Справа № 464/8210/15-ц
пр.№ 2/464/175/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2016 Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

встановив:

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому просить, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12 квітня 2016 року, стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення станом на 1 квітня 2016 року у розмірі 2 476 грн. 75 коп., а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 218 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є співвласниками квартири №12 будинку №87а на вул. Стрийська у м. Львові, де ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги, такий наказ судом видано, однак, ухвалою суду від 25 травня 2015 року скасовано. У звязку з тим, що відповідачі не здійснюють оплату послуг з централізованого опалення, станом на 1 квітня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 2 476 грн. 75 коп., яка підлягає стягненню з останніх.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, просила позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснила, що відповідачу ОСОБА_2 надано субсидію, яка зарахована на особовий рахунок та відповідно до якої здійснено перерахунок заборгованості. Крім цього, враховуючи наданий відповідачем ОСОБА_2 акт про встановлення квартирного лічильника споживання гарячої води, заборгованість з централізованого постачання гарячої води відсутня, у звязку з чим, зважаючи на зменшення заборгованості за вказаний період, вважає за доцільне не нараховувати штрафні санкції.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, надав пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень, просив відмовити у задоволені позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості, просив стягнути таку лише з відповідача ОСОБА_3 Додатково пояснив, що договірних відносин між ним та позивачем не існує, договору про надання вказаних послуг з ним не укладено. Вказав, що йому не потрібні послуги з постачання теплової енергії, однак, факт надання та користування такими визнав та зазначив, що із заявою про відключення квартири від мережі централізованого опалення не звертався.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Суд вирішив розглядати справу за їх відсутності. Від представника відповідача надійшли до суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості вважає безпідставними, так як послугами позивача не користувався, оскільки фактично не проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а лише зареєстрований за такою та є співвласником вказаної квартири. Також вказав, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень статей 57-59 ЦПК України.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та є співвласниками квартири №12 будинку №87а на вул. Стрийська у м. Львові, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сімї і прописки №413 від 8 вересня 2015 року, видана ОСББ «Стрийська 87а» (а.с. 4).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року скасовано судовий наказ від 23 квітня 2015 року про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 4 112 грн. 62 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також 121 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 3).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією субєктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності визначено субєкт господарювання з постачання теплової енергії, якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». У відповідності до п.б ст.2 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як видно з відомості про нарахування та оплату послуг від 7 квітня 2016 року, заборгованість відповідачів станом на 1 квітня 2016 року за послуги з централізованого опалення, з врахуванням призначеної субсидії відповідачу ОСОБА_2, становить 2 476 грн. 75 коп. (а.с. 83).

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_2 про відсутність з позивачем укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому також враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

В силу вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від їх оплати, а тому вимога позивача про стягнення із відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення є обґрунтованою.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Тобто, відповідачі відповідають за заборгованість за житлово-комунальні послуги в разі, якщо вони є співвласниками квартири.

Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири №12 у будинку №87а на вул. Стрийська у м. Львові. Факт реєстрації відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за вказаною адресою стверджується довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Львівській області, наданими на запити суду (а.с. 18, 19).

Крім цього, як видно з довідки з місця проживання про склад сімї та прописки №510 від 8 лютого 2016 року, виданої ЛКП «Дністер», відповідач ОСОБА_3 є також власником квартири №56 в будинку №2 на вул. Дністерська у м. Львові, проте, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 65).

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує.

За вимогами ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

За таких обставин, відмова нести солідарну відповідальність відповідачів є незаконною, а вимога позивача про солідарне стягнення з останніх заборгованості за послуги з централізованого опалення є обґрунтованою.

Таким чином, обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості. Розрахунки позивача суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення підлягає стягненню з відповідачів солідарно як з співвласників, а відтак, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, тому повинні бути судом задоволені.

Крім цього, згідно з ст. 88 ЦПК України, враховуючи розяснення, надані у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року з наступними змінами, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 218 грн., по 609 грн. з кожного.

На підставі статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 526, 540, 543 ЦК України та керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-216 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго заборгованість за послуги з централізованого опалення станом на 01.04.2016 р. у розмірі 2476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) гривень 75 (сімдесят п'ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1218 грн., по 609 (шістсот дев'ять) гривень з кожного з відповідачів.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.