Ухвала

іменем україни

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 13,3 % річних на строк до 18 квітня 2028 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Крім того, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. ОСОБА_4 умови кредитного договору не виконав, а тому у нього утворилась заборгованість перед банком.

Враховуючи викладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 813,59 доларів США та 13 971,13 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2008 року в розмірі 31 813,59 доларів США та 13 971,13 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 18 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 13,3 % річних за користування кредитом на строк до 18 квітня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в той же день, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

18 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 18 квітня 2008 року як солідарний боржник.

Судами також встановлено, що заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 31 813,59 доларів США, та складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 30 375 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом - 362,27 доларів США, поточної заборгованості по процентах - 392,29 доларів США, простроченої заборгованості по процентах - 684,03 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 9 033,53 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів - 4 937,60 грн.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень ст. 11 цього Декрету, ст. 44 Закону України «Про національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з п. 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Судами також встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» мало банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій, а тому укладений кредитний договір в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, а тому в останнього виникла заборгованість перед банком, яка підлягає до стягнення солідарно з відповідачів.

Разом з тим, судами перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також визначено її розмір з урахуванням фактично сплачених позичальником коштів (том 1 а. с. 78-82, 97).

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.С. Ткачук