АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1794/15-ц 22-ц/774/650/К/16
Справа № 210/1794/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/650/К/16 інстанції - Вікторович Н. Ю.
Категорія 27 (ІІІ) Доповідач - Соколан Н. О.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

За участю: секретаря Чубіної А. В.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 лютого 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 12 000 грн., що підтверджується розпискою, написаною власноручно ОСОБА_3 Щомісячний відсоток за користування позикою 1 200 грн.

11 березня 2015 року відповідач повернула частину позику - 6 000 грн. в рахунок погашення суми основного боргу та 1 200 грн. відсотків за користування позикою в період з 11 лютого 2015 року по 11 березня 2015 року.

Крім того, 15 березня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 5 000 грн. строком до 15 квітня 2015 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 500 грн.

У встановлений договором строк відповідач свої зобов'язання з повернення грошових коштів не виконала.

На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики від 11.02.2015 року у розмірі 6 000 грн. - суму основного боргу, 2 400 грн. - відсотки за користування позикою, 1 578,72 грн., - втрати від інфляції; заборгованість за договором позики від 15.03.2015 року в розмірі: 5 000 грн. - суму основного боргу, 500 грн. - відсотки за користування позикою, 700 грн. - втрати від інфляції, а також судові витрати у розмірі 643,60 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 11.02.2015 року, 6 000 грн., - сума основного боргу, 2 400 грн., - відсотки за користування позикою, 1 578,72 грн., - втрати від інфляції; в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 15.03.2015 року, 5 000 грн., - сума основного боргу, 500 грн., - відсотки за користування позикою, 700 грн., - втрати від інфляції; судові витрати у розмірі 643,60 грн., які складаються з: 243,60 грн., - витрати по сплаті судового збору, 400 грн., - витрати на правову допомогу, а всього, - 16 822,32 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, та про ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги про відсутність укладеного між сторонами письмового договору позики; позивач не ставив питання про визнання дійсним договору позики, укладеного в усній формі; судом не перевірено розрахунок інфляційних витрат, наданих позивачем та не наведено відповідних розрахунків; стягнуті з відповідача витрати на правову допомогу не підтверджені належними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 11 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_3 взяла у борг у позивача ОСОБА_2 кошти у розмірі 12 000 гривень до 11 березня 2015 року з виплатою 10% за вказаний період за користування позикою, згідно розписки, які зобов'язалася повернути через місяць (а.с. 7 - копія),з яких 6000 грн. боргу та 10%, що складають 1200 гривень повернула 11 березня 2015 року. Решту боргу в розмірі 6 000 грн. відповідач не повернула позивачу.

15 березня 2015 відповідач ОСОБА_3 взяла у борг у позивача ОСОБА_2 кошти у розмірі 5000 гривень до 15 квітня 2015 року з виплатою 10% за вказаний період за користування позикою, згідно розписки, які зобов'язалася повернути через місяць (а.с. 8 копія)

Суму боргу в розмірі 05 000 гривень та 10%, що складають 500 грн. відповідач не повернула позивачу.

У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договорами позики, які були укладені представленими позивачем письмовими розписками, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо повернення нею позивачу повністю суми боргу 11 000 грн., а саме: за договором позики від 11.02.2015 року, 6 000 грн., за договором позики від 15.03.2015 року, 5 000 грн..

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За договором позики від 15.03.2015 року, 5 000 грн. відповідач мала сплатити позивачу 10%, що складає 500 грн.

Колегія суддів вважає,що висновок суду в частині стягнення основної суми боргу та відсотків в розмірі 500 грн. є правильним, тому рішення суду в цій частині не підлягає скасуванню та зміні як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не перевірено розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Розрахунок 3% річних від простроченої суми 06 000 грн. за період з 11 березня 2015 року по 12 травня 2015 року.

11.02.2015 року по 12.05.2015 року складає 62 днів.

06 000 грн. * 3% : 365 х 62= 31.00 грн.

Розрахунок 3% річних від простроченої суми 05 000 грн. за період з 15 квітня 2015 року по 12 травня 2015 року.

15.04.2015 року по 12.05.2015 року складає 27 днів.

05 000 грн. * 3% : 365 х 27 днів = 11,00 грн.

Однак, позовні вимоги про стягнення відсотків по ст. 1048 ЦК України за першим договором в розмірі 2400 грн., не підлягають задоволенню, оскільки відповідач сплатила позивачу за 1 місяць користування позикою 1200 грн., а підлягають стягненню відсотки, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 31 грн., та за другим договором позики відсотки в розмірі 500 грн., передбачені ст.1048 ЦК України, тому колегія суддів не може вийти за межі позовних вимог, і вважає, що стягненню не підлягає сума 3% річних 11.00 грн., не заявлена у позові.

За таких обставин рішення в частині стягнення 2 400 грн. - відсотки за користування позикою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 31 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не перевірено розрахунок індекс інфляції від простроченої суми боргу, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За першим договором позики, беручи до уваги індекс інфляції: за березень 2015 року - 110,8; за квітень - 114,0; за травень - 102,2, необхідно було б стягнути і втрати від інфляції - 1745.45 грн. Однак, позовні вимоги пред'явлені на суму 1 578,72 грн., тому колегія суддів не може вийти за межі позовних вимог, і вважає, що стягненню підлягає сума 1 578,72 грн. - сума, заявлена у позові. За другим договором позики, беручи до уваги індекс інфляції: за квітень 2015 року - 114,0; за травень - 102,2, необхідно стягнути втрати від інфляції 700 грн.

Колегія суддів, дійшла висновку про те, що підлягає зменшенню загальний розмір боргу з 16 178,72 грн. до 14 509,72 грн., а саме: 6 000 грн., - сума основного боргу, 31 грн., - відсотки за користування позикою, 1 578,72 грн., - втрати від інфляції; в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 15.03.2015 року, 5 000 грн. - сума основного боргу, 500 грн., - відсотки за користування позикою, 700 грн., - втрати від інфляції, а всього - 14509,72 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження належними доказами витрат на правову допомогу не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки на а.с.9-11, містяться договір про надання правової допомоги та квитанція про сплату позивачем витрат.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім того, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Згідно положень ч.ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, в розмірі 14509,72 грн. грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі (14509,72 грн. х 243.60: 16 178,72) = 218,47 грн., та витрати на правову допомогу в сумі (14509,72 грн. х 400:16 178,72) = 358,74 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року скасувати рішення в частині стягнення 2 400 грн. - відсотки за користування позикою з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 31 грн., та змінити рішення в частині загальний розміру боргу, зменшивши загальний розмір боргу до 14509,72 грн., та змінити рішення в частині розміру судових витрат, зменшивши розмір судового збору з 243,60 грн. до 218,47 грн., та витрат на правову допомогу з 400 грн. до 358,74 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: