Справа № 369/7795/15-ц
Провадження № 2/369/177/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, обґрунтовуючи його тим що, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів № 41/62 від 24.10.21997 року було передано безоплатно у приватну власність присадибну ділянку площею 0,03 га в с. Горенка по вул. Леніна, 131 гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який є рідним братом позивача та відповідача.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів № 41/63 від 24.10.1997 року, було передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,11 га в с. Горенка по вул. Леніна, 131 гр. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який є рідним батьком позивача, відповідача та третьої особи.

На підставі договору дарування житлового будинку від 07.03.2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали у власність від свого батька ОСОБА_5 житловий будинок, загальною площею 126,5 кв.м., з надвірними будівлями, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Леніна.

В подальшому рішенням ОСОБА_3 сільської ради від 08 жовтня 2010 року, було затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_4, на якій розташований частково вищенаведений житловий будинок, загальною площею 0,0427 га та передано йому у власність для будівництва, та обслуговування жилого будинку, господарських будівель іі споруд (присадибну) в с. Горенка, вул. Леніна,131.

Іншу частину земельної ділянки площею 0,1055 га по вул. Леніна, 131 в с. Горенка, на якій знаходиться належний позивачу та її брату ОСОБА_4 вищенаведений житловий будинок, згідно рішення ОСОБА_3 сільської ради 37 сесії 5 скликання від 08.10.2010 р. було передано у власність позивачу для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого в подальшому позивачу було видано 24.04.2012 р. державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 425807.

У листопаді 2011 р., територію, яка знаходиться прямо перед існуючим ще з часу побудови вищенаведеного житлового будинку по вул. Леніна, 131 в с. Горенка єдиним виїздом (заїздом) та виходом з цього домоволодіння, у тому числі прямо перед єдиним виїздом з гаражу, чоловік відповідача ОСОБА_6 обгородив високим парканом з металевими воротами, чим повністю заблокував виїзд та вихід позивачу та її брату ОСОБА_4 з двору та з гаражу на вулицю, що підтверджується складеним депутатом ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_7 Актом від 16.11.2011 р. на підставі звернення позивача та її брата ОСОБА_4

Цей паркан разом із металевими воротами одразу були демонтовані, і вважаючи, що це зробив саме брат позивача ОСОБА_4 у січні 2013 року ОСОБА_2М, разом із чоловіком ОСОБА_6 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з цивільним позовом до брата позивача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої демонтуванням паркану з металевими воротами.

Отримавши поштою вищевказаний позо про відшкодування шкоди, позивач разом з її братом ОСОБА_4 дізналися, що вищевказану територію (земельну ділянку), що була огорожена парканом, площею 0,0477 га було передано на підставі рішення Гоернської сільської ради 13 сесії 5 скликання від 06.09.2007 р. «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1» безоплатно у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в с. Горенка по вул. Леніна, б/н, із земель запасу ОСОБА_3 сільської ради, яка фактично знаходиться в притул перед єдиним виходом та виїздом з домоволодіння позивача та її брата (між двором та вулицею), а також про те, що на підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 сільської ради 13 сесії 5 скликання від 06.09.2007 р., відповідач ОСОБА_2 отримав на вказану земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 001051 від 28 лютого 2008 року.

Фактично спірним рішенням відповідача ОСОБА_3 сільської ради від 06.09.2007 р. позивача та її брата ОСОБА_4 фізично позбавлено будь-якої можливості заїзду до свого домоволодіння, заблоковано вхід та вихід зі свого домоволодіння.

Тобто, вищенаведеним спірним рішенням ОСОБА_3 сільської ради від 06.09.2007 р. та виданим на його підставі державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 001051 від 28 лютого 2008 року, позивачу та її брату ОСОБА_4 було створено реальні перешкоди у користуванні своєю власністю, порушені їх права власників.

Рішенням 23-ої сесії 6-го скликання ОСОБА_3 сільської ради від 08 серпня 2013 року «Про розгляд заяви гр.гр. ОСОБА_4, ОСОБА_1, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_2, було затверджено протокол земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_3 сільської ради від 05.07.2013 р., по заяві гр.гр. ОСОБА_4, ОСОБА_1, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з наведеним Протоколом земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_3 сільської ради від 05.007.2013 р., було встановлено, що передана рішенням ОСОБА_3 сільської ради 13 сесії 5 скликання від 06.09.2007 р. у власність ОСОБА_2 спірна земельна ділянка площею 0,0477 га, для ведення особистого селянського господарства, розташована в притул перед зробленим задовго до винесення вищевказаного рішення єдиним виїздом з домоволодіння по вул. Леніна, 131 с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, у тому числі прямо перед єдиним вїздом до гаражу зазначеного домоволодіння.

Також у вищезазначеному протоколі від 05 липня 2013 року, комісією було встановлено, що протоколом земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_3 сільської ради від 03.02.2007 р. та рішенням ОСОБА_3 сільської ради від 14.12.2006 р., було визначено обовязковою умовою такої приватизації зазначеної ділянки площею 0,04 га позивачем виділення частки цієї ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Але в спірному рішенні ОСОБА_3 сільської ради 13 сесії 5 скликання від 06.09.2007 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1», було не враховано зазначених висновків земельно-узгоджувальної комісії (протокол від 03.02.2007 р.) про обовязкове виділення частки земельної ділянки длія загального користування шириною 6,5 метрів.

З наведеного протоколу земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_3 сільської ради від 05.07.2013 року та протоколу земельно-узгоджувальної комісії ОСОБА_3 сільської ради від 03.02.2007 р., позивач дізналася про існування рішення ОСОБА_3 сільської ради від 14.12.2006 р., що було підтвердженням того, що спірн земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства, була отримана відповідачем ОСОБА_2 на загальних підставах із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, як новостворена земельна ділянка, в порядку передбаченому п. «в» ч. 3 ст. 116 та ч. 6 і 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

З вищенаведеного чітко вбачається, що ОСОБА_3 сільська рада при прийнятті спірного рішення на 13-ій сесії 5-го скликання від 06.09.2007 року про передачу гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в с. Горенка по вул. Леніна, ю/н, не врахувала вказані в протоколі земельно-узгоджувльної комісії ОСОБА_3 сільської ради від 03.02.2007 р. висновки про обовязкове виділення частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів, а також порушила процедуру безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачену п. «в» ч. 3 ст. 116 та ч. 6 і 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Приймаючи оскаржуване рішення від 06.09.2007 року про передачу гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в с. Горенка по вул. Леніна, б/н, ОСОБА_3 сільська рада діяла згідно із п. «а» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції діючій на час прийняття спірного рішення), яка передбачає приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, а передачу земельної ділянки у власність було здійснено за скороченою (прощеною) процедурою, передбаченою частиною 1 статті 118 Земельного кодексу України, передбачаючи що ОСОБА_2 повинна була бути належним користувачем спірної земельної ділянки.

Натомість, з врахуванням всього наведеного вище та того, що спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні ОСОБА_2 до прийняття спірного рішення відповідачем ОСОБА_3 сільською радою, ОСОБА_3 сільська рада повинна була діяти в рамках повної процедури приватизації згідно із п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, яка передбачає одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом, частин 6, 7 статті 118 вказаного Кодексу, яким передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідно сільської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Тому з врахування заяви про зміну (доповнення) підстав позовної заяви позивач ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 13-ої сесії 5-го скликання від 06.09.2007 р. «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1». Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 001051 (кадастровий номер земельної ділянки: :01:007:0062), виданий ОСОБА_2 28 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі та зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44. Скасувати державну реєстрацію держаного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 001051 (кадастровий номер земельної ділянки: :01:007:0062), виданого ОСОБА_2 28 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинскьому районі та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійно користування землею, договорів оренди землі за № 44.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник просили у вимогах позову відмовити, крім того представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позову.

Представник ОСОБА_3 сільської ради в судовому засіданні вимоги позову ОСОБА_1 підтримав та просив їх задоволити.

Третя особа ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів № 41/62 від 24.10.21997 року було передано безоплатно у приватну власність присадибну ділянку площею 0,03 га в с. Горенка по вул. Леніна, 131 гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який є рідним братом позивача та відповідача.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів № 41/63 від 24.10.1997 року, було передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,11 га в с. Горенка по вул. Леніна, 131 гр. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

06.09.2007 р. рішенням ОСОБА_3 сільської ради передано гр. ОСОБА_2 земельну ділянку безоплатно у приватну власність площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в с. Горенка по вул. Леніна, б/н, із земель запасу ОСОБА_3 сільської ради (рілля).

На підставі даного рішення на імя ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0477 га, що розташована в с. Горенка, вул. Леніна, Києво-Святошинського району Київської області.

07.03.2008 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування отримали у власність від свого батька ОСОБА_5 житловий будинок, загальною площею 126,5 кв.м., з надвірними будівлями, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Леніна.

На підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради 37 сесії 5 скликання від 08.10.2010 р. на імя ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1055 га, с. Горенка, вул. Леніна, 131, Києво-Святошинський район, Київська область, кадастровий номер :01:007:0089.

Рішенням ОСОБА_3 сільської ради від 08 жовтня 2010 року 37-ої сесії 5-го скликання, було затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки в с. Горенка, вул. Леніна,131, гр. ОСОБА_4, загальною площею 0,0427 га. Передано безоплатно у власність гр. України ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,0427 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну) в с. Горенка по вул. Леніна, 131.

29.09.2011 року відповідно до Протоколу Комісії з питань охорони здоровя, освіти, культури, фізичної культури та спорту ОСОБА_3 сільської ради, на порядку денному комісії розглядались заяви жителів с. Горенка, вул. Леніна 131, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, відповідно до яких виходячи із змісту наданих заявниками документів та поспілкувавшись з ними і їх сестрою ОСОБА_2, вияснили що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали у спадок будинок та 0,14 га присадибної земельної ділянки, а ОСОБА_2 0,07 га присадибної земельної ділянки. ОСОБА_2 має приватизовану земельну ділнку 0,04 га для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка перекриває підїзд ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до будинку. При виготовленні державного акта не було враховано рішення земельно-узгоджувальної комісії від 03.02.2007 року «з обовязковим виділенням частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів». На підставі чого комісія ухвалила розподілити земельної ділянки в с. Горенка по вул. Леніна, 131 залишити без змін, згідно «Зведений план ділянок», а саме: ОСОБА_1 0,1163 га, ОСОБА_4 0,0319 га, ОСОБА_2 0,0700 га.; ОСОБА_2 виконати рішення земельно-узгоджувальної комісії від 03.02.2007 року, а саме виділити з приватизованої земельної ділянки частину шириною 6,5 м. для загального користування.

Рішенням 9-ої сесії 6-го скликання ОСОБА_3 сільської ради від 30 вересня 2011 року «Про розгляд заяви гр.гр. ОСОБА_2, ОСОБА_8 с. Горенка по вул. Леніна, 131» було вирішено затвердити протокол комісії з питань охорони здоровя, освіти, культури, фізичної культури та спорту при ОСОБА_3 сільській раді від 29.09.2011 р., по заявах гр. ОСОБА_2, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, гр.гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, проживаючих в с. горенка по вул. Леніна, 131.

Допитаний в судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_7, який є депутатом ОСОБА_3 сільської ради, повідомив що між сторонами існують спори стосовно їх земельних ділянок починаючи з 2010-2011 рр., звязку з чим в листопаді 2011 року ним складався акт по заяві гр. ОСОБА_1 з приводу того що чоловік відповідача ОСОБА_6 побудував металеві ворота й хвіртку, які закрив на кодовий замок, чим перекрив доступ родинам гр.гр. ОСОБА_1 і ОСОБА_4 до їхніх домоволодінь.

Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15.

Згідно з статтею 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, суд приходить до висновку що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з таким позовом виникло ще у 2011 році, оскільки безпосередньо про можливе порушення своїх прав та інтересів позивач могла знати в цьому році при зверненні з відповідною заявою до ОСОБА_3 сільської ради, що підтверджується матеріалами судової справи. Отже строк позовної давності, передбачений статті 257 ЦК України, на момент пред'явлення позивачем ОСОБА_1 позову 03.11.2015 р., сплив.

А отже, позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», практики рішення Європейського суду з прав людини та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Дубас

н