Справа № 461/2912/15 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/4825/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 07 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 07 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вищезгадане рішення через свого представника ОСОБА_3 оскаржив позивач ОСОБА_2. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що до моменту ознайомлення з оскаржуваним рішенням вона не знала про існування Договору про пайову участь №150, укладеного між її чоловіком-Федишин ОСОБА_6 та Департаментом економічної політики Львівської міської ради та згоди на його укладення не давала. Звертає увагу, що цей договір виходить за межі дрібного побутового договору. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 07 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а саме: визнати недійсним та скасувати Договір про пайову участь №150 від 20.03.2012 року, укладений між ОСОБА_5 та Департаментом економічної політики Львівської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 20 березня 2012 року між Департаментом економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_5 було укладено Договір про пайову участь №150, відповідно до якого Замовник зобовязується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження серії І-СГ №023602, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 23 серпня 1997 року одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1490.

Ухвалою Львівської міської ради від 03 квітня 2008 року № 1697 "Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова" (із змінами та доповненнями) затверджено Положення про пайову участь (внесок) замовників у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова (надалі Положення).

Ухвалою Львівської міської ради від 03 квітня 2008 року № 1697 "Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова" (із змінами та доповненнями) затверджено Положення про пайову участь (внесок) замовників у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова (надалі Положення).

Також встановлено, що ОСОБА_5 станом на березень 2015 року взятих на себе обов"язків передбачених оскаржуваним договором не виконав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з тих обставин, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_5 усвідомлював дійсні наслідки вчинення правочину та здійснював дії щодо укладення даного правочину за власним бажанням. Суд звернув увагу, що ОСОБА_5, як замовник будівництва звернувся з відповідними заявами до Департаменту економічної політики та уклав договір про пайову участь, оскільки такий обовязок передбачений та покладений на нього відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ухвали міської ради від 03 квітня 2008 року № 1697 "Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова" (із змінами та доповненнями).

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Договір про пайову участь №150 від 20 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та Департаментом економічної політики Львівської міської ради, не є правочином щодо розпорядження спільним з ОСОБА_2 майном, цей договір не створює для ОСОБА_2 ніяких обовязків, відтак, ст. 65 СК України на спірні відносини не поширюється.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст.215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно п.7 ч.1 ст.27 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в комплексному соціально-економічному розвитку сіл, селищ, міст, координація цієї роботи на відповідній території.

Згідно ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Ухвалою Львівської міської ради від 03 квітня 2008 року № 1697 "Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова" (із змінами та доповненнями) затверджено Положення про пайову участь (внесок) замовників у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова (надалі Положення).

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ухвалою міської ради від 19 жовтня 2006 року № 219 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (зі змінами) надано повноваження департаменту економічної політики, щодо встановлення порядку розрахунку та сплати інвестиційного внеску на розвиток соціальної інфраструктури міста, перегляд розміру інвестиційного внеску або звільнення від його сплати згідно з положенням, затвердженим радою.

Відповідно до п. 2.6. вищевказаного Положення - на підставі підписаного договору про пайову участь замовник вносить суму внеску єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається у договорі про пайову участь.

Договір про сплату пайового внеску між Департаментом економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_5 є угодою, яка встановлює розмір пайового внеску, терміни (графіки) сплати, умови індексації, майнові та інші права сторін, відповідальність, тощо.

Судом не здобуто та позивачем по справі не представлено жодних доказів, що останній не усвідомлював дійсні наслідки вчинення правочину та здійснював дії щодо укладення даного правочину не за власним бажанням.

Також слід зазначити, що оскаржуваний договір містить визначену суму пайового внеску, яку ОСОБА_5 зобов"язався сплатити. При підписанні згаданого договору, сторони погодили усі його істотні умови, а форма та зміст договору відповідає положенням ст. 203 ЦК України.

При укладенні договору про пайову участь №150 від 20.03.2012 року ОСОБА_5 не вчиняв дій по розпорядженню майном, що є об"єктом спільної сумісної власності, а відтак і жодних підстав для задоволення позову та визнання недійсним спірного договору відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні апеляційної скарги апелянту слід відмовити, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 07 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_7