Справа № 131/1949/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2016

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді Димбіцького Ю.В.

при секретарі Телевань С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та встановлення факту ухилення від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому вказала, що 14 липня 2013 року в с.Волошкове Іллінецького району Вінницької області помер її рідний брат ОСОБА_3, після його смерті відкрилась спадщина, що складається із належної померлому на праві власності земельної ділянки площею 2,6970 га сільськогосподарського призначення на території Купчинецької сільської ради.

Будучи рідною сестрою померлого, вона є спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_3, у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і дізналась, що на неї також претендує дочка померлого відповідач ОСОБА_2

Її рідний брат ОСОБА_3 останні роки свого життя проживав одиноко, був івалідом П групи, постійно хворів, переживав матеріальну скруту, потребував сторонньої допомоги і догляду. Попри безпорадний стан свого батька ОСОБА_3, його дочка ОСОБА_2, яка проживала в одному районі неподалік від нього, знала про його потребу в допомозі і мала можливість надавати йому її, не робила цього. Натомість сама вона, попри її проживання в іншому районі, знаходила можливість регулярно провідувати брата, надавати йому допомогу, лікувати і утримувати.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 не виконувала свого передбаченого ст.202 СК України обовязку утримувати непрацездатного батька, який потребував допомоги, тому в порядку ч.5 ст.1227 ЦК України її слід усунути від права на спадкування за законом та встановити факт ухилення її від виконання обовязку щодо утримання батька спадкодавця ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала із викладених у її позовній заяві підстав та просить суд задовольнити їх. При цьому уточнила, що вона не потербує спадкового майна померлого брата, а бажає лише покарати відповідача дочку померлого ОСОБА_3 і свою племінницю ОСОБА_2 за неналежне ставлення до безпорадного батька усуненням її від права на спадкування після його смерті.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_1 до себе не визнала і пояснила, що дійсно померлий ОСОБА_3 був її батьком, проживав у іншому селі. Попри те, що батько дав їй лише життя і нічого більше, за спільного життя дуже ображав її з матірю, ніколи не назвав її дочкою та жодного разу не привітав із днем народження, вона не відмовилась від нього. В міру своїх скромних можливостей вона допомагала батькові матеріально (подарувала йому телевізор, вудки, купляла для нього білизну, регулярно надавала продукти харчування, городину, фрукти, провідувала і допомагала в лікарні).

Всупереч твердженню позивача її батько ОСОБА_3 до своєї смерті 14 липня 2013 року не перебував у безпорадному стані, не був лежачим хворим, самостійно керував мотоциклом, любив рибалити, вживав спиртне, притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані.

На цей час вона оформила своє право власності на належне померлому батькові спадкове майно в порядку спадкування за законом, оскільки ніхто інший на нього претензій не заявляв.Тому відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, доводи та заперечення їхніх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для за доволення позову із наступних мотивів.

Правовідносини, що є предметом спору у справі, регуються цивільним законодавством України щодо спадкового права.

Зокрема, ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч.4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування (а отже і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд визнає, що зазначені обставини в їх сукупності щодо ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві ОСОБА_3 допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме особи відповідача в судовому засіданні беззаперечно не встановлені.

Зокрема, надані позивачем на обґрунтування її позовних вимог докази, як то: копія довідки Дашівської поліклініки Іллінецької ЦРЛ від 4 вересня 2015 року про неодноразове перебування ОСОБА_3 на лікуванні та його потребу впродовж 2013 року у сторонньому догляді (а.с.13), довідка Іллінецького районного управління Пенсійного Фонду України від 10 вересня 2015 року про перебування ОСОБА_3 на обліку і отримання ним за життя пенсії по інвалідності (а.с.15), копія виписки із акта освідування ОСОБА_3 від 1 січня 1972 року про встановлення йому П групи інвалідності за діагнозом ампутаційної культі нижньої третини правої гомілки (а.с.16), а також показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про потребу ОСОБА_3 в останні роки свого життя у сторонній допомозі, надання такої йому сестрою ОСОБА_1 і ненадання йому її дочкою ОСОБА_2 не підтверджують однозначно таких обставин, оскільки надані відповідачем ОСОБА_2 на заперечення позовних вимог докази, як то: довідка Дашівської поліклініки Іллінецької ЦРЛ від 24 листопада 2015 року № 79 про неодноразове перебування ОСОБА_3 на лікуванні, відвідування хворого дочкою ОСОБА_2 та відсутність у нього потреби у сторонньому догляді (а.с.29), довідка Іллінецького районного управління Пенсійного Фонду України від 19 листопада 2015 року про отримання державної допомоги на поховання померлого ОСОБА_3 сестрою ОСОБА_1 (а.с.31) і копія адміністративної справи № 207/217/2012 про притягнення ОСОБА_3 у січні 2012 року до адміністративної відповідальності по ст.130 ч.1 КУпАП за керування транспортним засобом у нетверезому стані (а.с.49 55), а також показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказують на зворотнє відсутність потреби ОСОБА_3 в останні роки свого життя у сторонній допомозі та надання йому посильної допомоги дочкою ОСОБА_2

Крім того, на відсутність потреби ОСОБА_3 в утриманні саме від дочки ОСОБА_2 вказують надана позивачем довідка Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 15 липня 2013 року № 73 про те, що ОСОБА_1 на день смерті брата ОСОБА_3 14 липня 2013 року проживала разом із ним, вела спільне господарство, доглядала і хоронила його (а.с.12), та надані відповідачем ОСОБА_2 довідки Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 16 листопада 2015 року № 751 про те, що ОСОБА_3 проживав одиноко до дня смерті 14 липня 2013 року, утримував в господарстві кролі і птицю (а.с.30), і від 16 листопада 2015 року № 768 про те, що ОСОБА_3 сторонньої допомоги не потребував, міг самостійно пересуватись, харчуватись, обходив домашнє господарство, їздив на мотоциклі (а.с.32).

Разом з тим, надані сторонами медичні довідки про періодичне знаходження ОСОБА_3 на лікуванні у Дашівській поліклініці Іллінецької ЦРЛ з різними діагнозами та пояснення свідків сторони позивача ОСОБА_1 щодо безпорадного стану померлого не є безумовними підставами для задоволення позову, а висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду в зв'язку з нездатністю особи ОСОБА_3 до самообслуговування не надавався.

Доводи позивача про те, що відповідач не спілкувалась із батьком протягом тривалого часу зовсім не свідчить про факт її умисного ухилення від надання допомоги останньому та не можуть бути підставою для усунення її від права на спадщину.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, у задоволенні її позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.1224 ЦК України, ст.ст.10, 60, 209, 212 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та встановлення факту ухилення від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Суддя Ю.В. Димбіцький