Справа № 129/2115/15-ц Провадження № 22-ц/772/3431/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації в житловому будинку та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування земельною ділянкою подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_8 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації в житловому будинку.

Зазначала, що що їй на праві власності належить житловий будинок №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині, Вінницької області. З 1988 року до 26.07.2010 р. вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, який на даний час зареєстрований в її будинку, після розірвання шлюбу він в будинку не проживає, проте не бажає добровільно зніматися з реєстрації в будинку, чим чинить їй перешкоди у користуванні житлом.

Посилаючись на такі обставини позивач просила визнати, що відповідач втратив право користування належним їй житловим будинком №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині Вінницької області, зобов`язати відповідача протягом семи днів з дня набрання рішенням чинності, здійснити зняття з реєстраційного обліку проживання у зазначеному будинку, у разі невиконання цього обовязку у зазначений строк здійснити зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_7 Гайсинському районному сектору УДМС України у Вінницькій області.

22 липня 2015 р. позивач уточнила свої вимоги подавши суду уточнюючу заяву до ОСОБА_7, Гайсинського РС УДМС України у Вінницькій області.

13 листопада 2015 року ОСОБА_6 зменшила свої позовні вимоги та просила визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням з 27 липня 2010 року та скасувати його реєстрацію в приватному будинку №100 по вул. Набережній в м. Гайсині.

7 серпня 2015 року ОСОБА_7 подав зустрічний позов до ОСОБА_6, де зазначав про те, що він після розірвання шлюбу з останньою проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина. Будинок він разом із дружиною поліпшив, прибудував ще одне приміщення та всі господарські будови, тому має право на це майно як спільне сумісне. Просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його та ОСОБА_6 в період з 26 липня 2010 року по червень 2015 року та визнати житловий будинок з господарськими будівлями №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині Вінницької області обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6, поділити житловий будинок згідно варіантів розподілу, визначених судовою будівельно-технічною експертизою, реально виділивши йому на праві спільної часткової власності 1/2 його частину та ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку, а також встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0725 га пропорційно розміру часток кожного зі співвласників та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

ОСОБА_7 зазначав, що вони ОСОБА_6 з 11 лютого 1989 року перебували в шлюбі до 2010 року. До укладення шлюбу їй належав на праві приватної власності недобудований житловий будинок № 100 по вул. Набережній в м.Гайсині, загальною площею 80 кв.м. на підставі рішення Гайсинського районного суду від 13 лютого 1984 р. Під час шлюбу зазначений будинок спільними коштами та працею подружжя було добудовано. В 1990 році подружжя добудували до будинку добудову: кухню, ванну кімнату, коридор. Того ж року він самостійно виконував роботи по газифікації будинку за спільні кошти з ОСОБА_6 В 1995 році вони провели воду і влаштували насосну станцію. В 1998 році збудували цегляний господарський блок 4,5х11,00 кв.м., куди входять літня кухня, гараж, сарай. В 2000 році побудували паркан металевий 80 м довжиною (використано 70 листів профлиста, труби профільні). В 2002 році вони перекрили добудову листами ондуліна, внаслідок зазначених робіт вартість житлового будинку істотно збільшилась. Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_6 продовжували проживати у спірному будинку спільно, однією сімєю. В 2015 році за спільні кошти вони придбали матеріали для ремонту будинку та в господарському блоці та відремонтували їх.

Під час розгляду справи ОСОБА_7 уточнив вимоги в частині розподілу житлового будинку та просив провести його розподіл відповідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1592/1593/1594/1595/15-21 від 26 жовтня 2015 року.

Рішенням Гайсинського міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації в житловому будинку відмовлено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в період з 26.07.2010 року по червень 2015 року.

Визнано житловий будинок з господарськими будівлями №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині Вінницької області обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Поділено житловий будинок №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині Вінницької області згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1592/1593/1594/1595/15-21 від 26.10.2015 р.

Виділено ОСОБА_6 в натурі та визнано за нею право приватної власності на частину будинку №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині Вінницької області, що складається з коридору 1-1 площею 4,70 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 10,8 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 9,10 кв.м., коридора 1-6 площею 4,2 кв.м., кухні 1-7 площею 11,40 кв.м., ванної 1-8 площею 4,3 кв.м. загальною площею 44,50 кв.м. а також господарський блок (частина 31,8 %), огорожа 1 (частина 26%).

Виділено ОСОБА_7 в натурі і визнано за ним право приватної власності на частину будинку №100 по вулиці Набережна в місті Гайсині Вінницької області, що складається з житлової кімнати 1-3 площею 23,70 кв.м., житлової кімнати площею 13,50 кв.м., загальною площею 37,20 кв.м., а також господарський блок (частина 68,2 %), огорожа 1 (частина 74%).

Встановлено порядок користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0725 га, яка знаходиться по вулиці Набережна-100 в місті Гайсині Вінницької області згідно варіанту 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1592/1593/1594/1595/15-21 від 26.10.2015 р., визнано за ОСОБА_6 право користування земельною ділянкою загальною площею 0,3625 га, у тому числі земельна ділянка під двором та ріллею площею 0,02785 га, земельна ділянка під забудовою площею 0,0077 га, земельна ділянка для спільного сумісного користування площею 0,0007 га; за ОСОБА_7 право користування земельною ділянкою загальною площею 0,3625 га, у тому числі земельна ділянка під двором та ріллею площею 0,02715 га, земельна ділянка під забудовою площею 0,0084 га, земельна ділянка для спільного сумісного користування площею 0,0007 га.

Судові витрати по справі залишено за сторонами.

Додатковим рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 6227 грн. 50 коп. компенсації за різницю у вартості виділених частин будинку та господарських споруд.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні його позовних вимог повністю та стягнути з нього судові витрати .

ОСОБА_7 та його представник заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення в частині вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації в житловому будинку та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб 11 лютого 1989 року. 26 липня 2010 року зареєстровано розірвання шлюбу між ними ( актовий запис №133).

На підставі рішення Гайсинського районного суду від 13 лютого 1984 року ОСОБА_6 на праві приватної власності належить недобудований житловий будинок № 100 по вул. Набережній в м.Гайсині. Право власності зареєстровано Тульчинським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 3885 7.02.1987 року.

Місце проживання ОСОБА_7 зареєстровано з 19.03.1991 року за адресою : м. Гайсин по вул. Набережна,100.

Відповідно до акту від 23 жовтня 1989 року житловий будинок № 100 по вул. Набережній в м.Гайсині площею 81,7 кв.м. завершено будівництвом в серпні 1989 року та введено в експлуатацію. На підставі рішення виконкому Гайсинської міської ради народних депутатів №141 від 11 липня 1984 року 22 травня 1989 року ОСОБА_9 дозволено проводити будівельні роботи по добудові побутового блоку та перепланування житлового будинку № 100 по вул. Набережній в м.Гайсині.

На підставі рішення виконкому Гайсинської міської ради народних депутатів № 160 від 20 червня 1990 року ОСОБА_6 надано дозвіл на проведення будівництва господарського блоку по вул. Набережній-100 в м.Гайсині розміром 4,5 х 12,0 м.; кінець робіт 24 квітня 1993 року.

Відповідно до рішення 27 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_6 вирішено видати державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Набережній,100 площею 0,075 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до висновку експерта № 1592/1593/1594/1595/15-21 від 26 жовтня 2015 року дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями по вул.. Набережна-100 на час проведення експертизи становить 579 207,00 грн., вартість частини житлового будинку площею 8 х 10 кв.м., куди входять чотири житлових кімнати (без урахування добудови, господарського блоку) становить 253 693,00 грн., вартість житлової добудови до житлового будинку площею 3,80 х 7,10 кв.м. (кухня площею 11,4 кв.м., ванна кімната площею 4,30 кв.м., коридор 4,70 кв.м.) 115262,00 грн., господарського блоку до житлового будинку загальною площею 4,5 х 12,00 кв.м. (літня кухня, гараж та сарай) - 155228,00 грн., вартість будівельних робіт та затрачених будівельних матеріалів по встановленню газового опалення житлового будинку становить 14283,61 грн., вартість будівельних робіт та затрачених будівельних матеріалів по встановленню водопостачання (насосної станції) житлового будинку становить 3141,25 грн., огорожі із металевого профілю площею 63,98 кв.м. навколо житлового будинку - 48653,00 грн., вартість будівельних робіт та затрачених будівельних матеріалів по встановленню відомщення навколо житлового будинку становить 16508,39 грн., вартість капітального ремонту всього домоволодіння становить 32956,92 грн., собівартість житлової добудови, господарського блоку, газопостачання, водопостачання, капітальний ремонт житлового будинку перевищує вартість чотирьох житлових кімнат без урахування зазначених благоустроїв в житловому будинку з господарськими будівлями.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, суд виходив правильно із встановлених обставин про те, що майно ОСОБА_6 за час шлюбу з ОСОБА_7 істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат, а тому, в силу положень частити 1 статті 62 СК України, його слід визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а вирішуючи питання про варіанти поділу, суд правильно обрав варіант поділу, який є найбільш близький до рівності часток нерухомого майна кожному.

За встановлених обставин суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації в житловому будинку, оскільки ОСОБА_7 набув право власності на житловий будинок.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на правильно встановлених обставинах справи.

Наведені у апеляційній скарзі доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування чи зміни правильного по суті та справедливого судового рішення в частині вирішених вимог про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги про те, що спірний будинок на день укладення шлюбу належав ОСОБА_6 і був придатний для проживання, оскільки ОСОБА_7 не оспорюється той факт, що будинок належав ОСОБА_6, проте він довів у суді той факт, що за час перебування у шлюбі майно подружжя істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат і в даний час за рахунок цього є обєктом права спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на протиправну поведінку ОСОБА_7 відносно ОСОБА_6 не мають вирішального правового значення для вирішення заявлених позовних вимог.

Отже, оскаржуване рішення суду в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації в житловому будинку та позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя є правильним та справедливим і ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування чи зміни судового рішення в цій частині не вбачається.

Разом із тим колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неправильного вирішення справи за позовними вимогами ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою подружжя.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою подружжя не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути задоволеними через наступне.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що земельна ділянка, порядок користування якою просить встановити ОСОБА_7, належить на праві приватної власності первісному позивачеві ОСОБА_6

Вказану земельну ділянку ОСОБА_6 у власність набула внаслідок приватизації землі, про що вона отримала ОСОБА_10 на право власності на земельну ділянку від 18 серпня 2009 року. Цільове призначення земельної ділянки розміром 0, 0725 га в м. Гайсин по вул. Набережній, 100 - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.159 том 1).

За таких обставин передати у користування частину цієї земельної ділянки ОСОБА_7 шляхом встановлення порядку користування немає правових підстав, оскільки Земельним кодексом України така передача частини земельної ділянки у користування іншому співвласнику будинку не передбачена.

За судовим рішенням ОСОБА_7 набув право власності на частину будинку і господарських споруд в силу шлюбних відносин з ОСОБА_6 та спільних матеріальних затрат, а тому його право на земельну ділянку виникає в силу набуття права власності на нерухоме майно, будівлю та споруду.

Отже, право користування ОСОБА_7 частиною спірної земельної ділянки, на якій розміщена належна йому частина будинку та нерухомого майна у вигляді господарських споруд, виникає у нього в силу набуття права власності (право володіння, користування та розпорядження) вказаним майном.

За положенням частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин невизнання права ОСОБА_7 на належну йому частину земельної ділянки і зокрема права користування нею є підставою для судового захисту порушеного права за положеннями статті 377 ЦК України та статті 120 Земельного кодексу України, а отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог через порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до положення пункту 4 частини 1 та частини 2 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Відмова у позові ОСОБА_7 в частині вимог про встановлення права користування земельною ділянкою не позбавляє його права звернення в суд за захистом порушеного права з інших правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, пунктами 3, 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року в частині задоволених вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук