УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму коштів у розмірі 57150,51 грн, що складає 1/2 частину грошових коштів, які знаходилися на банківських рахунках ВАТ КБ «Надра» та ПАТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім'я ОСОБА_5 та були набуті під час шлюбу.

Позов мотивовано тим, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 1 березня 2012 року були частково задоволені її позовні вимоги до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, яким в тому числі були розділені кошти на банківських рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4. Підставою для подачі даної позовної заяви є розподіл майна, набутого під час шлюбу, проте предмет позовної заяви інший, а саме: грошові кошти на банківських рахунках, які не були розділені між подружжям під час розгляду справи у суді у 2012 році та про які не було відомо позивачу.

21 березня 2015 року, під час пересування меблів у спальній кімнат позивачем було знайдено копії квитанцій ВАТ КБ «Надра» та ПАТ КБ «Приватбанк» про зняття відповідачем з рахунків зазначених банків грошових коштів. Позивач вважає, що грошові кошти на банківському рахунку НОМЕР_5, відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_5 у сумі 3332,04 Євро, які були зняті відповідачем 22 жовтня 2011 року та грошові кошти на банківських рахунках ПАТ КБ «Надра» на загальну суму 4612,64 Євро, які були зняті відповідачем у період з 26 вересня 2011 року по 22 жовтня 2011 року, судом розділені не були. Відповідач фактично приховав від поділу частину набутого під час шлюбу майна, зокрема коштів, які знаходилися на вказаних банківських рахунках ВАТ КБ «Надра» та ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти було знято відповідачем з банківських рахунків ще за час проживання сторін у шлюбі, а позивач не надала належних доказів на підтвердження того, що грошовікошти були витрачені не на потреби сім'ї.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції погодився з його висновками та, крім іншого, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача, виходив з того, що доводи позивача про те, що грошові кошти були витрачені не на потреби сім'ї, оскільки ще до 12 жовтня 2011 року вона мала намір розділити майно, нажите під час шлюбу та зверталася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на банківські рахунки ОСОБА_5, не спростовують висновків суду та не впливають на законність рішення, а лише підтверджують її бажання поділити майно, що і було зроблено судовим рішенням у 2011 році. Твердження відповідача, що вказані кошти були витрачені на потреби сім`ї в період шлюбу суд обгрунтовано взяв до уваги, оскільки вони знаходяться у відповідності до часу зняття коштів з банківських рахунків - 2011 рік, який є періодом сумісного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до квитанції № 3 від 22 жовтня 2011 року ОСОБА_5 отримав з банківського рахунку № НОМЕР_6, відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 3332,64 Євро, за чеками № 1939 від 30 вересня 2011 року, № 1903 від 27 серпня 2011 року, № 1922 від 29 вересня 2011 року, № 1985 від 05 жовтня 2011 року, № 1967 від 04 жовтня 2011 року, № 1915 від 28 вересня 2011 року, № 1951 від 03 жовтня 2011 року та згідно квитанції про видачу готівки № 3916 від 26 вересня 2011 року, ОСОБА_5 отримав з банківських рахунків, відкритих у ПАТ КБ «Надра» грошові кошти на загальну суму 1280 Євро.

Наведені докази та кошти не були предметом першого поділу майна, спір щодо якого вирішено рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 1 березня 2012 року.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Шлюб між сторонами розірвано 18 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11).

Суди попередніх інстанцій, повно встановивши обставини справи та належним чином перевіривши надані сторонами докази, дійшли обґрунтованих висновків, що вказані вище грошові кошти, про стягнення яких заявлено позивачем, було знято з банківських рахунків ще за час проживання сторін у шлюбі, який було розірвано 18 червня 2012 року, при цьому, доказів того, що ці кошти були витрачені не на потреби сім`ї матеріали справи не містять, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Вищевказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд належним чином перевірив встановлені місцевим судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування ухваленого ним рішення.

При вирішенні даної справи судами попередніх інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги щодо преюдиційності рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 1 березня 2012 року вбачаються необґрунтованими, оскільки вказаним рішенням не встановлювались обставини щодо коштів про які заявлені вимоги у даному позові та банківських рахунків, на яких вони знаходились, зокрема не встановлено обставин, що ці кошти були витрачені відповідачем не на потреби сім`ї. Вказаним рішенням проведено поділ коштів на рахунках, відкритих на ім`я відповідача, які на момент поділу були у наявності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко