Провадження № 2/470/22/16
Справа № 470/1195/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів у якому зазначила, що 01 квітня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки та житловий будинок в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області.Вона та відповідачі, як спадкоємці першої черги за законом спадщину прийняли та уклали договір про поділ спадкового майна. Вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, з тих підстав, що свідоцтво про право власності на будинок не було зареєстроване Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації. Посилаючись на те, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка просила суд визнати за нею право на ? частину житлового будинку в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та на ? частину в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4

Позивачка та її представник адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачі по справі в судове засідання не зявились до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Оскільки позивач її представник та відповідачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії І-ФП №217082 виданого виконавчим комітетом Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що 01 квітня 2015 року в селі Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області помер ОСОБА_4, актовий запис про смерть № 6 (а.с.4).

Після його смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 6,8853 га і 5,9800 га в межах території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,0231 га для ведення особистого селянського господарства розташованих по вул. Набережна,22 в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, грошові вклади у територіальному відокремленому без балансовому відділенні № 10014/054 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ошадбанк» та житловий будинок, розташований по вул.Набережна, 22 в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, що належав покійному на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 серпня 2002 року на підставі рішення виконкому Маліївської сільської ради від 07 серпня 2002 року № 30 (а.с.6).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу слідує, що позивачка з 11 серпня 1973 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

З копії спадкової справи № 142/2015 зареєстрованої у спадковому реєстрі за № 57729587 слідує що сторони, які є спадкоємцями першої черги за законом спадщину після смерті їх батька та чоловіка ОСОБА_4 прийняли, звернувшись 24.07.2015 року до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (а.с.36-66). 11 листопада 2015 року відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на грошові вклади, а позивачка свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства розташованих по вул. Набережна,22 в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.17-25).

За роз'ясненням завідувача Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, з тих підстав, що свідоцтво про право власності на будинок , видане за життя ОСОБА_4 не містить відмітки про його державну реєстрацію ( а.с.5).

За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстровано згідно вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домів у містах і селищах міського типу Української УРСР» від 31.01.1966 року. Відповідно до вказаної вище Інструкції та Наказу Держжитлокомунгоспу від 31.12.1995 року № 56, що діяв на час отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житловий будинок та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року ( із змінами ) що діє на теперішній час - документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, вказаними вище Інструкцією та Порядком підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт його набуття або придбання на законних підставах, ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням державної реєстрації, відповідно житловий будинок № 22 по вул.Набережній в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області є обєктом права власності, тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємицею права власності на ? його частину в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 Крім цього відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України ( що діяв на час отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок)- майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України та п.12 вказаної вище постанови пленуму Верхового суду України призюмується рівність часток кожного із співвласників у спільній сумісній власності. Відповідно позивачці як дружині померлого ОСОБА_4 також належить ? частина житлового будинку, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя, з огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по вул. Набережна,22 в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 01 квітня 2015 року, та на ? частину вказаного житлового будинку як співвласника у спільній сумісній власності подружжя.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова