Номер провадження: 22-ц/785/1515/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 16 листопада 2015р. про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні, відділу освіти Березівської райдержадміністрації та Державної казначейської служби в Березівському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою суду від 16 листопада 2015р. позовну заяву ОСОБА_2 до Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні, відділу освіти Березівської райдержадміністрації та Державної казначейської служби в Березівському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових витрат визнано неподаною та повернуто позивачу ОСОБА_2

Не погодившись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу про скасування ухвали суду, посилаючись на те, що суд безпідставно повернув їй позовну заяву (а.с.35-37).

Справу розглянуто у відсутності сторін, які були належним чином сповіщені про слухання справи в апеляційній інстанції, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні, відділу освіти Березівської райдержадміністрації та Державної казначейської служби в Березівському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових витрат.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2015р. позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху у звязку з тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 на виконання вищевказаної ухвали подала заяву, в якій виклала обставини, за якими вона вважає, що ухвала є незаконною, надала докази чому вона повинна бути звільнена від сплати судового збору та приєднала відповідні ухвали (а.с.20-21, 22-32).

Ухвалою суду від 16 листопада 2015р. позовну заяву ОСОБА_2 до Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні, відділу освіти Березівської райдержадміністрації та Державної казначейської служби в Березівському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових витрат було визнано неподаною та повернуто позивачу ОСОБА_2

При цьому суд вказав, що ОСОБА_2 не виконала вимоги викладені в ухвалі від 29 жовтня 2015р.(а.с.33).

З вказаним висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується та вважає, що він зроблений передчасно, з оглядом на наступне.

Пунктом 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Залишивши позовну заяву ОСОБА_2 без руху із наступним її поверненням позивачу, суд вказав, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме:

-в позовній заяві не зазначені засоби звязку відповідачів;

-не міститься ціна позову;

-в позовній заяві не зазначено в чому полягає матеріальна та моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачки;

-не сплачено судовий збір та відсутні докази, які б підтверджували звільнення позивача від сплати судового збору;

-позовна заява оформлена рукописним тестом, який неможливо прочитати.

Проте, судова колегія не може погодитися з такою вимогою суду першої інстанції та вважає, що подання доказів можливе у порядку, визначеному ст. 131 ЦПК України, якою передбачено, що сторони зобовязані надати докази до або під час попереднього судового засідання. У позовній же заяві відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Не зазначення доказів та неподання таких доказів - це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками.

ОСОБА_2, звернувшись до суду з позовом до Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні, відділу освіти Березівської райдержадміністрації та Державної казначейської служби в Березівському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових витрат чітко виклала, що шкода їй завдана у звязку з незаконними діями відповідачів, повязаними з незабезпеченням безкоштовного медичного огляду її у 2014р.

При цьому позивачка ОСОБА_2 додала до позовній заяви рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2015р. про визнання незаконними бездіяльність відділу освіти Березівської райдержадміністрації, Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні по незабезпеченню безкоштовного медичного огляду її у 2014р., та зобовязання Березівську райдержадміністрацію організувати, а Березівську центральну районну лікарню здійснити безкоштовний медичний огляд ОСОБА_2

Тому суд першої інстанції не уточнив в ухвалі суду про залишення позову без руху, які саме конкретно позивач ОСОБА_2 не зазначила в позовній заяві докази, що підтверджують обставини, на які вона посилається.

В ухвалі Верховного Суду України від 13 січня 2010р. по справі № 6-21417св09, звернуто увагу на те, що відповідно до пунктів 3, 5, 6 частини другої статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Судова колегія не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що викладений позивачкою рукописний текст позовній заяви неможливо прочитати, оскільки це не відповідає дійсності і текст можливо прочитати, що було зроблено в суді апеляційної інстанції.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_2, звернувшись з вищевказаним позовом, виклала в заяві обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, надав до позовної заяви докази, які вважала за потрібне надати для розгляду спору.

Суддя зазначених обставин та положення статті 119 ЦПК України не врахував, а тому його висновок про необхідність визнання позовної заяви неподаною лише з тих підстав, що позивач не зазначив доказів на підтвердження позову є необґрунтованим.

Безпідставною є вимога суду першої інстанції про сплату позивачем ОСОБА_2 судового збору, так як вона звільняється від сплати судового збору відповідно до вимог ч.2 п.13 ст.3 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011р. (зі змінами), згідно якої судовий збір не справляється за поданням позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006р. та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002р.).

Повноваження судів першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо відкриття провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції формально дійшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу ОСОБА_2, яку слід розглядати по суті та витребувати від позивача відповідні докази в період її розгляду, якщо в цьому буде необхідність.

Керуючись ст.ст.304, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 16 листопада 2015р. про повернення позовної заяви скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Березівської районної державної адміністрації в Одеській області, Березівської центральної районної лікарні, відділу освіти Березівської райдержадміністрації та Державної казначейської служби в Березівському районі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судових витрат направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяті днів з моменту проголошення.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді Т.В. Цюра

ОСОБА_3