АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк Л.М.

секретар: Герман Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельних ділянок площею 1,2002 га та 2,2838 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в урочищі «Грушавка» с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.

У травні 2015 року ОСОБА_2 самовільно, без будь-якого дозволу, засіяв зерновою культурою (соєю) належні їй на праві власності земельні ділянки, чим створив їй перешкоди у їх володінні, розпорядженні і користуванні.

Зазначала, що 27 травня 2015 року вона надіслала ОСОБА_2 письмову претензію щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, яку він отримав 29 травня 2015 року, однак залишив її без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні земельними ділянками площею 1,2002 га та 2,2838 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в урочищі «Грушавка» с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, шляхом звільнення їх від насаджень сільськогосподарських культур (сої) та не чинити будь-які перешкоди в майбутньому.

22ц-1046/16 головуючий по 1 інстанції Оленчук І.В.

Категорія: 2 доповідач Кулянда М.І.

Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь упущену вигоду в розмірі 102 325 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення упущеної вигоди задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 1,2002 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельною ділянкою площею 2,2838 га (кадастровий номер НОМЕР_2), призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, шляхом звільнення їх від насаджень сільськогосподарських культур (сої) та не чинити будь-які перешкоди в майбутньому.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму завданої моральної шкоди в розмірі 2 000 гривень

В частині інших вимог позову - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на її користь упущеної вигоди в розмірі 102 325 гривень скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди набрало законної сили.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У справі встановлено, що позивачу ОСОБА_4 на праві власності належать земельні ділянки площею 1,2002 га та 2,2838 га, які розташовані в урочищі «Грушавка» у с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З 2012 року відповідач ОСОБА_5 користується указаними земельними ділянками, які належать позивачу, на підставі усної домовленості між ними.

Звертаючись в суд із зазначеним позовом позивач ОСОБА_4 свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 завдав її на 102 325 гривень збитків у вигляді упущеної вигоди, які вона могла би реально одержати, якби її право не було порушено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28 січня 2015 року у господарській справі № 3-210 гс14, відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Водночас, відповідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власникам землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватись особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На підставі частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, обов'язковою умовою настання цивільно-правової відповідальності з цих підстав, є наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення.

Крім того, в абзаці 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, при визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав суду належних та допустимих доказів заподіяння йому збитків у виді доходів, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене та причинного зв'язку між порушенням його прав відповідачем та можливим отриманням тих чи інших доходів.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам та доказам розміру упущеної вигоди від продажу сої є безпідставними і спростовуються нищенаведеним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_4 подано до суду квитанції щодо купівлі сої та сільськогосподарської техніки, які видані на ім'я ОСОБА_6 У судовому засіданні, під час розгляду справи, в суді першої інстанції, даючи пояснення в якості свідків, ОСОБА_6, який є зятем позивача та її донька ОСОБА_7, підтвердили, що сою повинен був посіяти, обробити та зібрати саме ОСОБА_6, а не позивач ОСОБА_4 Останньою також не надано належні та допустимі докази, що вона передала ОСОБА_6 кошти для купівлі сої та сільськогосподарської техніки.

Відповідно до рекомендацій щодо розробки та технологічного процесу виробництва сої, які містяться в матеріалах справи, на аркуші 73-80, строки сівби сої припадають на третю декаду квітня-першу декаду травня. Соя, згідно вказаних рекомендацій, повинна бути посіяна приблизно з 20 квітня по 10 травня, а позивачка звернулася до відповідача із вимогою усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, лише 27 травня 2015 року, тобто на 17 днів пізніше після того, як сплив строк сівби сої (а.с. 213 ).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, не доведено заподіяння йому збитків у виді упущеної вигоди та причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та завданням шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: