Справа №125/2737/14-ц
Провадження №2-п/125/1/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Єрмічової В.В.,

при секретарі судового засідання Грабчак І.О.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005, ОСОБА_4, розпорядник майна ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005 арбітражний керуючий ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2015 року Барським районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (скорочене найменування ПАТ Промінвестбанк) до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005, ОСОБА_4, розпорядник майна ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005 арбітражний керуючий ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави, яким позов задоволено повністю.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до Барського районного суду Вінницької області із заявою про перегляд заочного рішення обгрунтовуючи тим, що 30 квітня 2015 року в судове засідання, яке закінчилось ухваленням заочного рішення, вона не з'явилася та не повідомила про причини неявки з поважної причини, а саме: через сезонне загострення кишково-шлункового тракту «гастрит», у зв'язку з чим вимушена була відвідати лікаря, та як доказ додала довідку лікаря-гастроентеролога ОСОБА_6 від 30 квітня 2015 року. Заявник зазначає, що про призначення судового засідання у даній справі на 30 квітня 2015 року вона була повідомлена належним чином, готувалася прийняти у ньому участь та планувала подати заперечення проти вимог позивача з посиланням на докази. Крім того, заявник вважає, що докази, якими обгрунтовано її заяву про перегляд заочного рішення, мають істотне значення для правильного вирішення даної справи. Так, заявник зазначає, що згідно доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що право вимоги у позивача по кредиту при обчисленні загального строку позовної давності закінчився 06 грудня 2013 року. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у жовтні місяці 2014 року, в той час, як останній платіж для погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок предмета іпотеки відповідачем здійснено 06 грудня 2010 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, а тому заявник наполягає на застосуванні строку позовної давності до заявлених вимог позивача. Крім того, заявник не погоджується із заявленим позивачем розміром заборгованості у даній справі, оскільки в наданій позивачем довідці-розрахунку наявні численні порушення, що не відповідає проведенему нею контррозрахунок заборгованості, вважає, що значне перевищення вартості предмета іпотеки призведе до надлишкового задоволення вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, заявник вважає, що позивач безпідставно звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів без зазначення початкової ціни реалізації, що суперечить вимогам, передбачених ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження». А тому, заявник вважає, що позивачем визначений неправильний спосіб захисту прав, а точніше не до кінця визначений спосіб захисту прав, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, в заяві про збільшення позовних вимог позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та задовольнити його вимоги в розмірі 132 604,85 доларів США, що по курсу НБУ станом на 30 березня 2014 року еквівалентно 1438821 гривень 69 коп., що суперечить Закону України «Про іпотеку». Відповідно до звіту субєкта оціночної діяльності ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» про оцінку частини предмета іпотеки, його ринкова вартість значно перевищує вимоги позивача, що може призвести до надлишкового задоволення вимог позивача, що є також підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, на сьогоднішній день є рішення судів про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 «Тасман» ТОВ «Маріс-2005» та з ОСОБА_4, однак відсутні докази, що усі заходи по виконанню вказаних рішень судів були безрезультатними (наприклад постанова ДВС про повернення виконавчого документу). А тому, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Заявник вважає, що в даному випадку є в сукупності дві підстави для скасування заочного рішення, передбачені ч.1 ст.232 ЦПК України, а тому просить скасувати заочне рішення ухвалене 30 квітня 2015 року Барським районним судом Вінницькій області у вищевказаній справі та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася повторно, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду заяви, що підтверджується розписками про вручення повісток про виклик у суд на 07 липня 2015 року, на 04 серпня 2015 року, на 21 грудня 2015 року шляхом вручення повістки її представнику ОСОБА_7 для передання (т.3 а.с.53,69,250), а також рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення повісток про виклик у суд на 13 серпня 2015 року, на 10 листопада 2015 року, 21 грудня 2015 року та 12 січня 2016 року (т.3 а.с.211,224, т.4 а.с.2,11).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 24 червня 2015 року (т.2 а.с.209), заяву про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк ОСОБА_8, який діє згідно довіреності від 04 серпня 2015 року (т.3 а.с.237), заперечив проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, вважає, що вимоги зазначеної заяви є необґрунтованими, спростовуються фактичними обставинами справи, письмовими доказами та не підлягають задоволенню з підстав, викладених в його запереченнях (т.3 а.с.60-66, а.с.236, т.4 а.с.24-26).

Так, щодо твердження заявника відносно пропущення позивачем строку позовної давності представник позивача заперечив наступними фактами. Відповідно до ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 6.9 кредитного договору, укладеного між сторонами про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20-0435/2-1 від 13 березня 2008 pоку; пунктом 5.3 договору застави №20-0437/3-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 13 березня 2008 року за реєстровим № 1028 (зі змінами); пунктом 7.8 Іпотечного договору №20-0436/3-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 13 березня 2008 року за реєстровим №1024 (зі змінами), сторонами встановлено строк позовної давності у десять років. Погашення кредиту до 11 березня 2011 року, тобто згідно умов договорів строк позовної давності спливає 11 березня 2021 року.

Щодо твердження заявника про необхідність спеціальних знань для виконання умов кредитного договору представник позивача вважає, що це спростовується наступними доказами. Так, довідка-розрахунок заборгованості за кредитом по позичальнику ОСОБА_3 "Тасман "TOB ОСОБА_7 - 2005" перед ПАТ Промінвестбанк за Кредитним договором № 20 - 0435/2-1 від 13 березня 2008 року станом на 31 березня 2014 року в розмірі 132607,85 доларів США містить всю достовірну інформацію: дата початку періоду; дата кінця періоду; кількість днів; сума заборгованості за кредитом наростаючим підсумком (дол. США); процентна ставка по кредиту; сума процентів по кредиту (дол. США); дата сплачених процентів по кредиту; сума сплачених процентів по кредиту (дол.США); залишок заборгованості по процентам наростаючим підсумком ( дол. США) тощо. Як вбачається з довідки - розрахунку та банківських виписок за період з 28 березня 2008 року по 31 серпня 2012 року ОСОБА_3 "Тасман" ТОВ ОСОБА_7 - 2005" систематично сплачувало відсотки по кредитному договору. Ця обставина сплати процентів та заборгованості по кредиту свідчить, що ОСОБА_3 "Тасман "TOB ОСОБА_7 - 2005" обізнано як нараховуються відсотки по кредитному договору, за якою формулою та визнавав залишки кредитної заборгованості, тощо. Крім того, позивачем до ОСОБА_3 "Тасман" TOB «ОСОБА_7 - 2005" пред'явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та згідно рішення Господарського суду м.Києва від 10 грудня 2013 року по справі № 910/20728/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного Господарського суду від 26 березня 2014 року, вирішено стягнути з ОСОБА_3 «Тасман» Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріс-2005» заборгованість по кредиту в розмірі 102 486,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 18 листопада 2013 року становить 819173 гривень 16 коп., прострочену заборгованість за процентами за період з 31 січня 2013 року по 17 листопада 2013 року в розмірі 16081,78 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 18 листопада 2013 року становить 128541 гривень 66 коп., пеню за несвоєчасну сплату кредиту за період з 21 лютого 2013 року по 20 серпня 2013 року в розмірі 6467, 15 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 18 листопада 2013 року становить 51691 гривень 93 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 19988 гривень 14 коп. (копії рішень є в матеріалах справи). Тобто, вже цими рішеннями встановлено заборгованість ОСОБА_3 "Тасман" TOB ОСОБА_7 - 2005" перед Банком. Отже, така обставина, як заборгованість, не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27 листопада 2006 року Вищого господарського суду України «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить п.2 пленуму №4 від 23 березня 2012 року Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи». Таким чином, враховуючи вищенаведені факти та наявні у справі докази щодо заборгованості ОСОБА_3 "Тасман" TOB ОСОБА_7 - 2005" за кредитним договором перед Банком, а саме: розрахунки заборгованості, рішення судів, можна дійти висновку, що встановлення заборгованості підприємства "Тасман" TOB ОСОБА_7 - 2005" по кредитному договору не потребують спеціальних знань, та не потребують встановленню їх експертом.

Щодо твердження заявника про необхідність визначення вартості предмета іпотеки у рішенні суду представник заявника зазначив наступне. Так, стаття 39 Закону України «Про іпотеку» дозволяє із врахуванням ст.43 Закону України «Про іпотеку» при реалізації майна за рішенням суду в процесі виконавчого провадження визначати початкову ціну продажу безпосередньо у виконавчому провадженні перед проведенням прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. У відповідності до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Згідно п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Крім того, визначення початкової вартості предмету іпотеки на сьогоднішній день є невірним, оскільки вартість предмету іпотеки на момент реалізації може суттєво змінитися або збільшитись із врахуванням попиту та пропозиції на ринку нерухомості. Так як вартість, що визначається шляхом оцінки, може бути дійсною не більше 6 місяців. Так, у відповідності до вимог п.23 ОСОБА_7 оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10 грудня 2003 року, висновок про вартість майна, складений для цілей приватизації майна шляхом викупу або продажу конкурентними способами (для договору купівлі-продажу, оголошення умов продажу, у тому числі повторного продажу), дійсний протягом шестимісячного строку від дати його затвердження. Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року передбачено стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та застави, шляхом їх продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною в межах виконавчого провадження. Зазначене рішення суду прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки воно не суперечить ні ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», ні ст.43 Закону України «Про іпотеку», ні п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року.

Щодо твердження заявника щодо подвійного стягнення заборгованості як з позичальника ОСОБА_3 "Тасман" TOB ОСОБА_7 - 2005", так і з відповідача, представник позивача вважає його безпідставним, оскільки це спростовується, як самим фактом невиконання ОСОБА_3 "Тасман" TOB ОСОБА_7 - 2005 своїх кредитних зобов'язань на час розгляду спору, так і перебуванням даного підприємства у стані банкрутства згідно провадження, відкритого 20 лютого 2015 року Господарським судом Харківської області у справі №922/168/15. Жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідач не надав. Крім того, чинне законодавство не обмежує кредитора у виборі та черговості способів судового захисту по стягненню заборгованості про що зазначено в п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року.

Щодо повідомленої причини неявки відповідача ОСОБА_1 в судове засідання 30 квітня 2015 року, в якому було ухвалено заочне рішення, представник позивача вважає, що підстав для визнання її поважною не має, оскільки відповідач була заздалегідь повідомлена про дату та час судового засідання, про що й особисто вказує у заяві про перегляд заочного рішення. Відповідач заздалегідь не повідомила про причини неявки в судове засідання, і докази, на які вона посилається, не мають істотного значення для правильного вирішення справи з вищевказаних підстав. Довідка лікаря, яку надала заявник, не може бути належним доказом, оскільки вказана довідка не містить жодних необхідних реквізитів, які повинен містити відповідний медичний документ, а тому не може бути допустимим доказом. Просив суд звернути увагу на притаманну відповідачу ОСОБА_1 поведінку, зокрема, на зловживання нею процесуальними правами, що підтверджується аналогічним прикладом її пасивної поведінки під час розгляду іншої банківської судової справи, де також, через її неодноразові неявки в судові засідання, було ухвалено заочне рішення, та звернення відповідача ОСОБА_1 із заявою про його скасування, що документально підтверджується доданими до справи судовими рішеннями. Під час розгляду даної цивільної справи відповідач також не з'явилась у жодне судове засідання, зокрема, 05 березня 2015 року, 19 березня 2015 року, 02 квітня 2015 року, 19 квітня 2015 року, не повідомляла суд про причини своєї неявки, чим продемонструвала свою неповагу до суду, і лише ухвалення заочного рішення у справі змусило її повідомити суд про причини неявки. Заява про перегляд заочного рішення суду, як і апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження у даній справі, свідчать про бажання відповідача в будь-який спосіб ухилитися від взятих на себе зобовязань перед позивачем та перешкодити виконанню рішення у справі. А тому, просить залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Тасман ТОВ Маріс-2005, у судове засідання не зявився.

Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ОСОБА_3 Тасман ТОВ Маріс-2005: вул.Державинська,38, Комінтернівський район, м.Харків (т.1 а.с.182).

За вказаною адресою ОСОБА_3 Тасман ТОВ Маріс-2005 направлено судову повістку, однак до суду повернувся конверт з рекомендованим поштовим повідомленням з відміткою поштового відділення про причину невручення повістки про виклик у суд: За закінченням встановленого строку зберігання (т.4 а.с.15).

Відповідно до п.п.1,3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

З урахування вищевказаного ОСОБА_3 Тасман ТОВ Маріс-2005 вважається належно повідомлене про час і місце судового розгляду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача розпорядник майна ОСОБА_3 Тасман ТОВ Маріс-2005 арбітражний керуючий ОСОБА_5, в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 12 січня 2016 року (т.4 а.с.20).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, в судове засідання не зявився.

В судові засідання призначені на 04 серпня 2015 року, на 13 серпня 2015 року, на 10 листопада 2015 року, на 21 грудня 2015 року ОСОБА_4 також не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення повісток про виклик у суд (т.3 а.с.76, 213, 225, т.4 а.с.1).

Згідно довідки адресного довідкового бюро головного управління державної міграційної служби України в м.Києві ОСОБА_4 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.114).

За вказаною адресою ОСОБА_4 направлено судову повістку, однак до суду повернувся конверт з рекомендованим поштовим повідомленням з відміткою поштового відділення про причину невручення повістки про виклик у суд: За закінченням встановленого строку зберігання (т.4 а.с.18,19).

Відповідно до п.п.2,3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

З урахування вищевказаного ОСОБА_4Е вважається належно повідомлений про час і місце судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.231 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Представники заявника та позивача не заперечували щодо розгляду даної заяви у відсутності інших осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників заявника та позивача, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, письмові докази, суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем у конструкції коментованої статті сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причини неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

12 листопада 2014 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (скорочене найменування ПАТ Промінвестбанк) до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави (т.1 а.с.117), яка ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року залишена без змін (т.1 а.с.161,162).

19 березня 2015 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про залучення до участі у вказаній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: розпорядника майна ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005 арбітражного керуючого ОСОБА_5 (т.1 а.с.220).

30 квітня 2015 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (скорочене найменування ПАТ Промінвестбанк) до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005, ОСОБА_4, розпорядник майна ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005 арбітражний керуючий ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави (т.2 а.с.15), та ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено повністю (т.2 а.с.17-24).

Заочний розгляд вказаної справи проведено з дотриманням усіх умов, передбачених ст.224 ЦПК України, зокрема, неявка відповідача в судове засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи.

Під час розгляду вказаної цивільної справи судом було вжито всіх заходів аби не позбавити осіб, які беруть участь у справі, зокрема, відповідача, права брати участь у розгляді даної справи, що документально підтверджується.

17 червня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Барського районного суду Вінницької області із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення (т.2 а.с.43-46), оскільки в судове засідання, в якому було ухвалено заочне рішення, вона не зявилась та не повідомила про причини неявки з поважних причин і докази, на які вона посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як на доказ поважності причини неявки в судове засідання, в якому було ухвалено заочне рішення, заявник ОСОБА_1 посилається на копію довідки лікаря-гастроентеролога комунального некомерційного підприємства консультативно-діагностичного центру Оболонського району м.Києва ОСОБА_6, де зазначено, що ОСОБА_1 була на прийомі в лікаря-гастроентеролога 30 квітня 2015 року (т.2 а.с.49), та на довідку того ж лікаря, де зазначено, що ОСОБА_1 була в поліклініці в лікаря-гастроентеролога після обстеження 30 квітня 2015 року (т.4 а.с.23). Лікарем встановлено діагноз щодо перебігу хронічного захворювання ОСОБА_1 Інших доказів щодо стану здоровя, який би виключав можливість зявитись в судове засідання 30 квітня 2015 року, не надано.

Крім того, надана заявником вищевказана довідка лікаря не відповідає формі медичного документа, яка встановлена Типовою інструкцією щодо заповнення первинної медичної документації лікувально-профілактичних закладів, затверджених наказом МОЗ України 03.07.2001 N258, зокрема, Інструкції щодо заповнення форми N039/о "Відомість обліку відвідувань в поліклініці (амбулаторії), диспансері, консультації, вдома", а тому не може бути допустимим доказом.

Суд критично відноситься до зазначеної заявником причини неявки в судове засідання 30 квітня 2015 року, оскільки заявник не надала переконливих доказів щодо поважності причини її неявки, тому відсутні підстави для визнання її неявки за вищевказаних обставин поважними.

Щодо інших підстав, на які посилається заявник, та які на її думку є такими, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема, пропущення позивачем строку загальної позовної давності; розбіжності в заявлених позивачем до стягнення сумах заборгованості із здійсненими відповідачем контрозрахунками заборгованості ОСОБА_3 «Тасман» ТОВ «Маріс-2005» по тілу та процентах за гривневим та доларовим кредитах; визначення позивачем неправильного способу захисту прав, оскільки відсутня початкова ціна продажу при зверненні стягнення на предмет іпотеки; надлишкове задоволення вимог позивача через перевищення вартості предмета іпотеки; подвійне задоволення вимог позивача через одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов до такого висновку.

Так, обгрунтовуючи зазначені підстави, заявник надала виконані нею довідки контрозрахунки заборгованості ОСОБА_3 «Тасман» ТОВ «Маріс-2005» по тілу та процентах за гривневим та доларовим кредитах; звіт ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» про оцінку майна від 13 травня 2015 року; копії інших судових рішень та практику судів вищих інстанцій, однак при цьому, заявник не зазначила поважність причини не подання цих доказів у строки, встановлені цивільним процесуальним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобовязані подавати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилося,- до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Для вирішення питання щодо прийнятності наданих заявником обставин та визнання їх доказами в розумінні ч.1 ст.232 ЦПК України, суд застосовує наступне законодавство.

Згідно з ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Праведная проти Росії» суд нагадав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити з огляду на преамбулу до Конвенції, в якій задекларовано, зокрема, верховенство права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який зокрема, передбачає, що коли суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, воно не може підлягати перегляду (див. рішення Суду у справі «Брумареску проти Румунії»).

Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. Перегляд судового рішення не повинен бути замасковано апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише у разі виявлення виняткових обставин у справі (див. рішення суду у справі «Рябух проти Росії»).

Оскільки, обгрунтування заяви про перегляд заочного рішення щодо посилання на вищевказані докази підпадає під вимоги щодо змісту апеляційної скарги, встановлені п.п.5,6 ч.2 ст.295 ЦПК України, тому суд першої інстанції не повноважний давати їм правову оцінку.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк ОСОБА_8 обгрунтовуючи заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення, просив суд звернути увагу на притаманну відповідачу ОСОБА_1 поведінку, яка полягає у зловживанні нею процесуальними правами, що підтверджується аналогічним прикладом її пасивної поведінки під час розгляду іншої банківської судової справи, де також, через її неодноразові неявки в судові засідання, ухвалено заочне рішення, та звернення відповідача ОСОБА_1 із заявою про його скасування, що документально підтвердив.

Суд вважає зауваження представника позивача слушним, а тому бере його до уваги.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Оскільки судом не встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які посилається заявник, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005, ОСОБА_4, розпорядник майна ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005 арбітражний керуючий ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави, слід залишити без задоволення.

Ухвала про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від заочного рішення, оскільки така ухвала не передбачена в переліку ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду першої інстанції, визначені ст.293 ЦПК України.

На підставі ст.9 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N3477-IV, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Праведная проти Росії», керуючись ч.ч.2,3 ст.10, ч.1 ст.11, ч.3 ст.27, ч.ч.1,2 ст.131, ст.224, ч.1 ст.228, п.1 ч.3 ст.231, ч.1 ст.232, ст.293, п.п.5,6 ст.295 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005, ОСОБА_4, розпорядник майна ОСОБА_3 Тасман Товариства з обмеженою відповідальністю Маріс-2005 арбітражний керуючий ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмети іпотеки та застави, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на заочне рішення суду.

Суддя: