АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/480/16 Головуючий І інстанції -
Категорія: трудові Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової Н.О., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Красношапка К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про сплату остаточного розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, яким просить зобов'язати відповідача ПАТ «СК «Мега-Гарант» сплатити їй загальну суму остаточного розрахунку, що складається з: компенсації за дні невикористаної відпустки в розмірі - 547,49 грн.; заробітної плати за період 16.03.2015 р. - 25.03.2015 р. в розмірі - 1447,62 грн., - загалом в розмірі - 1995,11 грн. Відповідно до уточнених позовних вимог просила зобов'язати відповідача сплатити їй загальну суму остаточного розрахунку, що складається з компенсації за дні невикористаної відпустки в розмірі - 683,16 грн.; заробітної плати за період 16.03.2015 - 25.03.2015 р. в розмірі - 1292,72 грн., - загалом в розмірі - 1839,82 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

На зазначене рішення суду першої інстанції представником позивача було подано апеляційну скаргу, в якій він зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення при недоведеності обставин справи, а відповідач не надав доказів, які мають значення для справи та підтверджують ті обставини, на які він посилається.

Апелянт не погодився з висновком районного суду про те, що виплата від 16.03.2015 року, яка була розрахована як попередня оцінка грошових коштів, на які позивач ОСОБА_2 буде мати право за результатами роботи в березні 2015 року, мала характер авансової виплати.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того факту, що зазначена виплата мала характер авансової, оскільки з банківських виписок вбачається, що за попередні періоди (січень, лютий 2015 р.) позивач отримувала від відповідача систематичне перерахування грошових коштів 16 числа, а в призначенні платежу вказувалось: «заробітна плата за 1 пол. ... зг. пл. відомості», в останній день місяця Позивач отримував «заробітну плату за 2 пол. ... зг. пл. відомості». Таким чином, представник позивача дійшов висновку, що саме в березні 2015 року відповідач вирішив нібито змінити виплату заробітної плати та здійснити виплату,яка мала характер авансової виплати. Про зміну оплати праці позивача не було повідомлено, чим порушено вимоги ст. 103 КЗпП України та не попереджено її про погіршення умов оплати праці.

Апелянт не погоджується з висновком районного суду про те, що остаточний розрахунок було проведено в день звільнення позивача - 25.03.2015 року, оскільки п.1 ч.1 ст. 127 КЗпП передбачає, що підставою для відрахування із заробітної плати працівників є наявність наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу. Такого доказу відповідач суду першої інстанції не надав.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, позивачка ОСОБА_2 була звільнена з посади начальника відділу з питань проведення фінансового моніторингу за згодою сторін відповідно до наказу № 21-К від 25.03.2015 року.

Судом також встановлено, що з нею в день звільнення проведено повний розрахунок у відповідності до вимог ст.116 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплати на користь ОСОБА_2 у день звільнення 25 березня 2015 року становлять оплату за фактично відпрацьований нею у березні 2015 року час з урахуванням належних при звільненні виплат та вже здійснених ПАТ СК «Мега-Гарант» виплат у зазначеному місяці.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у даній справі є сума повного розрахунку при звільненні ОСОБА_2

Відповідачем у справі, ПАТ СК «Мега-Гарант» надано повний та об'єктивний розрахунок нарахованих, відрахованих та сплачених на користь позивачки сум та у судової колегії сумніву не викликає. Такі дані узгоджуються з іншими матеріалами справи та доводами представника позивачки не спростовуються.

Так, матеріали справи свідчать про те, що 16.03.2015 року позивачці було нараховано 7 560,16 грн. і, відповідно, (за вирахуванням податків і зборів) їй була виплачена сума 5 974,05 грн.

Дана сума була розрахована як попередня оцінка грошових коштів (заробітної плати та премії), на які ОСОБА_2 буде мати право за результатами роботи в березні місяці. Зазначена виплата має характер авансової виплати - тобто на час її здійснення вона є такою, що не підтверджена відповідними документами та розрахунками. Таке підтвердження повинно статися в майбутньому і лише після сумлінного виконання нею своєї роботи протягом місяця в повному обсязі.

За правилами ч.3. ст. 115 КЗпП України розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Приймаючи до уваги зазначену норму, виходячи з того, що ОСОБА_2 відпрацювала в першій половині місяця 5 днів, ПАТ «СК «МЕГА - ГАРАНТ» здійснило авансову виплату - її розмір є більшим (а не меншим), ніж розмір оплати за фактично відпрацьований час.

25 березня 2015 року з ОСОБА_2 був проведений остаточний розрахунок.

Апеляційні доводи представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, з приводу невідповідності авансового платежу 16 березня 2015 року нормам трудового права судова колегія вважає безпідставними.

Таким чином, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідача додаткових грошових коштів. Такий висновок суду відповідає обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені представником ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Т.М. Костенко

Судді: Н.О. Міненкова

І.Г. Гальянова