Справа №560/608/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі - Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 листопада 1995 року виконавчим комітетом Бережницької сільською радою Дубровицького району Рівненської області, а/з №9.

Крім того, просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона мала в шлюбі "ОСОБА_1" та дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на її вихованні.

Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося. Підставами для цього стали втрата взаєморозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями. З листопада місяця 2014 року вона проживає окремо від відповідача. На даний час шлюб носить суто формальний характер. Вважає, що примирення між сторонами неможливе. У зв'язку з цим, вона була змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивачка не з'явилася, у відповідності до вимог частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився вдруге, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення з відміткою про отримання судових повісток (а.с.17,21).

Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін.

Відповідно до статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 1995 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №9, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8) сторони мають дитину: дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін.

При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально.

Приймаючи до уваги те, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 18, 51, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України, статтями 10, 60, 214, 215, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Шлюб, що уклали ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 17 листопада 1995 року виконавчим комітетом Бережницької сільською радою Дубровицького району Рівненської області, а/з №9 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки надалі іменувати - ОСОБА_1.

Визначити місце проживання дитини - дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду З.С. Сидоренко