Єдиний унікальний номер 725/3027/16-ц
Номер провадження 2/725/611/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та припинення зобовязань, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 13.02.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №0 і з метою забезпечення належного виконання якого, цього ж дня між ними укладено також договір іпотеки №7840, за умовами якого він передав в іпотеку банку нежитлові приміщення площею 538,10 кв.м. за адресою м.Чернівці, вул. Південо-Кільцева, 48А.

Вказував на те, що перед укладення кредитного договору позивачем не було надано йому, як споживачу, усю необхідну інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попереджено про валютні ризики. Зокрема у п. 9.13 вказаного договору зазначено, що позичальником перед підписанням договору отримано інформаційний лист відповідно до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», проте він такого листа не отримував, у звязку з чим відсутній його підпис на сторінці №4 вказаного договору, де міститься п. 9.13.

Не отримавши вказану інформацію, він не був повідомлений про те, що несе валютні ризики у звязку з коливанням курсу валют, а тому ним фактично було отримано кредит, який не має споживчої властивості, оскільки у звязку з різким підвищенням вартості іноземної валюти він позбавлений можливості повертати у повному обсязі щомісячні платежі, визначені умовами договору.

Вважає, що така бездіяльність відповідача спричинила укладення кредитного договору та отримання кредиту, який не має необхідних споживчих властивостей, а тому він має право звернутись до суду з вимогою про розірвання кредитного договору з підстав передбачених п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, вказував на те, що не надання необхідної інформації банком про умови кредитування перед укладенням договору призвело до порушення ним кредитних зобовязань, що тягне за собою наслідки передбачені п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у вигляді розірвання договору.

Також, як на підставу задоволення своїх вимог, посилався на порушення відповідачем істотних умов договору в частині переддоговірної роботи банку з клієнтом, що включає в себе надання повної інформації про умови кредиту та ризики для позичальника у разі отримання кредиту в іноземній валюті. При цьому, при укладені спірного договору, банк мав можливість дослідити та врахувати інформацію, викладену у довідці про доходи позичальника з метою зясування питання платоспроможності клієнта.

Порушення банком вказаних істотних умов договору призвело до неможливості виконання зобовязання позичальником і як наслідок нарахування штрафних санкцій, що спричиняє йому значну матеріальну шкоду.

В обґрунтування своїх вимог, також посилався на те, що з метою забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним договором кредиту, між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки, який є похідним від основного зобовязання, а тому при припиненні кредитного договору, шляхом його розірвання, підлягають припиненню також зобовязання за договором іпотеки.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив розірвати договір про надання споживчого кредиту №0 від 13.02.2007 року; припинити зобовязання за вказаним кредитним договором з дати винесення рішення по справі; припинити право відповідача на заставу майна, яке виникло на підставі іпотечного договору від 13.02.2007 року №7840, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, а саме нежитлову нерухомість площею 538,10 кв.м., що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, 48А та належить ОСОБА_2

В судове засідання позивач не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи доводи позовної заяви безпідставними, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснив, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.07.2016 року з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість за оспорюваним кредитним договором, крім того, позивач вже звертався до суду з вимогами про визнання недійсним вказаного кредитного договору та рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 13 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 175000 доларів США на строк до 13 лютого 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,3 % річних (а/с 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У відповідності до п. 1.4 кредитного договору, банком надано кредит позичальнику для його особистих потреб на споживчі цілі.

Як вбачається зі змісту ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку позивач посилається як на одну з підстав для задоволення його позовних вимог, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

За змістом ч.1,2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Пунктом 9.13 договору визначено, що підписанням договору позичальник свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням договору ним отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відповідачем надано позивачу перед укладанням кредитного договору інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо мети кредитування, суми кредиту, забезпечення за кредитом, строку кредитування, процентної ставки, враховуючи валюту кредитування, погашення кредиту, в тому числі дострокового, комісійних платежів та обов'язкового страхування.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається зі змісту рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору, судом було встановлено, що позивач отримав перед укладанням договору від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», що він підтвердив, підписавши договір кредиту, позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту на споживчі цілі, при цьому мав право вибору та був вільним в його укладенні, у разі незгоди з умовами договору міг його не укладати, але натомість позивач підписав його і підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з тексту оспорюваного договору в ньому викладено всі істотні умови, в тому числі предмет договору, строки та порядок кредитування, погашення кредиту, сплати відсотків, права і обовязки як банку так і позичальника, відповідальність сторін у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за договором.

У відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, обовязок доказування прокладається на сторін.

Так, позивачем не доведено наявність істотного порушення умов договору, які є підставою для його розірвання, при цьому обставини не виконання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладені спірного правочину, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеними доказами, дослідженими у судовому засіданні, зокрема обставинами, встановленими рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року.

Не можуть слугувати підставою для розірвання кредитного договору також посилання позивача на факт неналежного виконання ним взятих на себе зобовязань за договором, оскільки наслідки не виконання грошового зобовязання передбачені ст.ст. 611,625 ЦК України та як вбачається зі змісту рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.07.2016 року, у звязку з неналежним виконання позивачем своїх зобовязань з нього на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним договором та пеню.

Також, судом встановлено, що 13.02.2007 року в рахунок забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №7840, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку нежитлову нерухомість, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, 48А (а/с 14).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

У звязку з тим, що в судовому засідання не встановлено підстав для розірвання кредитного договору, не підлягають також задоволенню вимоги щодо припинення зобовязань за іпотечним договором з підстав, викладених у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1, 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 15, 16, 626, 627,638,651,653 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 88, 158, 218, 294, 349 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору та припинення зобовязань відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський