Справа № 2-н-569/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда зі скаргою на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, просила поновити пропущений строк на звернення зі скаргою до суду, оскільки помилково зверталася з вказаною скаргою до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування скарги заявник вказала, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено строки звернення виконавчого документа до виконання.

Так, заявник вважає, що оскільки судовий наказ від 01.04.2011 року про стягнення з неї заборгованості за надані комунальні послуги на користь ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» було видано Ленінським районним судом м. Кіровограда в 2011 році, то встановлені статтями 22, 25 Закону України «Про виконавче провадження» строки не дозволяють державному виконавцеві приймати до виконання вказаний виконавчий документ.

З урахуванням зазначених вище обставин, заявник з даною скаргою звернулася до суду та просить скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 04.09.2015 року.

Заявник у судове засідання зявилася, надала пояснення, згідно з якими скаргу підтримала та просила задовольнити. В подальшому у судове засідання від 16.01.2016 року заявник не зявилася, надала заяву про перенесення розгляду справи на інший день, проте будь якого документа на підтвердження поважності причини неявки у судове засідання не надала.

Державний виконавець у судове засідання зявився, надав пояснення, згідно з якими, у задоволенні скарги просив відмовити.

Представник заінтересованої особи скаргу вважав необґрунтованою, просив відмовити в її задоволенні.

В подальшому державний виконавець та представник заінтересованої особи надали до суду заяви, згідно з якими розгляд справи просили провести без їх участі.

Врахувавши вимоги ЦПК України щодо строку розгляду справи, вивчивши заяву заявника про перенесення слухання справи на інший день, з якої суд не вбачає поважності причини неявки заявника у судове засідання, вивчивши заяви державного виконавця та представника заінтересованої особи стосовно розгляду справи без їх участі суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів.

Дослідивши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, а також матеріали справи № 2н-569/11 за заявою Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково технічних інновацій Української нафтогазової академії» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з централізованого теплопостачання та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.09.2015 року Кіровоградським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, згідно з якою ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі до Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції про визнання дій та скасування постанови, яку заявниця отримала 02.10.2015 року.

13.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася з даною скаргою до Ленінського районного суду м. Кіровограда, тобто у строк встановлений ст. 385 ЦПК України.

01.04.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково технічних інновацій Української нафтогазової академії» заборгованості за надані послуги в розмірі 7726,68 грн., інфляційних витрат - 3033,03 грн. та 3% річних в розмірі 741, 77 грн.

Про направлення на адресу ОСОБА_1 копії зазначеного судового наказу свідчить супровідний лист у справі № 2н-569/11, вих. № 33191 від 28.07.2011 року, а отримання нею ж копії вказаного судового наказу підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно з яким заявник отримала копію судового наказу 02.08.2011 року.

Відповідно до зясованих фактичних даних встановлено, що зроблені на копії судового наказу (а. с. 17), а також в матеріалах справи № 2н-569/11 відмітки свідчать про те, що судовий наказ від 01.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги було видано представнику Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково технічних інновацій Української нафтогазової академії» 19.12.2011 року.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Отже, з відміток на зворотному боці судового наказу вбачається, що виконавчий документ неодноразово предявлявся до виконання у встановлений законом строк та повертався стягувачу, відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вперше судовий наказ з підстав передбачених зазначеною вище статтею було повернуто державним виконавцем стягувачу 29.11.2012 року.

03.10.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2, на підставі заяви представника стягувача про примусове виконання за судовим наказом у справі № 2н-569/11, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40017752, копію якої направлено боржнику ОСОБА_1, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке ОСОБА_1 отримала, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні.

З підстав встановлених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», судовий наказ стягувачу повертався в друге 26.06.2014 року та постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2014 року, на підставі заяви представника стягувача про примусове виконання, виконавче провадження було повторно відкрито та боржнику ОСОБА_1 надався строк для самостійного виконання судового наказу до 03.09.2014 року, з розяснення наслідків невиконання судового наказу самостійно, у встановлений державним виконавцем строк ( а.с. 35).

05.06.2015 року, відповідно до постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві, судовий наказ № 2н-569/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги на користь Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково технічних інновацій Української нафтогазової академії» було повернуто стягувачеві, згідно зі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», про що також зроблено відповідну відмітку на зворотному боці судового наказу.

04.09.2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_4 на підставі заяви представника стягувача про примусове виконання та судового наказу № 2н-569/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги на користь Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково технічних інновацій Української нафтогазової академії» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48592888.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 102 ЦПК України у разі прийняття судом ухвали про відкриття наказного провадження, суд у триденний строк з моменту її постановлення видає судовий наказ по суті заявлених вимог.

Видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання (ч. 1 ст.7 ЗУ «Про виконавче провадження).

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом ( ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 с. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. ч. 1 3 ст. 387 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Таким чином суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки після отримання судового наказу, стягувачем не було пропущено встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк для предявлення судового наказу до виконання, а відтак підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції відсутні.

Керуючись ст. ст. 73, 383- 387, 210 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Визнати причину пропуску строку на звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії державного виконавця поважною та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко