АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6305/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/1001/16 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Демкович Ю. Й.,

секретар - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 червня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ПрАТ "СК "Провідна" звернулось в суд із позовом про стягнення із ОСОБА_1 29629,96 грн виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 4 липня 2014 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Фольксваген", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та "Субару Форестер", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, що спричинила пошкодження транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ "СК "Провідна" за полісом №АС/4202212. Згідно з постановою апеляційного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2014 року дорожньо-транспортна пригода сталась у зв'язку із порушенням ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. Потерпіла сторона звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі страхового акту, ПрАТ "СК "Провідна" виплачено страхове відшкодування в розмірі 29629,96 грн. Оскільки постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач вказаної суми заборгованості не сплатив.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 29629,96 грн сплаченого страхового відшкодування. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Провідна" 243,60 грн понесеного судового збору.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2015 року достягнуто з ОСОБА_1 в користь ПрАТ "СК "Провідна" 52,70 грн понесеного судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки у матеріалах справи відсутні докази оплати ПрАТ "СК "Провідна" страхового відшкодування потерпілій стороні. Крім цього, вважає, що розрахунок вартості страхового відшкодування, який визначений у звіті є суттєво завищеним. Також судом порушено право відповідача на захист, так як 2 червня 2015 року останнім було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю скористатися правовою допомогою, яке в подальшому було проігноровано.

Справа переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій та направлена на новий апеляційний розгляд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що на виконання умов полісу, на підставі страхового акту від 8 серпня 2014 року та заяви № про виплату страхового відшкодування від 7 липня 2014 року, поданої ОСОБА_2, позивач здійснив потерпілій в дорожньо-транспортній пригоді особі виплату страхового відшкодування в розмірі 29629,96 грн. Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2014 року встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишив місце події, до якої був причетний, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказані обставини відповідно до п. "в" пункту 38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для звернення страховика після виплати страхового відшкодування з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що 4 липня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Фольксваген", державний номерний занк НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2 та "Субару", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2014 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого с.122-2, ст.24, ч.1 ст.130 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

У вказаній постанові встановлено, що ОСОБА_1 4 липня 2014 року близько 23 години 50 хвилин в місті Тернополі на ділянці дороги, яка має дві смуги руху в кожному напрямку, керуючи транспортним засобом марки «Субару Форестер», державний номерний знак НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортного засобу, а саме: допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з транспортним засобом марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та залишив місце події. На вимоги уповноваженої особи Державтоінспекції МВС від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» за полісом №АС/4202212 від 14 вересня 2013 року.

Матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньою-транспортної пригоди, згідно зі звітом №155 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 29629,96 гривень.

Керуючись умовами полісу, на підставі страхового акту № від 8 серпня 2014 року та заяви № про виплату страхового відшкодування від 07 липня 2014 року, поданої ОСОБА_2, позивач здійснив потерпілій в дорожньо-транспортній пригоди особі виплату страхового відшкодування в розмірі 29629,96 гривень, що підтверджується відомістю №ВПТ-011026 від 10 серпня 2014 року для виплати коштів страхових відшкодувань одержувачам за період з 01 грудня 2013 року по 10 серпня 2014 року, та платіжним дорученням № 037088 від 11 серпня 2014 року.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи і розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п."в" пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду : якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Скасовуючи рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року, яким скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 2 червня 2015 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог, суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами та нормою закону, яка підлягає застосуванню, не перевірив висновків місцевого суду щодо наявності правових підстав для задоволення регресного позову та не дав належної оцінки тому факту, що закон прямо передбачає можливість звернення страховика з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, зокрема з підстав, визначених в п."в" пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просив стягнути з страхувальника виплачене страховиком страхове відшкодування на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 збитків у порядку регресу, зіславшись при цьому як на норми п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України, так і на норми ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України.

Разом з тим, перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

В даному випадку спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля. Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо зворотної вимоги (регресу), які регулюються положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вирішивши спір по суті правильно та вірно застосувавши норми ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які зсилався і позивач у позовній заяві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення збитків у порядку регресу, однак зайво застосував до спірних правовідносин ще й ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", які не підлягають до застосуванню у правовідносинах щодо зворотної вимоги (регресу).

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо суттєвого завищення вартості страхового відшкодування колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи є голослівними. Розмір матеріального збитку у сумі 29629,96 грн., завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1, доведений наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі звітом №155, виконаним Тернопільської філією ПП "Автоексперт". ОСОБА_1 не спростовано наявних у справі доказів щодо розміру заподіяної ним у результаті ДТП шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції незаконно розглянув справу, проігнорувавши його клопотання про відкладення справи у зв'язку із необхідністю скористатися правовою допомогою є безпідставні, оскільки про дату розгляду справи, яка була призначена на 2.06.2015 року він був повідомлений 15.05.2015 року (а.с.79), а тому у нього було достатньо часу для реалізації права на захист при тому, що справа знаходилася на розгляді в суді першої інстанції з квітня 2015 року.

Також голослівним є посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів оплати страховою компанією страхового відшкодування потерпілій стороні, так як такі докази наявні у матеріалах справи та зазначені у рішенні суду першої інстанції, а саме відомість №ВПТ-011026 від 10 серпня 2014 року, платіжне доручення №037088 від 11.08.2014 року.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома