Справа № 127/6622/16-ц Провадження № 22-ц/772/2698/2016Головуючий в суді першої інстанції Волошин С. В.
Категорія 30Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Вавшка В.С.,

при секретарі: Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління, за участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2013 року між ним та банком було укладено договір купівлі-продажу колісного транспортного засобу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець зобов'язався оплатити вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, вартістю 25 100 грн.. Відповідно до п. 4.2. зазначеного договору, продавець зобов'язався передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що він і здійснив, сплативши в касу банку 25100 грн., однак після внесення коштів відповідач автомобіль йому не передав, натомість зазначений автомобіль відчужений ОСОБА_4, у власності якого перебуває і на даний час, а тому посилаючись на положення ст.ст. 526, 610, 629, 662, 693, 1172 ЦК України та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 01.08.2013 року по 30.04.2016 року в загальному розмірі 49 485,17 грн., з яких: 25 100,00 грн. - сума попередньої оплати за договором; 22 313,90 грн. - інфляційні втрати; 2 071,27 грн. - 3 % річних.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 року в розмірі 25 100 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на його користь інфляційні втрати від простроченої суми в розмірі 22 313,90 грн. та три відсотки річних в розмірі 2 071,27 грн. за період з 01.08.2013 року по 30.04.2016 року, при цьому робиться посилання на порушення норм матеріального права.

Також, не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та вирішити питання про судові витрати.

Крім того, апеляційну скаргу подано представником Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління, в якій просить рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 року в розмірі 25 100 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, в решті рішення залишити без змін, а також вирішити питання про судові витрати.

При цьому робиться посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_2 та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (відповідно до положень ч.5 ст. 76 ЦПК України), причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління в судовому засіданні власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримав з посиланням на викладені в них обставини, проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 заперечував, вказавши на її безпідставність.

ОСОБА_3 в судовому засіданні власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління підтримав з посиланням на викладені в них обставини, проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 заперечував, вказавши на її безпідставність.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позивачем сплачено в касу банку суму в розмірі 25 100 грн. в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.07.2013 року, яка підлягає відшкодуванню, при цьому стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а тому відсутні підстави для стягнення втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.07.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було підписано договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до п. 1.1 та 1.2 якого продавець зобов'язався продати, а покупець зобов'язався купити та оплатити вартість транспортного засобу. Право продавця на продаж товару підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі №136/31/13-ц від 25.02.2013 року.

Так, предметом даного договору є транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, зеленого кольору, кузов/рама НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, вартістю 25 100 грн., який на момент продажу знятий з обліку в органах ДАІ.

Умовами договору купівлі-продажу колісного транспортного засобу, зокрема п. 4.2, 6.1,. 7.1, 7.2 передбачено, що продавець зобов'язується передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією. Право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. Покупець зобов'язався здійснити розрахунок за товар та підписати акт приймання-передачі транспортного засобу. Продавець зобов'язався передати товар та передати покупцеві всі необхідні документи для експлуатації автомобіля та реєстрації його в органах ДАІ та попередньо зняти товар з обліку в органах ДАІ.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплатив в касу банку грошові кошти в розмірі 25 100 грн., що підтверджується копією квитанції №40337640 від 05.07.2013 року.

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2016 року у справі №127/20336/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії, встановлено, що фактично вказаний автомобіль не був переданий ОСОБА_2 Зазначене рішення суду набуло законної сили 01.03.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставина про те, що спірний автомобіль не був переданий банком ОСОБА_2 є доведеною та не підлягає доказуванню, при цьому визнається сторонами у справі.

Матеріалами справи встановлено, що згідно відомостей з бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 11.12.2015 року власником транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21134, кузов НОМЕР_2, є ОСОБА_4.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 повністю оплатив вартість автомобіля до його передання продавцем, що підтверджується відповідною квитанцією №40337640 від 05.07.2013 року, де в графі «Призначення платежу» зазначено: за реалізоване майно по кредиту ОСОБА_5 від ОСОБА_2. За вказаною квитанцією відповідачем отримано кошти в сумі 25 100 грн..

Крім того, в листі ПАТ «Державний ощадний банк» №1531 від 05.07.2013 року зазначено, що ОСОБА_2 внесено повну суму за придбання транспортного засобу, яка становить 25 100 грн..

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено, що сума попередньої оплати товару в розмірі 25 100 грн., сплачена ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05.07.2013 року, підлягає стягненню з відповідача на його користь, при цьому встановив, що автомобіль не був переданий останньому.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох відсотків річних, районний суд виходив з того, що у разі стягнення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу на вказану суму нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення втрат від інфляції та 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Крім того, аналогічний правовий висновок міститься у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати за транспортний засіб.

Викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 твердження про те, що з відповідача мають бути стягнуті інфляційні втрати та три відсотки річних з посиланням на положення ст. 625 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а тому відсутні підстави для стягнення передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Крім того, викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_3 та представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління посилання на те, що не позивачем, а саме ОСОБА_3 сплачено кошти в розмірі 25 100 грн. за договором купівлі-продажу колісного транспортного засобу і копія квитанції про внесення коштів до каси банку містить підпис ОСОБА_3, а також твердження про те, що позивач не набув права власності на автомобіль у визначеному законом порядку є безпідставними, оскільки не доведені належними доказами, при цьому питання про визнання права власності на автомобіль вже вирішено іншим судовим рішенням.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.С. Вавшко

Згідно з оригіналом: