АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1937/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Калашник В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівПодороги В. М., Качана О. В.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради, про визнання правочину незаконним, а довіреності недійсною

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила правочин, щодо надання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, довіреності ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 01.03.2016, визнати незаконним, а довіреність - недійсною, мотивуючи про те, що на час вчинення правочину ОСОБА_9 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і надала ОСОБА_8 довіреність на представництво її інтересів під його впливом.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2016у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що судом не вказано сторін, які брали участь у справі; суд не врахував наявність провадження у справі про визнання ОСОБА_9 недієздатною, рішенням у якій від 13.07.2016 останню визнано недієздатною; судом не призначено за клопотанням позивачки судову-психіатричну експертизу щодо дієздатності ОСОБА_9; суд не заслуховував пояснень позивача та його представника, не озвучив письмові пояснення відповідачів; судом не визначався порядок дослідження доказів; не допитувався свідок Новіков І.М., про що було подано клопотання позивачем; суд не проводив судові дебати; висновки суду не ґрунтуються на доказах; суд не врахував, що ОСОБА_8, використовуючи оспорювану довіреність, може вчинити правочини щодо, зокрема, нерухомого майна довірителя, де проживає позивачка та її родина, чим порушено право позивачки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги у справі є необґрунтованими, а спірна довіреність видана з дотриманням вимог, встановлених законодавством, і є чинною, підстав припинення представництва судом не встановлено, як і підстав для визнання правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що 01.03.2016 ОСОБА_9 надала довіреність ОСОБА_8 строком на три роки, якою уповноважила його бути її представником у всіх судах, а за виникненням необхідності - в інших установах, підприємствах, організаціях, з метою захисту її прав.

Позивач стверджує, що на час вчинення правочину ОСОБА_9 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і надала ОСОБА_8 довіреність на представництво її інтересів під його впливом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнаная або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із роз'ясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів констатує, що особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи інтересів. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі.

Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даній справі позивачкою, яка є онукою ОСОБА_9, не вказано та не доведено доказами, яке та яким чином порушено її право при складенні її бабусею оспореної довіреності.

Саме по собі порушення норм законодавства, у разі його доведеності, не може свідчити про можливість застосування судом відповідних правових наслідків у разі звернення суб'єкта, який у аспекті положень процесуального закону, зокрема ст. 3 ЦПК України, не має права на звернення до суду в своїх інтересах чи інтересах інших осіб.

При цьому колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про те, що ОСОБА_8, використовуючи оспорювану довіреність, може вчинити правочини щодо, зокрема, нерухомого майна довірителя, де проживає позивачка та її родина, чим може бути порушено право позивачки, оскільки доказів наявності порушень прав позивачки суду не надано.

Позивачка не є опікуном ОСОБА_9 та не може звертатися до суду із вимогами про захист прав останньої.

У разі вчинення з використанням оспорюваної довіреності правочинів, якими буде порушено права позивачки, вона матиме право їх оспорити в суді.

Отже при розгляді справи суд вірно встановив відсутність порушення прав позивачки оспореним правочином.

Більш того, в ході розгляду даної апеляційної скарги, апелянтом було надано копію рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2016 року, яке набрало законної сили, яким ОСОБА_9,1937 року народження визнано недієздатною.

З вимог ст.248 ЦК України вбачається, що представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі визнання недієздатною особи, яка видала довіреність. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Таким чином, на момент розгляду даного спору судом апеляційної інстанції представництво ОСОБА_8 за вищевказаною довіреністю припинилося в зв'язку з набранням законної сили рішення суду про визнання довірителя ОСОБА_9 недієздатною.

У світлі викладеного, апеляційні доводи про те, що судом не призначено у справі експертизу щодо дієздатності ОСОБА_9, не допитано свідка, не враховано наявність рішення у іншій справі, яким ОСОБА_9 визнано недієздатною, не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки не дають підстав для висновку про порушення оспореним правочином прав позивачки, які б могли бути захищеними шляхом звернення з даним позовом до суду.

Також колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що судом не вказано сторін, які брали участь у справі, оскільки в рішенні суду та у журналі судового засідання вказано про сторін справи.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що суд не заслуховував пояснень позивача та його представника, не озвучив письмові пояснення відповідачів, не визначив порядок дослідження доказів, не проводив судові дебати, так як ці твердження спростовуються матеріалами справи - журналом судового засідання, згідно якого судом розглянуто справу з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства щодо порядку проведення судового засідання.

Крім того, позивачка просить про визнання правочину незаконним, що ст. 16 ЦК України, яка регламентує захист цивільних прав та інтересів судом, не передбачено у якості належного способу захисту права.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради, про визнання правочину незаконним, а довіреності недійсною - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :