Провадження 2/127/251/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Малику О.В.
з участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Никитюка О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення, -
позов мотивований тим, що з 10.09.2007 року гуртожиток по АДРЕСА_1 був поставлений на баланс КЕВ м. Вінниці, а кімнати гуртожитку призначені для забезпечення житлом військовослужбовців.
29.10.2007 року майору ОСОБА_2 та його родині було видано ордер №064 на вселення в кімнату АДРЕСА_2 .
04.12.2007 року ОСОБА_2 вибув для подальшого проходження служби до м. Харків на посаду начальника регіонального медіа центру МО України начальника інформаційного відділу «Народна армія» та фактично перестав проживати у гуртожитку за вказаною адресою.
В 2008 році за місцем служби ОСОБА_2 отримав від Міністерства оборони України службове житло за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до наказу Міністра оборони України № 411 від 04.05.2011 року ОСОБА_2 було звільнено з лав Збройних Сил України у зв`язку з переведенням його до Державної прикордонної служби України і наказом Головного редактора друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія» від 23.05.2011 року № 83 ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу редакції.
Разом з тим, ОСОБА_2 із сім`єю безпідставно займає кімнату в гуртожитку, яка не може бути розподілена іншим військовослужбовцям, які потребують поліпшення житлових умов.
Так, однією із обов`язкових умов проживання у військовому гуртожитку є перебування на квартирному обліку Міністерства оборони України або перебування у трудових відносинах. Відповідачі на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Вінницькому гарнізоні не перебувають, в трудових відносинах із МОУ також не перебувають.
Згідно п.5.8 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ 30.11.2011 року №737 у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переходом у іншу місцевість, жиле приміщення в гуртожитку, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню ним та членами його сім`ї в місячний строк з дня отримання житла за новим місцем служби.
Оскільки відповідачі не звільнили кімнату АДРЕСА_2 і використовували її не за призначенням - здавали для проживання іншим особам, відповідно до вимог ст. 116, ч. 2 ст. 132 ЖК України позивач просив виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 із спірної кімнати без надання їм іншого житла.
Ухвалою суду від 31.08.2015 року до участі у даній справі для забезпечення захисту прав ОСОБА_4 , 2007 р.н. було залучено орган опіки та піклування Вінницької міської ради (а.с. 64).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, наполягала на виселенні відповідачів із спірної кімнати без надання їм іншого житла, та пояснила, що родина відповідачів забезпечена житлом у Харківській області, де ОСОБА_2 , як військовослужбовець, отримав службову трикімнатну квартиру, потім приватизував її, тому зобов`язаний був звільнити кімнату в гуртожитку, однак, не зробив цього. В даний час ні він, ні його сім`я не перебувають в трудових відносинах із Міністерством оборони України і цього житла не потребують, оскільки здавали його в найом. У Вінницькому гарнізоні величезна черга із військовослужбовців (більше 100 осіб), які мають сім`ї, дітей і потребують житла, однак, спірна кімната залишається зайнята відповідачами, тому фактично розподілити її неможливо.
Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що проживає в кімнаті періодично. ОСОБА_2 її зять, ОСОБА_3 донька, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 її онуки. У спірній кімнаті є речі всіх членів сім`ї, але вони в кімнаті не проживають. ОСОБА_2 отримав на сім`ю житло в Харкові, але у неї іншого житла у власності немає.
Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_9 позов не визнав, оскільки вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту. Пояснив, що відповідачі були поселені на законних підставах, як члени сім`ї військовослужбовця, зареєстровані за цією адресою і підстав для їх виселення немає. Статті 116 та 132 ЖК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, крім того, позивач не надав доказів використання приміщення не за призначенням.
Представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання 11.01.2016 року не з`явилась, проте в судовому засіданні 12.11.2015 року висловила думку про те, що за наявності законних підстав підлягають захисту житлові права неповнолітньої ОСОБА_4 , 2007 р.н.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились з невідомих причин, хоча про день розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.
Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради від 28.12.1989 року №463 затверджено акт державної комісії про прийняття до експлуатації гуртожитку по АДРЕСА_1 . Даним рішенням Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації вказано зареєструвати гуртожиток за в/ч НОМЕР_1 та видати реєстраційне посвідчення. Згідно акту прийому-передачі від 29.01.2001 року гуртожиток по АДРЕСА_1 був переданий в/ч НОМЕР_2 , а згідно акту прийому-передачі будівель від 05.04.2007 року цей гуртожиток ліжкового типу був переданий КЕВ м.Вінниці. Згідно індивідуальної карти обліку будівлі гуртожиток перебуває в користуванні КЕВ м. Вінниці (а.с. 47-62).
29.10.2007 року майору ОСОБА_2 , сім`я якого складається з п`яти осіб (дружина - ОСОБА_3 , її син ОСОБА_6 , донька - ОСОБА_4 , мати дружини - ОСОБА_5 ) було видано ордер №064 на вселення в кімнату №314, житловою площею 18.11 кв.м., у гуртожитку по АДРЕСА_1 , на підставі рішення адміністрації в/ч НОМЕР_3 від 09.07.2004 року (а.с. 145).
З 06.11.2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані в кімнаті гуртожитку (а.с. 30-34).
04.12.2007 року ОСОБА_2 знявся з реєстрації за даною адресою в зв`язку з вибуттям у м. Харків для подальшого проходження служби на посаді начальника регіонального медіа центру МО України начальника інформаційного відділу «Народна армія» (а.с. 11, 145).
Відповідно до повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Харківській області з 20.05.2009 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 139).
В судовому засіданні було встановлено, що 12.11.2008 року військовослужбовцю ОСОБА_2 на склад родини 4 особи дружина ОСОБА_3 , 1976 р.н., син дружини ОСОБА_6 , 1996 р.н., донька ОСОБА_4 , 2007 р.н., Солоницівською селищною радою видавався службовий ордер № 894 на житлову площу за адресою АДРЕСА_5 ) (а.с. 144). 28.09.2011 року на дану квартиру Комісією по приватизації державного житлового фонду КП «Солоницівське підприємство теплових мереж» на підставі розпорядження органу приватизації № 3332 від 14.09.2011 року було видане свідоцтво про право власності, відповідно до якого власником всієї квартири є ОСОБА_2 і його право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 129).
Згідно відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 127-128, 131, 132-133).
В судовому засіданні на підставі пояснень відповідача ОСОБА_5 та сукупності доказів було встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 та ОСОБА_6 фактично в кімнаті гуртожитку не проживають, оскільки проживають в Харківській області, проте займають кімнату, оскільки зберігають свої речі. Відповідач ОСОБА_5 пояснила, що лише періодично проживає в гуртожитку. Також ці обставини підтверджуються довідкою Департаменту освіти Вінницької міської ради від 20.11.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_4 , 2007 р.н. у загальноосвітніх навчальних закладах освіти м. Вінниці не навчається (а.с. 137).
Крім того, згідно акту обстеження гуртожитку, що в АДРЕСА_1 станом на 02.11.2015 року, встановлено, що у кімнаті № НОМЕР_4 зареєстрована сім`я ОСОБА_10 , але у ній не проживає. Квартиронаймач ОСОБА_2 знятий з реєстрації за даною адресою у м. Харків. В ході перевірки двері кімнати ніхто не відчинив, але зі слів сусідів ОСОБА_2 іноді з`являється (а.с. 124).
Також рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2015 року і рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2015 року було встановлено, що в кімнаті фактично без відповідних правових підстав проживала сім`я ОСОБА_11 з 2011 року, яка була виселена відповідно до вимог ст. 116 ЖК України (а.с. 80-85).
Суд вважає, що правовідносини виникли між сторонами з приводу користування військовослужбовцем та членами його сім`ї гуртожитком, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми глави 4 ЖК УРСР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України 06.10.2006 року № 577 (яка втратила чинність 30.11.2011 року, проте діяла на момент вселення сім`ї ОСОБА_10 в кімнату гуртожитку та на момент звільнення ОСОБА_2 з лав Збройних Сил України).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на державу покладається обов`язок забезпечити військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями на підставах і в порядку, встановлених Житловим кодексом УРСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1081 від 03.08.2006 року, якою затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до п. 2 Порядку військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.
У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.
Відповідне положення щодо забезпечення гуртожитком міститься також в п. 1.3 Інструкції.
Згідно п. 2.1 Інструкції військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла надаються службові житлові приміщення. Службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.
Відповідно до п. 2.18 Інструкції у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу військової частини, крім випадків, передбачених пунктом 2.17 Інструкції.
Згідно п.п. 20, 21 Порядку при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення.
Дані норми відповідають положенням ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР, відповідно до якої інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
В судовому засіданні було встановлено, що гуртожиток АДРЕСА_1 призначений для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей і не є службовим житлом в розумінні глави 3 ЖК УРСР.
ОСОБА_2 разом з членами сім`ї був забезпечений житловою площею в гуртожитку в зв`язку з проходженням служби у Вінницькому гарнізоні, а при подальшому проходженні служби у м. Харкові був забезпечений разом з членами сім`ї службовим житлом трикімнатною квартирою в смт Солоницівка Харківської області, проте на підставі наказу Міністра оборони України від 04.05.2011 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади, а з 23.05.2011 року виключено із списків особового складу Міністерства оборони України (а.с. 10).
Також в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не перебувають на квартирному обліку в черзі на одержання житлових приміщень у Вінницькому гарнізоні (а.с. 146-150).
Суд вважає, що під час проходження військової служби житлові права ОСОБА_2 та членів його сім`ї, в тому числі неповнолітньої ОСОБА_4 , були забезпечені. Більше того, службова квартира в подальшому перейшла у власність відповідача, а кімната в гуртожитку фактично здавалась в найом іншим людям, оскільки відповідачі фактично в ній не проживали, а в даний час лише зберігають свої речі. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у трудових відносинах із Збройними Силами України не перебували і не перебувають, тому суд вважає, що їх житлові права були похідними від прав ОСОБА_2 , який звільнився з лав Збройних Сил України за власним бажанням і без поважних причин.
В судовому засіданні сторони не довели, що ОСОБА_2 був звільнений з інших підстав.
Враховуючи вказані обставини, а також те, що гуртожиток АДРЕСА_1 призначений лише для проживання військовослужбовців, а також враховуючи явну потребу суспільства у житлі (на обліку осіб, які потребують житлової площі в гуртожитку перебуває більше 100 військовослужбовців із членами сім`ї, списки на а.с. 151-183), суд вважає, що відповідачі підлягають виселенню з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого житла на підставі ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР.
Оскільки при подачі позову до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 60,90 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 109, 132 Житлового кодексу УРСР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України 06.10.2006 року № 577, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -
позов задоволити.
Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь КЕВ м. Вінниці судові витрати в сумі по 60,90 грн. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.
Суддя: