Справа № 639/6182/16-ц
Провадження № 2/639/2052/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М., розглянувши позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулося до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд відстрочити сплату судового збору у звязку з відсутністю у РВ Фонду державного майна України по Харківській області коштів, призначених для цієї мети.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Аналіз вказаних норм ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" свідчить про те, що суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору , звільнити сторону від сплати судових витрат, враховуючи її майновий стан.

При цьому особа, яка звертається із відповідним клопотанням, повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази (документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору РВ Фонду державного майна України по Харківській області надав разом з позовною заявою повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 07.07.2016 р. за № 072-04/47-5166 про залишок відкритих асигнувань по КЕКВ 2800, КПКВ 6611010 на рахунку 1203 станом на 01.07.2016 р. та службову записку № 4 від 02.08.2016 р. заступника начальника відділу фінансово-господарської роботи про залишок відкритих асигнувань по КЕКВ 2800, КПКВ 6611010 на рахунку 1203 станом на 29.07.2016 р.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку з цим, обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у нього коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів щодо підтвердження тяжкого майнового стану РВ ФДМУ по Харківській області, у звязку з чим заявник можливо не здатний сплатити суму судового збору, встановленого законодавством України, суд відповідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України не вбачає підстав для задоволення необґрунтованої заяви представника РВ ФДМУ по Харківській області.

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, відмова заявнику у задоволенні необґрунтованої заяви про відстрочення сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови РВ Фонду державного майна України по Харківській області у задоволенні необґрунтованої заяви про відстрочення сплати судового збору.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про відстрочення сплати судового збору за подачу позовної заяви про стягнення коштів з ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.М.Гаврилюк