Провадження №22-ц/784/170/16
Справа №487/6286/15-ц
Провадження №22-ц/784/170/16 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участі позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва

від 06 листопада 2015 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (далі ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 предявила зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

23 серпня 2013 року між нею та Банком було укладено договір про відкриття банківського карткового рахунку №405110 для отримання соціальних виплат, зокрема допомоги по народженню дитини та догляду за нею до досягнення дитиною 3-річного віку.

У звязку з окупацією м.Луганська, де вона проживала, та проведенням антитерористичної операції позивачка змушена була виїхати з зазначеного міста до м.Миколаєва, де їй 23 жовтня 2014 року було призначено державну допомогу на проживання, як особі, переміщеній з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Зазначена допомога також зараховувалась на вищевказаний картковий рахунок.

Станом на 01 червня 2015 року сума на картковому рахунку склала 16 777 грн.24 коп.

ОСОБА_3 ОСОБА_4 вказувала, що з листопада 2014 року вона не в змозі користуватись належною їй карткою у звязку з припиненням її обслуговування Банком.

Позивачка зазначала, що інших джерел доходу, окрім соціальної допомоги, вона не має, а тому без доступу до коштів не може утримувати дитину.

Її неодноразові звернення до Банку щодо розблокування рахунку, позитивної відповіді не дали.

Посилаючись на порушення Банком умов договору банківського рахунку, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила зобовязати ПАТ КБ Приватбанк повернути належні їй кошти в сумі 16 577 грн.24 коп. шляхом видачі їх готівкою через касу Банку.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував, що позивачкою не було доведено факт відмови Банку в обслуговуванні її в якості клієнта. Крім того, Банк зазначав, що згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_3 ОСОБА_4 з належного їй карткового рахунку здійснювалися платежі, а саме оплата заборгованості позивачки по кредитній картці на суму 300 грн. 26 травня 2015 року, 27 липня 2015 року та 28 вересня 2015 року. До того ж, Банк зазначав, що з боку позивачки мало місце порушення вимог п.7.7. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. №492, який забороняє використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, повязаних із здійсненням підприємницької діяльності. Посилаючись на вказані обставини, Банк просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволено. З Банку на її користь стягнуто кошти, які перебувають на картковому рахунку позивачки, в сумі 16 577 грн.24 коп. Розподілено судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.1066, 1068, 1073, 1074 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з пунктами 7.1., 8.1., 8.2. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. №492 , видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами.

Клієнт власник поточного рахунку має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням електронного платіжного засобу після укладення договору, на підставі якого надається і використовується електронний платіжний засіб. Поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених цією Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України.

Пункт 14.13 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобовязань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 611 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що 02 серпня 2013 року у позивачки народилась донька ОСОБА_3 (а.с.4).

Згідно з довідкою Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.21).

Для отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а згодом і допомоги переміщеним особам з тимчасово окупованої території України на проживання, позивачка уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір банківського рахунку SAMDNFF94 з основною картою договору №405110 (а.с.71а, 113).

За період з 01 жовтня 2014 року по 01 червня 2015 року на даний рахунок було перераховано 12 684 грн.97 коп. зазначеної допомоги. 4092 грн.27 коп. було зараховано на вказаний рахунок у вигляді переказів ОСОБА_3 ОСОБА_4 200 грн. з зазначеного рахунку було перераховано Банком на погашення платежів за кредитним договором позивачки (а.с.14-15, 104-108).

Станом на 28 вересня 2015 року на рахунку позивачки знаходилося 16 577 грн.24 коп. (а.с.69).

Згідно з листом Банку від 10 березня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150209/1176 позивачці було повідомлено, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «Приватбанк» зупинив обслуговування її як клієнта Банку, у звязку з наявністю у нього даних щодо незаконного використання позивачкою рахунку та картки Банку (а.с.16-17).

Відповідно до заперечень Банку на його думку рух коштів по рахунку позивачки свідчив про використання його для проведення операцій, повязаних із здійсненням підприємницької діяльності (а.с.69).

Між тим, таких доказів суду Банк не надав.

Оскільки відповідачем не було доведено факту порушення ОСОБА_3 ОСОБА_4 умов договору банківського рахунку, які б надавали Банку право не виплачувати клієнту коштів, які на ньому знаходяться, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій Банку та необхідність задоволення позовних вимог.

За договором банківського рахунку Банк зобовязаний виконувати розпорядження клієнта про видачу сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком, чого відповідачем зроблено не було.

Отже, вбачається наявність порушення Банком умов договору банківського рахунку, які належним чином були усунуті судом.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовують висновків суду, які є законними та обґрунтованими.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог вищенаведених норм права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: