АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2865/16 Справа № 200/5874/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання нікчемним пунктів договору, застосування наслідків нікчемності правочину, визнання права власності та права користування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання нікчемним пунктів договору, застосування наслідків нікчемності правочину, визнання права власності та права користування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_4 утримує у своїй власності оглядовий колодязь, частину каналізації/водогону, частину комунальної дороги, посилаючись на простий письмовий договір від 26.02.2004 року з ОСОБА_3

Так, 03.08.1983 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1983 року зареєстровано право власності на саманний будинок площею 15,2 кв.м., сарай літ.Б, вбиральню літ.В, забор №1, розташовані на земельній ділянці площею 462 кв.м. До 06.07.2004 року жодних добудов та переобладнань в експлуатацію не здавалось, зміни в складі нерухомого майна за ОСОБА_3 не реєструвались, розмір земельної ділянки не змінювався. За простим письмовим договором від 25.02.2004 року ОСОБА_3 зобов'язався ввести (пункт 6 договору) до 20.04.2004 року та продати ОСОБА_4 два коридори, три кімнати не вказаної площі, ванну кімнату, кухню, мезонін, погріб, оглядовий колодязь, які зареєстровані за продавцем 03.08.1983 року за №412-92. Згідно зазначеного реєстраційного запису за продавцем зареєстровано інше майно, тому пункти 2 та 3 договору є неправдивими та такими, що не відповідають законодавству України, ст.203 ЦК України, тому є нікчемними. Водночас, дійсно зареєстровані станом на 26.02.2004 року, 20.04.2004 року за ОСОБА_3 об'єкти нерухомості, а саме: будинок саманний житловою площею 15,2 кв.м., сарай, вбиральня дощата, забор, не включені сторонами до переліку майна, що відчужується за договором від 26.02.2004 року та не зазначені в останньому, тому право власності на ці зареєстровані за ОСОБА_3 об'єкти до ОСОБА_4 не перейшли. Вважає, що договір від 26.02.2004 року є договором купівлі-продажу незавершеного будівництва (будматеріалів), тому не може бути підставою для переходу до покупця права користування земельною ділянкою. Оскільки ОСОБА_3 не продав належного йому майна, він по сьогоднішній день залишається його власником. Вона не відмовлялась від своїх прав на оглядовий колодязь, що є приналежністю до її будинку. ОСОБА_4 набула права власності на будматеріали, тому не має права користуватись земельною ділянкою та огороджувати її, тим паче огороджувати та користуватись частиною комунальної дороги між садибами АДРЕСА_1,АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та її оглядовим колодязем.

Посилаючись на те, що дізналась про оспорюваний договір у 2013 році, та на ст.ст.656, 657, 376, 377, 202, 203, 210, 215, 236, 346, 347, 368, 640 ЦК України звернулась до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, заявлених позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, та відмовляючи у задоволені позову місцевий суд виходив з того, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, факт порушення прав позивача з боку відповідачів не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи, правових підстав, для визнання нікчемним договору купівлі-продажу не встановлено, а тому не можуть бути задоволені і позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2, на земельній ділянці площею в 462 кв.м.

Відповідно до договору, будинок складається з поз.1-1 - коридору, поз.1-2 коридору, поз.1-3, поз.1-4, поз.1-7 - житлових кімнат, поз.1-5 ванни, поз.1-6 кухні, мезоніну - не облаштованого, з погрібом та оглядовим колодязем на земельній ділянці.

Будинок належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.1983 року, зареєстрованого в БТІ 03.08.1983 року №412-92.

24.07.2012 року позивачу КП «Дніпроводоканал» скеровано лист, у якому повідомлено про те, що підключення водоводу та каналізаційних мереж будинку АДРЕСА_2 виконано в існуючі колодязі, які належать власникам будинку АДРЕСА_1 на підставі проектної документації, виготовленої в 1985 році. Зазначено, що власнику буд.6 запропоновано звернутись у технічний відділ КП «Дніпроводоканал» з письмовим дозволом власника водопровідних та каналізаційних мереж на підключення, завіреним підписом та печаткою квартального комітету.

Конфлікт, який виник між сторонами спору, відносно оглядового колодязя, неодноразово розглядався судовими інстанціями, про що свідчать чисельні судові рішення, які містяться в матеріалах справи.

Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2012 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Бабушкінська районна у м.Дніпропетровську рада про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (а.с.100).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.02.2013 року зазначене рішення було залишено без змін (а.с.101).

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що огорожа та навіс ОСОБА_4 було побудовано, на належній їй на праві власності земельній ділянці, площею 0,0496 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_2., та перешкод позивачці в доступі до мереж житлово-господарського відповідачкою створено не було ,а тому підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено.

Також, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2013 року було відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

-про визнання протиправними дій комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» з реєстрації за ОСОБА_4 прав приватної власності на будинок АДРЕСА_2 в більшому обсязі приміщень і прав, ніж були зареєстровані за продавцем зазначеного будинку, та зі зміною складу споруд і площі шляхом включення до зареєстрованих прав на не введені в експлуатацію прибудови та споруди включно з самочинно збудованими, а також дії зі збільшення площі земельної ділянки для обслуговування будинку,

-про визнаня недійсними технічних паспортів на будинок від 02.08.2002р., та від 22.04.2004р. до яких не прийняті в експлуатацію приміщення та споруди незавершеного будівництва включено з самочинно забудованими, включені як нерухомі об'єкти та/або їх частини, та в яких збільшено до 501 кв.м та /або 496 кв.м площу земельної ділянки під садибою,

-про визнання не чинним з дати винесення реєстраційного запису № 6541179 від 08 липня 2004р. про таку реєстрацію не набутих за законом прав; визнання протиправними дії БТІ з приєднання при виготовленні техпаспортів від 02.08.2002 р., 22.04.2004 р. та всіх наступних на вищевказаний саманний будинок до відведеної для обслуговування вищевказаного саманного будинку земельної ділянки 462 кв.м самозахопленого проїзду спільного користування між садибами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 площею 35 кв.м, 39 кв.м.;

-про визнання протиправними дії відповідача Управління Державного земельного кадастру в м. Дніпропетровську з неправильного формування кадастрової ділянки шляхом об'єднання в ній ділянки 462 кв.м для обслуговування саманного будинку АДРЕСА_2 та самозахопленого власницею зазначеного будинку проїзду спільного користування між будинками АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3,

-а також дії з внесення до Державного земельного кадастру зазначеної ділянки в зазначених межах площею 0,0496 га.

-про визнання недійсним запис №04532 від 26 березня 2012р. в Державному земельному кадастрі України про географічні координати та площу вказаної кадастрової ділянки,

-про зобов'язання відповідачів БТІ, Управління ДЗК в м. Дніпропетровську виготовити за свій рахунок нову документацію, в якій вилучити з меж ділянки під садибою АДРЕСА_2 безпідставно включені до площі останньої 35 кв.м проїзду спільного користування між будинками АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 зазначеного провулку, вказати зазначені 35 кв.м проїзду неподільним цілим з рештою зазначеного комунального проїзду та протягом одного місяця подати суду звіт про виконання цього рішення (а.с.).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Держземагенства та Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, визнання не чинним рішення про приватизацію частини земельної ділянки, визнання не чинним державного акту на право власності на земельну ділянку та встановлено, що третьою особою, якій передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2, ніякого захоплення та приєднання спільного проїзду не здійснювалось, при цьому ОСОБА_2 не є власником або користувачем жодної сусідньої ділянки (а.с.).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2014 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_4, КП «ДМБТІ» ДОР про визнання правочину нікчемним, визнання реєстрації права власності недійсною (а.с.113).

Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2015 року (а.с.114).

Підставами для відмови у задоволені позову були ті обставини, що позовні вимоги ОСОБА_2 належним чином не були обґрунтовані, а оспорюваний правочин не конкретизований. Крім того, ОСОБА_2 не довела факту порушення її цивільного права й відповідно не вірно обрала спосіб його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження своїх доводів, викладених в позовній заяві, позивачка не надала суду жодного доказу приналежності саме їй спірного оглядового колодязю, як і не надала правовстановлюючих документів на землю, з яких вбачалось би, що спірний колодязь знаходиться саме на її землі.

Згідно відповіді КП «Дніпроводоканал», наданої позивачці ще 24.07.2012 року підключення водоводу та каналізаційних мереж будинкуАДРЕСА_2 виконано в існуючі колодязі, які належать власникам будинку АДРЕСА_1 на підставі проектної документації, виготовленої в 1985 році, а також роз'яснено, що власник буд.6 не позбавлений можливості звернутись у технічний відділ КП «Дніпроводоканал» з письмовим дозволом власника водопровідних та каналізаційних мереж на підключення (а.с.)

Таким чином, жодної правової підстави для задоволення позовних вимог з матеріалів справи не вбачається.

Вирішуючи справу районний суд обґрунтовано послався на вимоги статей 15,16, 215 та 216 ЦК України, та роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки, або об'єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, або суміжної земельної ділянки, а також про те, що продавець ОСОБА_3 не був власником майна, так як за реєстраційним номером №412-92 від 03.08.1983 року враховуються інші складові домоволодіння, оскільки саме за не доведеністю позивачкою цих обставин їй відмовлено у задоволені позову. Не додані такі докази і до матеріалів апеляційної скарги.

Також, доводи апеляційної скарги не містять посилання на правовстановлюючі документи, з яких можливо б було зробити висновок про порушення її прав власника житлового будинку та оглядового колодязю, оскільки без встановлення цих фактичних обставин, на яких ґрунтуються пред'явлені позовні вимоги, не можливо правильно вирішити спір.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: