АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О.,Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2016 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність банку,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить останній на праві власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08.05.2008 року в розмірі 212054,67грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 201633,34грн., сума заборгованості за відсотками 10421,34грн., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність банку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального прав, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Банк вважає, що місцевим судом не враховані положення норми ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Крім того, п.12.3.1. договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Тому, враховуючи спосіб захисту прав, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України , існують всі підстави для визнання права власності на іпотечне майно за позивачем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №1603/0508/88-004, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США під 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 08.05.2018 року./а.с.6-9/

Для забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_5 08.05.2008 року укладено договір іпотеки , відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., яка знаходиться за адресою; АДРЕСА_2./а.с.23-25/

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого до останнього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. /а.с.37-45/

У звязку з порушенням кредитних зобовязань 27.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» направив позичальнику та іпотекодавцю вимоги про сплату простроченої заборгованості в розмірі 1587,56 доларів США. У разі незадоволення даної вимоги банк повідомив про намір захищати свої майнові права шляхом позасудового врегулювання спору або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості, яка станом на 29.07.2015 року становить 9611,64 доларів США./а.с.27-28/

Згідно довідки від 28.07.2015 року, виданої ПАТ «Дельта Банк», прострочена заборгованість по кредитному договору № 1603/0508/88-004 станом на 28.07.2015 року складає: тіло кредиту 1162,66 дол.США, що в еквіваленті складає 25650,93грн., відсотки 424,9 дол.США, що в еквіваленті складає 9374,26грн., загальна заборгованість становить 212054,67грн./а.с.26 т.1/

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із засад диспозитивності цивільного судочинства та з того, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.37 Закону України «Про іпотеку», оскільки визнання права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки у спосіб, передбачений ст.37 Закону «Про іпотеку», передбачає позасудове врегулювання спору, тоді як звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду врегульоване ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до хибного тлумачення норм статей 36,37 Закону України «Про іпотеку» та пунктів 12, 12.1., 12.3 іпотечного договору.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 березня 2016 рок №6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16, що в силу ст.360-7 ЦПК є обовязковою для усіх судів.

Суд першої інстанції правильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», врахував правові висновки Верховного Суду України, висловлені у справах з подібними правовідносинами, та з урахуванням принципу диспозитивності дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в обраний позивачем спосіб.

Пункт 12 іпотечного договору передбачає право іпотекодержателя застосуват один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (п.п.12.1); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.п.12.2.); згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1. та 12.3.2 цього договору ( п.п.12.3.)

Таким чином, передбачені договором способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, є відмінними за своїми правовими наслідками та регулюються різними нормами Закону України «Про іпотеку».

Натомість банк намагається обєднати окремі підстави та порядок звернення стягнення на іпотечне майно на досягнення бажаного юридичного наслідку набуття права власності на іпотечну квартиру, тоді як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, і суд не наділений повноваженнями вирішувати це питання у такий спосіб. За рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.11 ЦПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. За нормою статті 37 ЦПК України право змінити предмет або підставу позову має лише позивач.

З урахуванням викладеного, місцевий суд обґрунтовано відмовив у позові. Тому колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_8

ОСОБА_9

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1