Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Світлицька В.М. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 331/1079/14-ц
14 січня 2016 року Справа № 22ц/778/183/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13.08.2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням Жовтневого Відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року Жовтневий Відділ Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі-Відділ) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, посилаючись на те, що останній керівник Запорізького міського Фонду підтримки підприємництва ухиляється від виконання судового наказу щодо сплати заборгованості із заробітної плати на користь ОСОБА_2.

13 серпня 2014 року Жовтневий районний суд м.Запоріжжя подання задовольнив.

З цим судовим рішенням не згоден боржник. Твердив, що питання про обмеження виїзду за кордон прийнято з порушенням процесуального закону, тому просив ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.311 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст.377-1 ЦПК.

Із матеріалів справи видно, що на час заявленого клопотання у Жовтневому Відділі Державної виконавчої служби Запорізького міського управління було відкрите виконавче провадження щодо Запорізького міського Фонду підтримки підприємництва про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованості за заробітною платою у розмірі 27 549 грн. 39 коп.(а.с.26).

Статтею 78 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено надання боржнику можливості самостійно виконати рішення суду.

Боржнику було запропоновано добровільно виконати рішення суду.

Як слідує із акта державного виконавця, боржник з'явився до виконавчої служби й повідомив про складнощі виконання рішення суду (відсутність достатніх грошових коштів на погашення боргу в повному обсязі є інвалідом третьої групи, отримує незначне пенсійне забезпечення) (а.с.5).

За змістом п. 18 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Як підсумок, ухилення може мати коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Суд зауважує, що, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

У поданні державний виконавець, обстоював своє клопотання лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів".

Втім, суд наголошує, що саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст.12 Закону, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Також судовим розглядом справи зясовано, що 21 грудня 2012 року боржник звільнився з роботи та не є керівником підприємства боржника (а.с.61).

Суд не вбачає із акту державного виконавця факту ухилення ОСОБА_1 від явки до Відділу, оскільки, як це слідує із акту, за адресою виклику боржник не знаходиться, а отже від запрошення він не відмовлявся бо його не отримував (а.с.30).

За наявності викладеного, не доведено ухилення саме ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

З огляду на викладене, подання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,311,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13.08.2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у цій справі скасувати.

В задоволенні подання Жовтневого Відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала судової колегії не оскаржується.

Головуючий: Судді: