Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 322/142/16 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження № 22-ц/778/3132/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Фермерського господарства «Партнер» про розірвання договорів оренди та стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

15 лютого 2016 року позивачі звернулися до суду першої інстанції з вищезазначеним цивільним позов, в якому просили суд розірвати договори оренди, укладені між кожним з них або їх спадкодавцем та відповідачем у 2006р., 2007р., а також стягнути орендну плату за 2015р. на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 по 17 220 грн. та на користь ОСОБА_6 - 34440 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у зв»язку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги всіх позивачів задовольнити у повному обсязі.

Представник ФГ «Партнер» до судового засідання апеляційного суду 11 серпня 2016р. не з»явився, надавши письмові заперечення на апеляційну скаргу та письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності. Тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у спра-

ві, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до вис-

новку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають орендні відносини з ФГ «Парнер» на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених особисто ними 20 грудня 2006р., а ОСОБА_5 - на підставі договору оренди від 20 жовтня 2007р.

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є спадкоємцями померлих орендодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9, якими з ФГ «Партнер» були укладені договори оренди земельних ділянок, відповідно, 20 грудня 2006р. та 20 жовтня 2007р.

Всі договори оренди земельних ділянок укладені строком на 10 років та мають однакові умови.

Позивачі в позові ставили питання про стягнення орендної плати за 2015 рік, оскільки відповідач не сплатив її в обумовлений договором строк та в узгодженій сумі, яка за розрахунками позивачів для ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 визначена у сумі 17 220 грн., а для ОСОБА_6, який має вдвічі більший розмір земельної ділянки, - в сумі 34 440 грн. Крім того, позивачі вважали, що відповідач системно та істотно порушує умови договорів оренди, що виразилось, зокрема, у несплаті орендної плати та допущенні ним погіршення стану земельних ділянок, тому просили розірвати укладені з ними договори оренди у відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено порушення відповідачем умов договорів оренди, на які як на підставу для їх розірвання посилаються позивачі, зокрема, ними не надано доказів щодо погіршення стану їх земельних ділянок відповідачем, а від отримання орендної плати позивачі відмовляються, що підтверджується матеріалами справи та самими позивачами.

В апеляційній скарзі позивачі вказують, що ці висновки судом зроблено без ретельного дослідження наданих ними доказів, якими є додаткові угоди про інший узгоджений розмір орендної плати, який є значно більшим, ніж їм переводив переказами відповідач. А про погіршення стану їх земельних ділянок внаслідок господарської діяльності відповідача свідчить той факт, що останнім не дотримано вимог щодо сівозміни посівних культур, якими є переважно соняшник.

Дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступні обставини.

Згідно з пунктом 4.1 договорів оренди з позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, орендна плата сплачується в грошовій формі в розмірі 1 200 грн. за користування земельною ділянкою в рік, орендна плата може сплачуватись в натуральній та відробітковій формах за згодою сторін ( Т. 1 а.с. 27, 40, 51, 62). Грошовий розмір орендної плати з позивачем ОСОБА_6 визначено в п. 4.1 договору в сумі 2 400 грн., в решті цей пункт договору містить такий самий зміст ( Т. 1 а.с. 73).

Пунктом 4.3 договорів узгоджено, що орендна плата виплачується орендарем один раз на рік, до 1 грудня поточного року, готівкою; розмір орендної плати переглядається один раз на три роки.

За вимогами п. 12.1 договорів, зміна умов договорів здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв»язується у судовому порядку.

У відповідності до умов п. 12.3 договорів, дія договору припиняється шляхом його розірвання за згодою сторін, за рішенням суду на вимоги однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов»язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, договором оренди визначений фіксований розмір орендної плати у грошовому

виразі, але передбачена можливість зміни розміру орендної плати один раз у три роки, а сама зміна умов договору має відбуватись у письмовій формі.

В матеріалах справи мається копія Додатку до договору оренди земельної частки (паю), згідно з якою ФГ «Партнер» зобов»язується на протязі оренди земельної частки (паю) виплачувати орендну плату в грошовій формі в сумі 2 000 грн., а в натуральній: зерна - 4 тони, соняшника - 200 кг, цукру - 25 кг. Ця копії не містить підпису орендодавця. Інших додаткових угод, про які зазначено в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області 11 серпня 2016р. представник апелянтів ОСОБА_7 прохала долучити у справу оригінали чотирьох Додатків до договорів оренди та читабельну копію вищезазначеного Додатку до договору оренди, та колегія, зважаючи на те, що позивачі помилкового вважали, що такі копії були долучені ними до пакету документів до кожного договору оренди, долучила оригінали до справи.

Дослідивши долучені оригінали та підписану копію Додатків, колегія вважає, що вони не можуть бути прийняті як належні докази у справі з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У вказаних Додатках у графі підпис орендодавця дійсно зазначені прізвища ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, а також ОСОБА_9, яка померла 25.04.2015р., а з другого боку мається підпис керівника ФГ «Партнер», скріплений печаткою господарства. Проте за змістом Додатку неможливо його ідентифікувати як Додаток саме до договорів оренди земельних ділянок, які на тепер існують між сторонами у справі, оскільки в ньому зазначено про договори оренди земельної частки (паю), тобто інший об»єкт оренди. Крім того, жоден з Додатків не містить ні дати договору, до якого вносяться зміни щодо орендної плати, ані дати його складання.

Отже, вказані Додатки не можна вважати належними доказами, оскільки позивачами не доведено той факт, що вони відносяться саме до тих договорів оренди, про які виник спір у цій справі. Також не доведено, що ці Додатки узгоджують орендну плату саме на 2015 рік, зважаючи на те, що за пунктом 4.1 орендна плата в натуральній формі, до якої позивачі прив»язували розмір заборгованості в грошовому еквіваленті, може сплачуватись за згодою сторін, тобто кожного року відбувається відповідне узгодження орендної плати в натуральній формі, оскільки її розмір не визначено в умовах договору.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про перегляд розміру орендної плати

сторонами договорів, а наданий позивачами розрахунок орендної плати не відповідає умовам договорів, оскільки ними не передбачено отримання грошового еквіваленту натуральної форми орендної плати, а грошова форма є визначеною у конкретній сумі, прив»язаній до грошової оцінки земельної ділянки. Тобто в такому разі розмір орендної плати, визначений позивачами, не може бути стягнутий з відповідача як такий, що не відповідає умовам договорів оренди.

З умов договору вбачається, що строки виплати орендної плати встановлені до 1 грудня поточного року, тому ФГ «Партнер» має право сплачувати орендну плату в будь-який час, виходячи із своїх можливостей та інших обставин, але не пізніше 1 грудня поточного року.

В межах вказаного строку, обумовленого договорами, ФГ «Партнер» у листопаді 2015р. визначив орендну плату у сумі 6 638 грн., з якої відрахував податок з фізичних осіб та військовий збір, які були перераховані до бюджету, а решту коштів у сумі 5 344 грн. поштовими переказами направив позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Але орендодавці відмовились від їх отримання, внаслідок чого кошти повернулись.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 орендна плата не була надіслана одночасно з вищезазначеними орендодавцями, оскільки вони в 2015р. успадкували земельні ділянки, що належали орендодавцям, але не повідомили ФГ «Партнер» про ці обставини. Тому відповідач не мав можливості перерахувати орендну плату новим власникам земельних ділянок.

Після звернення з позовом до суду позивачів ФГ «Партнер» у травні 2016р. повторно перерахувало поштовими переказами орендну плату всім позивачам, але від її отримання останні відмовились.

Вказані обставини намагання відповідача виконати умови договорів зі сплати орендної плати підтверджуються матеріалами справи, зокрема, фіскальними чеками від 26.11.2015р. про направлення поштового переказу в сумі 5 405,44 грн. ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ( Т. 1 а.с. 137); фіскальними чеками від 05.05.2016р. про направлення поштового переказу всім п'ятьом позивачам на суму 5 397,44 грн. кожний ( Т. 1 а.с. 138); випискою поштового відділення від 10.12.2015р. про відмову від отримання переказу адресатами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( Т. 1 а.с. 139).

Зважаючи на вказані обставини, суд вважав за необхідне відмовити позивачам в задоволенні їх вимог про стягнення орендної плати в будь-якому, навіть, підтвердженому розмірі.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі визнали, що відмовились від отримання переказів від ФГ «Партнер» у зв»язку з тим, що не були згодні з розміром орендної плати, який вирахували в значно більшій сумі. Проте в апеляційній скарзі зазначили, що повна відмова судом у її стягненні позбавляє їх права на отримання орендної плати за 2015 рік взагалі, а спір щодо її розміру має бути вирішений судом.

Оскільки в матеріалах справи, крім договорів оренди, не мається інших документів щодо розміру орендної плати, то вона підлягає визначенню як виходячи з умов договорів, так і у відповідності до вимог Податкового кодексу України, згідно з яким розмір орендної плати не може бути меншим за 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Нормативно-грошова оцінка земельних ділянок кожного з позивачів у п. 2.3 кожного з договорів узгоджена сторонами в сумі 75 290,21 грн. станом на день укладення договорів на грудень 2006р. та на жовтень 2007р.

Відповідно до ст.. 289 ПК України, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення цієї оцінки. Оскільки нормативна грошова оцінка земель у 2006р. не індексувалась, то індексацію слід проводи з 2007р., за такими індексами: 2007р. - 1,028, 2008р. - 1,152, 2009р. - 1,059, 2010р. - 1,0, 2011р. - 1,0, 2012р. - 1,0, 2013р. - 1,0, 2014р. - 1,249. Кумулятивне значення коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель з 2007р. по січень 2015р. становить: 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,249 = 1,566.

Отже, нормативно-грошова оцінка земельних ділянок позивачів в 2015р. становила: 75 290,21 грн. х 1,566 х 1,756 = 207 040,23 грн., де 1,566 - коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки землі в 2015р.; коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки для ріллі (Постанова КМУ від 23.03.1995р. № 213).

Тому орендна плата за користування кожною земельною ділянкою за договорами оренди у цій справі не може бути меншою за 3% від НГО землі: 207 040,23 х 3 : 100 = 6 211,20 грн.

За рішенням засновників ФГ «Партнер» мінімальний розмір орендної плати за 1 земельну ділянку по Підгірненській сільській раді в 2015р. встановлено в сумі 6 400 грн., що не є меншим за визначене значення 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок позивачів.

Для позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_3 було визначено орендарем орендну плату в сумі 6 638,51 грн., що також є більшим від вказаного

вище значення. Та враховуючи, що з цієї суми відповідачем вже було сплачено до бюджету

податок з фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується платіжними дорученнями № 32, 33 від 05.05.2016р., до стягнення цим позивачам підлягає сума за вирахуванням цих платежів у розмірі 5 344 грн., з якої при виплаті вже не потрібно перераховувати до бюджету вказані податок та збір.

Разом з тим, колегія не погоджується з розрахунком орендної плати для ОСОБА_6, яка була визначена у тому ж значенні, що і для інших позивачів, виходячи із такої ж самої грошової оцінки земельної ділянки - 75 290,21 грн.

Так дійсно, в договорі оренди з ОСОБА_9, спадкоємцем якої є ОСОБА_6, не зважаючи на таку ж грошову оцінку земельної ділянки у сумі 75 290,21 грн., орендна плата визначена у розмірі вдвічі більшому, ніж у договорах з іншими позивачами, яка є співмірною з розміром земельної ділянки, яка також майже вдвічі більша, ніж у інших позивачів.

Тому орендну плату ОСОБА_6 слід визначати в тій же пропорції, що передбачена в договорі, тобто в розмірі, що в 2 рази перевищує визначений для інших позивачів, що дорівнює за вирахуванням податку з фізичних осіб та військового збору - 10 688 грн., яку слід стягнути на його користь з відповідача.

Що стосується позовних вимог про розірвання договору через його істотне порушення відповідачем, то колегія в цій частині погоджується з висновками суду, яким повно та всебічно з»ясовано заявлені для цього підстав та відмовлено в позові через його недоведеність.

Так, суд правильно визнав, що права позивачів не порушені відповідачем в частині сплати орендної плати, оскільки відповідач в межах обумовленого договором строку спрямовував перекази по орендній платі позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а іншим позивачам ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з моменту як йому стало відомо про них як спадкоємців в травні 2016р., але всі позивачі самі відмовились від її отримання.

Погоджується колегія також з тими висновками суду, що погіршення стану їх земельних ділянок внаслідок господарської діяльності відповідача, позивачами не доведено.

Відповідно до ст.. 37 ЗУ «Про охорону земель», з метою здійснення контролю за динамікою родючості грунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами грунтів і рівні їх забруднення.

Обов»язкова агрохімічна паспортизація земель сільськогосподарського призначення передбачена і Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до п. 10 Положення про агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Мінсільгосппроду України від 30.11.1993р. № 321, чинного на час укладення спірних договорів оренди землі, наявність паспорта є обов»язковою при передачі земельних ділянок у власність, наданні у користування.

Аналогічне положення закріплене у п. 3.5 чинного Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011р. № 536, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011р. за № 1517/20255. Пунктом 3.2 Порядку визначено, що агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки використовується при розрахунку, зокрема, нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільскогосподарських регіонах.

При цьому, згідно з п. 2.1 Порядку, завданням агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення є визначення показників якісного стану грунту, їх зміни внаслідок господарської діяльності.

Позивачі пояснювали, що вони особисто не отримували агрохімічних паспортів на свої земельні ділянки ані в момент отримання землі у власність, ані в подальшому, таких паспортів вони не передавали орендарю. А отже, порушивши вимоги вищезазначених законів та підзаконних нормативних актів, позивачі не отримали агрохімічних паспортів, де був би зазначений первісний стан їх земельних ділянок, а тому позбавили себе можливості відслідковувати стан своїх земельних ділянок в подальшому, зокрема, під час господарювання на них орендаря. Не маючи визначеного первісного стану земельної ділянки на час передачі її орендарю, не можна визначити, як він змінився в результаті його господарської діяльності.

Крім того, про погіршення стану їх земельних ділянок жодного висновку компетентного органу позивачі не надали. А отже зазначення позивачами, що орендарем погіршено стан їх земельних ділянок є лише їх припущеннями, на яких у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись доказування.

Беручи до уваги всі вищевикладені обставини, колегія вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в позові щодо стягнення орендної плати, а орендну плату у доведеному розмірі слід стягнути з відповідача на користь позивачів, оскільки на тепер мається спір щодо її розміру, який в позасудовому порядку сторонами не вирішено.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційному до розміру задоволених вимог, що становить: для ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 по 112,22 грн. на користь кожного ( за подання позову - 53,44 грн., за подання апеляційної скарги - 58,78 грн.); для ОСОБА_6 - 106,88 грн.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2016 року відстрочено ОСОБА_5 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду цієї справи.

Отже, ОСОБА_5 при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір в сумі 1212,64 грн., який в такому разі підлягає стягненню судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду апеляційної скарги, на наступні реквізити банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір за подачу апеляційних скарг: банк одержувача - ГУДКСУ в Запорізькій області, одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області, код одержувача (код за ЄДРПОУ): 38025409, код банку одержувача (МФО): 813015, рахунок одержувача: 0007, призначення платежу: судовий збір, код суду 02891457, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення орендної плати.

Позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Партнер» на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 орендну плату за 2015 рік в сумі по 5 344 (п»ять тисяч триста сорок чотири) грн. та судовий збір в сумі по 112,22 грн. на кожного, а всього по 5 456 (п»ять тисяч чотириста п»ятдесят шість) гривень 22 копійки на користь кожного.

Стягнути з Фермерського господарства «Партнер» на користь ОСОБА_6 орендну плату за 2015 рік в сумі 10 688 (десять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень та судовий збір в сумі 106,88 грн., а всього 10 794 ( десять тисяч сімсот дев»яносто чотири) гривні 88 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до розгляду справи апеляційним судом, у сумі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) гривень 64 коп. в дохід держави на наступні реквізити банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір за подачу апеляційних скарг: банк одержувача: ГУДКСУ в Запорізькій області, одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області, код одержувача (код за ЄДРПОУ): 38025409, код банку одержувача (МФО): 813015, рахунок одержувача: 0007, призначення платежу: судовий збір, код суду 02891457, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

Кочеткова І.В.