Головуючий у 1-й інстанції Ковтуненко В.О.
Суддя-доповідач БилінаТ.І.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Бугрим Л.М.

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 06.11.2015 року за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 06 листопада 2015 року позов Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, яка є власником вказаної квартири на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію у сумі 11488,06 гривень, суму інфляційних витрат у розмірі 4160,76 гривень, три відсотки річних у сумі 514,91 гривень, судовий збір у сумі 314,06 гривні. В задоволенні решти позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 06 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції не є обґрунтованим через відсутність доказів надання позивачем послуг на зазначену в позові суму, які відповідають якості передбаченій п.2 та п.6 правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. Крім того, суд не прийняв до уваги відсутність договору між сторонами спірних правовідносин, а як наслідок неправомірним є висновок суду про задоволення вимог позивача щодо нарахування індексу інфляції та 3-х відсотків річних.

Представник позивача Партакела Ю.Ф. в судовому засіданні просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, підтвердженням чого є її особиста заява, доповідна секретаря судового засідання та витяги з журналу про реєстрацію вихідної кореспонденції.(а.с.107, 113, 114)

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не є перепоною для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, які проживають у квартирі АДРЕСА_1, не оплачують своєчасно спожиті послуги з теплопостачання та мають заборгованість за користування тепловою енергією, яка утворилась за період з 01.03.2010 року по 01.04.2015 року в сумі 18835,43 гривень, інфляційні витрати у розмірі 9123,01 гривні та три відсотки річних у розмірі 2560,17 гривень. Стягуючи з власника вказаної квартири ОСОБА_2, на користь Комунального комерційного підприємства «Маріуполь тепломережа» заборгованість за теплову енергію у сумі 11488,06 гривень, інфляційні витрати у розмірі 4160,76 гривень, три відсотки річних у сумі 514,91 гривень, судовий збір у сумі 314,06 гривні, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у межах строків позовної даності. В задоволенні решти позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» - відмовлено. Поданню позовної заяви передувало звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, який ухвалою суду від 05 березня 2015 року був скасований з пропозицією звернення до суду у позовному порядку. Рішення суду щодо відмови в частині позовних вимог не оскаржується, а тому не ревізується.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками та обставинами встановленими судом першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають положенням закону.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів надання позивачем послуг на зазначену в позові суму неспроможні.

Заборгованість відповідача підтверджена розрахунком вартості спожитих послуг, наданим позивачем та долученим до матеріалів справи.(а.с.78-80)

Відповідач не надав доказів, що розрахунок долучений до матеріалів справи не відповідає дійсності, тобто виконаний з помилками, не за той період та без урахування реального погашення боргу.

Доводи апеляційної скарги, що послуги надані відповідачем з теплопостачання не відповідають якості передбаченій п.2 та п.6 правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. необґрунтовані.

Відповідач не надала належних та допустимих доказів, що послуги були їй наданні неналежної якості.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності договору між сторонами спірних правовідносин непереконливі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту ст. ст. 11, 509 ЦК України та ч. 1 ст. 19, п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між сторонами по справі (виконавцем та споживачем), як учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг, повинні ґрунтуватися на договорі про надання житлово-комунальних послуг, укладеному на основі типового договору, а обов'язку споживача (відповідача) оплачувати вартість житлово-комунальних послуг має передувати виконання позивачем обов'язку підготувати договір на надання житлово-комунальних послуг та надати його на підписання споживачу.

В даному випадку, відсутність такого договору не є перешкодою для звернення позивача для захисту свого права на отримання встановленої законодавством плати за надання послуг з теплопостачання, порушеного відповідачем, оскільки підключення квартири відповідача до централізованої мережі теплопостачання і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України "Про теплопостачання" та Правилами. Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або Законом.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності висновку суду про задоволення вимог позивача в частині нарахування індексу інфляції та 3-х відсотків річних не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а 3 % річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що 514,91грн. - 3 % річних та 4160,76 грн. грн. збитків від інфляції стягнуто судом першої інстанції правомірно.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Посилання скаржника на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також доводи про неправомірне нарахування розміру 3 % річних та інфляційних витрат при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту колегія суддів не вбачає.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Л.М. Бугрим

Г.Л. Гаврилова