Справа № 191/2793/15-ц
Провадження № 2/191/84/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А. В.

за участю секретаря Яришевої Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на часту в спільному майні подружжя та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

ВСТАНОВИВ:

13. 08. 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що між нею та відповідачем 09. 12. 1995 року укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкомом Синельниківської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області за актовим записом №311.

Під час шлюбу сторонами придбано квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 56/12, жилою площею 20, 3 кв.м., яка складається з: коридору 1 пл. 5,2; санвузлу 2 пл. 3,1 кв. м.; кухні 3 пл. 7.1 кв.м., кімнати 4 пл. 20,3 кв. м.; балкону 1 пл. 6, 1 кв.м. Договір купівлі-продажу від 16. 10. 2002 року укладено покупцем відповідачем.

В квітні 2015 року чоловік ОСОБА_2 позбавив можливості дружину ОСОБА_1 користуватися спільною квартирою, вигнавши її, в результаті чого остання проживає у своєї матері. Іншого житла позивач не має. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а також усунути перешкоди у здійсненні права користування вказаним нерухомим майном шляхом зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні права користування квартирою №12 у буд. 56 по вул. Миру у м. Синельникове Дніпропетровської області, як обєктом права спільної власності.

Позивач у судовому засіданні надала суду пояснення таким чином, як це викладено вище, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримала позицію ОСОБА_1 та просила суд заявлені вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що в період шлюбу з ОСОБА_1, а саме у 2002 році, вони придбали квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 56/12. 29. 11. 2015 року він змінив замок у вказаній квартирі з метою недопущення дружини до речей, які вона має намір забрати, оскільки фактично припинили сімейні відносини з 01. 04. 2015 року. Зазначив, що позовні вимоги не визнає.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 29. 11. 2015 року їй зателефонувала ОСОБА_1 з проханням допомогти забрати речі із квартири АДРЕСА_2, однак зробити це вони не змогли із-того, що замок у вхідних дверях було замінено.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що є колегою позивача. 29. 11. 2015 року вона, на прохання ОСОБА_1, разом із нею та ОСОБА_4 приїхали за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, буд. 12/56, але потрапити до вказаного помешкання не змогли, так як ключ, який знаходився у ОСОБА_1 не підійшов до замку вхідних дверей вказаної квартири.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, буд. 12/56. Нічого не знає про те, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у доступі до квартири шляхом заміни замку у вхідних дверях.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріалисправи та оцінивши їх у сукупності прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають з 09 грудня 1995 року у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області шлюбі, про що того ж числа зроблено запис за №311.

16 жовтня 2002 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №2020, ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру №12, розташовану за адресою: Дніпропетровська область. м. Синельникове, вул. Миру, буд. 56.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Як встановлено судом, спірне майно, а саме: однокімнатна квартира, придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена й у Постанові Верховного Суду України від 04. 11. 2015 року №6-1662цс/15, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст. 22 КпШС визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Виходячи з аналізу наведених правових норам, а також наявних обставин справи, суд вважає, що перебування сторін з 09. 12. 1995 року і до теперішнього часу в зареєстрованому шлюбі, за час якого подружжям було набуте майно, яке відповідно до ст. 22 КпШС є спільною сумісною власністю, підлягає поділу в рівних частках, тобто по ? кожному із них.

Окрім того, під час судового розгляду відповідач підтвердив створення з 29. 11. 2015 року перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом заміни замку у вхідних дверях в квартиру, що є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1, яка є його дружиною, що не узгоджується із здійсненням нею права спільної сумісної власності, яке полягає, відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, у тому, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Дії відповідача ОСОБА_2, які полягають у створенні перешкод у користуванні нерухомим майном, що є обєктом спільної власності суперечать також статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, врахувавши позиції сторін, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому за позивачем ОСОБА_1 наявні підстави для визнання за нею права власності на ? частину квартири, яка є частиною спільної сумісно власності з чоловіком ОСОБА_2 та усунення перешкод у користуванні нею.

На підставі викладеного, керуючись статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю від 20. 06. 1969 року, Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України від 10. 01. 2002 року, Постановою Верховного Суду України від 04. 11. 2015 року №6-1662цс/15, ч. 1 ст. 63 СК України, ст. 391 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 04. 07. ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину квартири, яка є обєктом спільної власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, 04. 07. ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування квартирою №12, розташованою у буд. 56 по вул. Миру у м. Синельникове Дніпропетровської області, шляхом зобовязання ОСОБА_2, 13. 04. ІНФОРМАЦІЯ_2, не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою, яка є обєктом права спільної власності.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 13 квітня 1976 року у м. Синельникове Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, яка народилася 04 липня 1977 року у м. Синельникове Дніпропетровської області, паспорт Серія АЕ 333885, виданий 09 грудня 1996 року Синельниківським МРВУМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у сумі 1303 (одна тисяча триста три) грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16 січня 2016 року.

Суддя:ОСОБА_8