Провадження № 2/325/360/2016
Справа № 325/743/16-ц
08 серпня 2016 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Поліщук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Приазовське Запорізької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі ПАТ КБ) "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;
ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом, а також сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378,00грн.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, в клопотанні просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Згідно із даними Приазовського РС УДМС України в Запорізькій області від 22.06.2016 року місце проживання ОСОБА_1 з 31.03.2005 року зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Раніше надіслані на адресу відповідача: копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, позовної заяви з додатками і повістка в судове засідання на 01.07.2016 року, згідно поштового повідомлення були особисто отримані адресатом 30.06.2016 року.
Згідно ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Судова повістка на 08.08.2016 року надіслана відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, але була повернута без вручення з довідкою ф.20 про причини повернення - за зазначеною адресою не проживає.
Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, в такому разі вважається, що судовий виклик вручений особі належним чином.
Таким чином суд визнає, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився без поважних причин, заяв про розгляд справи його відсутності не надав.
Враховуючи викладені обставини, згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 20 серпня 2012 року, а не 18.01.2012, як зазначено в позові, між позивачем та відповідачем, укладена ОСОБА_2 угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. За умовами угоди банк надає позичальнику кредит в сумі 7560, 60 грн. на 24 місяці з 20.08.2012 року по 31.08.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач ОСОБА_1 зобов'язався погашати заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та інших витрат відповідно до Умов і правил щомісячними платежами в період з 1 по 25 число і в розмірі 378,33 грн.
Наведені обставини підтверджуються копією генеральної угоди, витягом із Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256.
Однак, відповідачем зобовязання не виконувались належним чином. Платежі ним здійснені щомісячно впродовж періоду: вересень 2012 року червень 2013 року (включно). В подальшому і до 22.02.2016 року жодного платежу на погашення зобов'язання за кредитним договором відповідачем не здійснено.
Внаслідок порушення умов угоди, згідно розрахунку позивача станом на 22.02.2016 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 5017,16 грн. і заборгованість по процентам за користування кредитом 2507,50 грн., а всього 7524,66 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, так як ним не надані заперечення та докази на підтвердження належного виконання зобовязань по сплаті кредиту.
Відповідно до ст.611 ЦК України одним із правових наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.
У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК).
Пунктом 2.2 ОСОБА_2 угоди передбачений штраф в розмірі 1432,16 грн. за порушення позичальником строків погашення заборгованості, указаних в угоді та Умовах і правилах, більш ніж на 31 день.
Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1423,12 гривень.
Згідно ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.
Враховуючи наведене та у зв'язку із встановленим порушенням зобов'язання з боку відповідача, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і штраф підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк в розмірі, що заявлений позивачем 1423,12 гривень.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2ст.551 ЦК України).
Однак, позивачем не наведені в позові підстави нарахування пені, не зазначений спосіб і порядок її нарахування.
Так, в доданому до позову розрахунку зазначено, що відповідачу нараховувалися суми комісії та пені в розмірі 200,68 гривень щомісячно з жовтня 2014 року по січень 2016 року (включно). При цьому не зазначено процентну ставку чи інше, з якої суми і за який період нараховувалися 200,68 гривень.
Так як доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, то розмір пені є недоведеним.
Крім того, існують інші підстави для відмови в задоволенні вимог про стягнення пені.
Так, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.
У звязку зі стягненням на користь позивача суми штрафу, то стягнення суми пені, до того ж розмір якої не доведений позивачем, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині вимог слід відмовити.
Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5017,16 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 2507,50 грн., штраф 1423,12 гривень, а всього в сумі 8947, 78 гривень.
Таке вирішення справи буде відповідати статті 1 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.
Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк судові витрати в розмірі 1014 (одна тисяча чотирнадцять) гривень 10 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П. Пантилус