долар США - 26,24 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 302 022 (триста дві тисячі двадцять два) грн. 40 коп.

Щодо вимог про поновлення строку звернення до суд, суд вважає таке.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідачем не зроблено заяву про застосування строків позовної давності, тому заява про поновлення строків позовної давності не підлягає розгляду.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 302 022 (триста дві тисячі двадцять два) грн. 40 коп.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави,пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог

Ухвалою суду від 01 березня 2016 року відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором іпотеки.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2015 року становить 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, виходячи із загальної суми задоволених вимог 302 022,40 грн. з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 3 020,22 грн.( 302 022,40 грн.х1 %.)

Керуючись ст.ст. 16, 192, 257,267, 509, 526, 527, 530-532, ч.1 ст. 626,629,1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61,79,88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 302022 (триста дві тисячі двадцять два) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 020 (три тисячі двадцять) грн. 22 коп.

Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна