Справа № 513/116/16-ц
Провадження № 2/513/229/16
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Кожокар Т.Я.,

при секретарі Антонюк Н.П., за участю: представника позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області, Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо премета спору ОСОБА_2 про виділення 1/2 частки у спільному майні подружжя та визнання права власності на виділене майно, визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та визначення додаткового строку для подачи заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулась з позовом до суду вказуючи, що з 31 серпня 1959 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року перебувала у шлюбі з чоловіком ОСОБА_5. Під час шлюбу, 03 травня 1965 року вони придбали житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті покійного є: позивачка, як його дружина, дочка померлого ОСОБА_2, дочка померлого ОСОБА_7, інвалід ІІІ групи, яка визнана судом недієздатною.

Спадкоємцем за заповітом чоловіка є онук ОСОБА_4, якому покійний заповів все своє майно.

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до якої належить житловий будинок з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 та земельна ділянка, яка розташована на території Надеждинської сільської ради.

18 листопада 2013 року позивачка звернулась із заявою до нотаріуса, а 24 грудня 2014 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно дочці ОСОБА_2.

При зверненні до нотаріуса із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва через подання нею заяви від 18 листопада 2013 року про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Позивачка зазначила, що заява про відмову від спадщини була подана нею під впливом помилки. На момент смерті заповідача, все майно: будинок, речи звичайної домашньої обстановки, майнові права на незареєстровані, відповідно до вимог закону, господарські споруди були набуті подружжям за час шлюбу та знаходились у їх спільній сумісній власності без виділу часток із зазначеного майна. Ні домовленістю між подружжям, ні законом, ні рішенням суду частки у праві спільної сумісної власності між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не були змінені, тому заповідальне розпорядження ОСОБА_5 не може охоплювати половину майна, яке належить позивачці та становить 1/2 частку набутого майна.

Позивачка просила визнати її заяву про відмову від прийняття спадщини за законом від 18 листопада 2013 року недійсною, визначити додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті чоловіка у 3 місяці, виділити їй 1/2 частку у спільному майні подружжя та визнати право власності на виділене майно.

Під час розгляду справи позивач зменьшила позовні вимоги, просила виділити їй 1/2 частку у спільному майні подружжя, яке складається з житлового будинку під номером сімдесят один, розташованого по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на виділене майно.

Представник позивачки ОСОБА_1, яка діє в справі на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 підтримала зменшений позов, просила його задовольнити, надавши пояснення відповідно до поданої заяви.

Відповідачі: представник Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення.

Представник Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з'явивися, не повідомив суд про поважні причини неявки.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задовольнити.

Заслухавши представника позивачки, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зменшений позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Ст. 60 Сімейного Кодексу України визначає, що кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частини співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Ч.1 ст. 69, ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 31 серпня 1959 року у Кривобалківській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис №11 (а.с.75).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 03 травня 1965 року, ОСОБА_5 було придбано житловий будинок, розташований в с. Надежда Саратського району Одеської області (а.с.10-11).

Як вбачається з книги по господарського обліку Надеждинської сільської ради Саратського району, Одеської області, генерального плану с. Надежда, житловий будинок ОСОБА_5, розташований по АДРЕСА_1, присвоєно номер сімдесят один (а.с. 55-56).

На підставі ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України, вказане майно належить подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, частки позивачки та її чоловіка у зазначеному майні є рівними і кожному з них належить право власності на 1/2 частку вказаного майна.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що у разі смерті співвласника частки кожного з них у спільній власності є рівними якщо інше не було встановлено договором між ними.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний позивачкою та її покійним чоловіком під час шлюбу, кожному з них належить право власності на 1/2 частку даного майна.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов підлягає задоволенню, позивачці слід виділити у власність 1/2 частку зазначеного житлового будинку.

Керуючись ст.ст. 60, 69,70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 367, 368, 370 ЦК України, ст.ст. 3-8, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити. Виділити ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку під номером сімдесят один, розташованого по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на виділене майно.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. Я. Кожокар