Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/428/16-ц
Провадження №: 2/332/355/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Мельнік Д.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №332/428/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міське комунальне підприємство «Основаніє», Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання права користування житловим приміщенням за особою,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 міської ради,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міське комунальне підприємство «Основаніє», Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання за нею права користування житловим приміщенням - квартирою №53 в будинку 47 по вул.Алмазній в м.Запоріжжі.

У позові ОСОБА_3 зазначила, що відповідальним наймачем вищевказаної квартири був ОСОБА_5, який помер 20 січня 2016 року. В цій квартирі був зареєстрований лише він. Вона вселилась до цієї квартири за життя ОСОБА_6 за його згодою. Здійснювала догляд за ним та допомагала в лікуванні, оскільки ОСОБА_6 був тяжко хворим. Він запропонував їй зареєструватися у вказаній квартирі та разом приватизувати її. Оскільки в грудні 2015 року ОСОБА_5 мав стаціонарно лікуватися, то він склав нотаріально посвідчену довіреність на неї та її чоловіка ОСОБА_7 щодо представництва його інтересів стосовно приватизації квартири АДРЕСА_1, а також склав заяву про його згоду на її реєстрацію у даній квартирі. Через те, що особовий рахунок був оформлений на померлого батька ОСОБА_5, вона не змогла одразу зареєструватися у вказаній квартирі. Тому вони разом із ОСОБА_5 подали відповідну заяву до МКП «Основаніє». Після переоформлення особового рахунку на ОСОБА_5 їй повідомили, що вона не може знятися з реєстраційного обліку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Люцерна, вул.Вишнева, буд.3, оскільки за цією адресою зареєстрована її неповнолітня дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після вирішення питання реєстрації дитини за місцем реєстрації батька, вона знялась з реєстраційного обліку у Вільнянському районі, однак не встигла зареєструватися у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_5 помер і документи втратили чинність. Організацію поховання ОСОБА_5 здійснила за власні кошти. Вважає, що здобула право на користування вказаною квартирою на підставі ст.ст.64,65 ЖК України, оскільки проживала з ОСОБА_5 як член сімї наймача. Просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою №53 у будинку 47 по вул.Алмазній в місті Запоріжжі.

У судове засідання, призначене на 13.04.2016, позивач ОСОБА_3 не зявилася. Згідно з раніше наданими суду поясненнями посилалась на доводи, викладені у позові та просила суд його задовольнити.

Зокрема, позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що з травня 2014 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_5, який є троюрідним братом її свекрухи по лінії батька. Перед цим ОСОБА_5 звернувся за допомогою до її свекрухи ОСОБА_9, оскільки хворів і не мав коштів для життя. Тому вони вирішили, що вона буде доглядати його та жити разом із ним в його квартирі. Зазначила, що проживала з ОСОБА_5 як родичка та член сімї, доглядала за ним, сплачувала його медичні обстеження, купувала ліки, продукти харчування, тобто повністю утримувала його за кошти, які їй пересилав чоловік, який на той час перебував на заробітках у Російській Федерації. В квартирі зробила косметичний ремонт. Житлово-комунальні послуги за вказану квартиру не сплачувала, оскільки всі кошти витрачала на ліки для ОСОБА_5 та продукти харчування. Її дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала більший час із нею АДРЕСА_2, а також періодично то з її матірю у Вільнянському районі, то з батьками чоловіка у м.Запоріжжі. Вона та дитина були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Її чоловік ОСОБА_7 у той час періодично їздив працювати за кордон (на 6, 8 місяців). ОСОБА_5 висловлював бажання та наполягав, щоб вона прописалася з ним, у звязку з чим у грудні 2015 року склав нотаріально посвідчену довіреність на неї щодо представництва його інтересів стосовно спірної квартири, а також склав заяву про згоду на її реєстрацію в ній. За життя ОСОБА_5 вона не встигла зареєструватися у вказаній квартирі через викладені у позові причини. Лише 19.01.2016 року знялась з реєстраційного обліку за адресою: Вільнянський район, с.Люцерна, вул.Вишнева, 3.

Також ОСОБА_3 суду пояснила, що з осені 2015 року вона не постійно проживала з ОСОБА_5, оскільки її чоловік ОСОБА_7 повернувся в м.Запоріжжя після тривалого перебування за кордоном, де він перебував на заробітках. І з осені 2015 року вона, чоловік і дитина проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Однак, три-чотири дні на тиждень вона проживала з ОСОБА_5 у спірній квартирі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Зазначив, що ОСОБА_3 набула право користування спірною квартирою на підставі ст.ст.64,65 ЖК України, оскільки вселилась в цю квартиру за згодою ОСОБА_5 та проживала разом із дочкою в цій квартирі як член сімї наймача з травня 2014 року по день його смерті. У квартирі зробила косметичний ремонт, доглядала за ОСОБА_5, повністю утримувала його, оскільки єдиним джерелом доходу був заробіток її чоловіка ОСОБА_7 В грудні 2015 року ОСОБА_5 зробив нотаріально посвідчену заяву про згоду на реєстрацію позивачки в квартирі АДРЕСА_3. Однак ОСОБА_3 не встигла за життя ОСОБА_5 зареєструватися в спірній квартирі через зазначені обставини.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради у судовому засіданні заперечувала проти позову посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_4 знаходиться у комунальній власності міста, не приватизована. В цій квартирі проживав та був зареєстрований ОСОБА_5, який помер 20.01.2016 року. Позивач ОСОБА_3 не мала постійного місця проживання за вказаною адресою, не була членом сімї наймача даної квартири, оскільки в неї була окрема родина донька та чоловік. Зареєстрована та постійно проживала позивачка за іншою адресою: Вільнянський район, с.Люцерна, вул.Вишнева, 3, тому і договір найму спірної квартири з нею не має укладатися. З осені 2015 року вона з донькою і чоловіком проживали в іншій квартирі, яку винаймали у м.Запоріжжі. Також в обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначила про те, що позивач не утримувала спірну квартиру, не сплачувала за неї комунальні послуги, мала спільний бюджет із чоловіком, а не з ОСОБА_5, оскільки останній взагалі не мав джерела доходу. Вважає, що ОСОБА_3 не набула права користування спірною квартирою і просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, МКП «Основаніє» до судового засідання не зявився, був належним чином повідомлений судом про дату та час судового засідання, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову. Так, в запереченнях представник третьої особи зазначає, що вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях ст.ст.64,65 ЖК України, позивач ніколи не була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, а зберігала за собою право користування іншим житловим приміщенням, оскільки до 19.01.2016 року була зареєстрована у Вільнянському районі, с.Люцерна, вул.Вишнева, буд.3. На час предявлення позову зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, де зареєстрований також її чоловік.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області до суду не зявився, був належним чином повідомлений судом про дату та час судового засідання. До суду надіслав заяву про розгляд даної цивільної справи без їх участі та згоду з рішенням суду.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, вивчивши заперечення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилається на положення ст.ст. 64, 65 ЖК України.

На підставі наданих сторонами доказів судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 належить до комунальніої власності міста Запоріжжя та знаходиться на балансі МКП «Основаніє», не приватизована.

Правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу ІІІ Житлового Кодексу України.

Згідно з даними поквартирної картки, квартира АДРЕСА_6 була отримана ОСОБА_10 на родину з пяти осіб. Договір найму даного житлового приміщення було укладено з ОСОБА_10, який помер 16.05.2010 року (а.с.54).

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації ОСОБА_4 міської ради по Заводському району №587 від 25.12.2015 року, договір найму даного житлового приміщення було переоформлено 25.12.2015 року на ОСОБА_5 (а.с.88).

У даній квартирі ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований з 18.09.1997 року. 10.02.2016 року його знято з реєстрації у звязку зі смертю, що підтверджується довідкою з місця проживання ЦОА №4 МКП «Основаніє» №852 від 02.03.2016 року та копією поквартирної картки (а.с.53-54).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС №348659 від 21.01.2016 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, помер 20.01.2016 року (а.с.5).

Як встановлено судом і не заперечується сторонами ОСОБА_3 у спірній квартирі ніколи не була зареєстрована, мала реєстрацію за адресою: Вільнянський район, с.Люцерна, вул.Вишнева,3, та знята з реєстраційного обліку 19.01.2016 року, що також підтверджується даними її паспорту (а.с.3).

Як зазначає позивач, вона з травня 2014 року проживала із ОСОБА_5 в спірній квартирі.

07.12.2015 року ОСОБА_5 склав письмову заяву про згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_7, що посвідчено нотаріусом ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі №737 (а.с.7).

Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ч.ч.1,2 ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Необхідними умовами для вселення в жиле приміщення інших осіб є дотримання порядку вселення та правил реєстрації, разом з тим, відсутність доказів про їх дотримання та письмової згоди хоча б одного з користувачів не узгоджуються із вимогами ст. ст. 64, 65, ЖК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбчається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012р. ( справа № 6-60цс12) у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сімї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен зясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст.ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З матеріалів справи та паспортних даних позивача вбачається, що 10.10.2013 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 З чоловіком мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Отже, позивач утворила свою власну сімю, членами якої є її чоловік та дочка.

Відповідно до ст.ст. 6,10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року із змінами та доповненнями місце проживання - адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Громадянин України зобов'язаний протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Встановлено, що до 19.01.2016 року позивач була зареєстрована у Вільнянському районі, с.Люцерна, вул.Вишнева,3. З 28.01.2016 року по теперішній час зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_9.

Оцінюючи надані позивачем в обґрунтування позову докази суд встановлює наступне.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що зі слів ОСОБА_9 їй відомо, що позивач ОСОБА_3 проживала у ОСОБА_5 коли останньому знадобилася допомога, коли це було не памятає. В квартирі ОСОБА_5 не була.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є подругою ОСОБА_9, а також була знайома із ОСОБА_5 Їй відомо, що позивач ОСОБА_3 з 2014 року проживала у ОСОБА_5, доглядала за ним. Однак особисто в квартирі ОСОБА_5 не була. Дитина ОСОБА_3 проживала і з позивачкою, і з ОСОБА_9

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що перебуває у дружніх відносинах із ОСОБА_9 Ій відомо, що ОСОБА_5 звернувся за допомогою до ОСОБА_9, у звязку з чим вони з останньою приносили йому продукти харчування. За пропозицією ОСОБА_5 позивач ОСОБА_3 проживала з ним у спірній квартирі з 2014 року та доглядала за ним. В цій квартирі свідок була 2-3 рази і бачила там речі ОСОБА_3, а також дитячі речі.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_5 був її далеким родичем. З 2014 року він захворів, коштів в нього не було, оскільки він не працював і не отримував пенсію. Вирішили, що за ним буде доглядати ОСОБА_3 Вони купували йому ліки, продукти харчування, інші речі та сплачували медичні обстеження. ОСОБА_3 переїхала до ОСОБА_5, щоб піклуватися про нього. ОСОБА_5 був не проти залишити квартиру ОСОБА_3 Комунальні послуги ані вона, ані ОСОБА_3 не сплачували, оскільки на це коштів не вистачало.

Отже, покази свідків, допитаних в ході розгляду справи, не підтверджують того, що позивач була членом сімї ОСОБА_5, враховуючи ті обставини, що вона набула такого статусу відносно свого чоловіка та дочки, як і не підтверджують вселення у спірне жиле приміщення як члена сім'ї наймача. Крім того, ані свідокОСОБА_12, ані свідок ОСОБА_13 у квартирі АДРЕСА_8 за життя ОСОБА_5 не були, тому деякі їх пояснення фактично ґрунтуються на їх власних припущеннях. Варто зазначити, що усі вищевказані свідки зазначали, що ОСОБА_3 переїхала до ОСОБА_5 з метою догляду за ним та надання допомоги, а не на постійне проживання і створення з ним сімї.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що працює начальником Центру обслуговування абонентів №4 ЄАС МКП «Основаніє», до неї усно звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з питання реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_9. Вона розяснила останнім, що у даній квартирі значиться відповідальним квартиронаймачем ОСОБА_16, тому необхідно переоформити договір найму даної квартири на ОСОБА_5 У звязку з цим 21.12.2015 року ОСОБА_5 подав заяву про переоформлення особового рахунку. 25.12.2015 року розпорядженням голови райадміністрації ОСОБА_4 міської ради по Заводському району дозволено МКП «Основаніє» переоформлення договору найму ОСОБА_5 Після цього, ОСОБА_3 було розяснено про неможливість одночасного зняття з реєстраційного обліку у Вільнянському районі та реєстрації в спірній квартирі, оскільки за місцем її реєстрації зареєстрована неповнолітня дитина, та, відповідно, необхідно надати згоду ОСОБА_5 на реєстрацію в цій квартирі ОСОБА_3 разом із неповнолітньою ОСОБА_8 або вирішити питання реєстрації дитини за місцем реєстрації батька.

Однак, той факт, що ОСОБА_5 бажав, щоб позивач зареєструвалася у спірній квартирі і надання ним про це нотаріально посвідченої згоди не свідчить про те, що ОСОБА_3 набула право користування цим житлом.

Достовірних та допустимих доказів про те, що позивач вселилась в спірну квартиру в установленому законом порядку як член сімї наймача, на постійне місце проживання, а не з метою здійснення догляду за ОСОБА_5, вела з ним спільне господарство, приймала участь в утриманні квартири, яка являлась її єдиним постійним місцем проживання, позивачем не надано. Зокрема, відсутні докази того, що ОСОБА_3 зазначала адресу цієї квартири як своє місце проживання, вела листування за даною адресою, тощо.

ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має свою сім'ю та зберігала за собою право користування іншим житловим приміщенням.

Суд не може погодитись із позицією позивача та її представника відносно того, що ОСОБА_3 з ОСОБА_5 вела спільне господарство, оскільки жодним належним доказом вказані обставини не підтверджені. Посилання позивача на ті обставини, що нею витрачались кошти на медичні обстеження, продукти харчування наймача, оплачені послуги його поховання не можуть бути підставою для встановлення факту ведення спільного господарства з ОСОБА_5Доказів того, що ОСОБА_5 у звязку з хворобою потребував постійного нагляду позивачем також не надано.

Крім того, як зазначила позивач, вона не здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги. При цьому, згідно з довідкою МКП «Основаніє» №1389 від 18.03.2016 року, станом на 01.03.2016 року борг за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_6 становить 10716,58 грн. З 01.10.2014 року сплати не проводились. До 01.10.2014 року інформація по сплаті відсутня (а.с.86.).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не набула права постійного користування спірною квартирою на підставі ст.ст.64,65 ЖК України, оскільки остання перебувала в спірному житловому приміщенні не з метою постійного проживання, а з метою здійснення догляду за ОСОБА_5 Допомога у придбанні ліків, продуктів харчування позивачкою за кошти її чоловіка ОСОБА_7, якому ОСОБА_5 був далеким родичем, є проявом нормальних людських стосунків, а не доведенням факту постійного проживання позивача з ОСОБА_5 однією сімєю та ведення з ним спільного господарства.

Окрім того, самою позивачкою в судовому засіданні зазначено, що з осені 2015 року в спірній квартирі вона постійно не проживала, оскільки з поверненням чоловіка з-за кордону вони із ним та їх неповнолітньою дитиною, тобто сімєю, проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, яку винаймали.

Перебування у шлюбі і проживання разом із чоловіком та дитиною в іншому місці спростовують доводи позивача про її постійне, як члена сімї, проживання з ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту постійного проживання у спірній квартирі, участі в її утриманні, проживання як члена сімї наймача, ведення спільного господарства з померлим. Крім того, позивач зберігала за собою реєстрацію за іншим місцем проживання, жодних дій, спрямованих на реєстрацію у спірній квартирі до грудня 2015 року не вчиняла, що підтверджено і самим позивачем у судовому засіданні.

Отже, жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо факту вселення у спірне жиле приміщення на законних підставах як члена сім'ї наймача, постійного там проживання, ведення спільного господарства позивачем не надано.

Стаття 31 ЦПК України закріплює принцип процесуальної рівноправності сторін, сутність якого полягає в тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, як цього вимагає ст.60 ЦПК України, не надано належних й допустимих доказів обґрунтованості позову, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для визнання за позивачем права користування житловим приміщенням квартирою 53 в будинку 47 по вул.Алмазній в м.Запоріжжі, у звязку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Приймаючи до уваги, що судом у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, витрати зі сплати останньою судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міське комунальне підприємство «Основаніє», Заводський районний відділ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13.04.2016 року. Повний текст рішення виготовлено 15.04.2016 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В.Безлер