Справа №490/5550/15-ц 11.08.2016 11.08.2016 11.08.2016
Провадження №22-ц/784/798/16
Справа № 490/5550/15-ц
Провадження № 22ц/784/798/16 Головуючий у першій інстанції:ОСОБА_1
Категорія 05 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарями судового засідання Гавор В.Б., Горенко Ю.В., Ліптуга С.С.,

за участі: позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності.

Позивач зазначав, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. При цьому, йому належить 21/25 частини даного нерухомого майна, а відповідачці 4/25 частини. Частка, яка належить відповідачці не може бути виділена в натурі.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд припинити право власності ОСОБА_4 на її частку та визнати за ним право власності на цю частку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено жодної з підстав, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Однак, з такими висновками погодитись не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що сторонам належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1. При цьому, позивачу належить 21/25 частини даної квартири, а відповідачці 4/25 частини. Таке право вони набули на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 3 лютого 2015 року (а.с. 12-13).

ОСОБА_3 поставив питання про припинення права іншого співвласника ОСОБА_4 на її частку в цьому майні.

До початку розгляду справи в суді першої інстанції позивач вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області 34592 грн. 59 коп., виходячи з вартості спірної частки, зазначеної судом при визначені ціни позову.

Під час розгляду справи, позивачем заявлялось клопотання про проведення судової оціночно-технічної експертизи.

Між тим, таке клопотання судом першої інстанції задоволено не було.

В суді апеляційної інстанції позивач повторно заявив зазначене клопотання. Ухвалою колегії суддів від 7 квітня 2016 року це клопотання задоволено за правилами ч. 2 ст. 303 ЦПК України. З цих же підстав на вирішення експертів апеляційним судом поставлено питання технічної можливості виділити частину квартири відповідно до часток співвласників.

Відповідно до висновку судової оціночно-технічної експертизи № 125-047 від 22 червня 2016 року, частка ОСОБА_4 в розмірі 4/25 частини квартири не може бути виділена в натурі. Крім того, експертом визначена ринкова вартість спірної квартири 426661 грн., а також вартість спірної частки квартири (4/25), яка складає 68266 грн.

4 серпня 2016 року позивач вніс на депозитний рахунок Апеляційного суду Миколаївської області за квитанцією № 0.0.594996548.1 різницю між раніше зарахованою на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області сумою та вартістю спірної частки домоволодіння, визначеною експертом, що складає 33673 грн. 41 коп. (68266 грн. - 34592 грн. 59 коп.).

За ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Припинення такого права можливе лише на підставі і в порядку, передбачених законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі 6-81цс11).

При цьому, остання умова що така шкода не буде істотною, є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова Верховного Суду України від 2 липня 2014 року по справі 6-68цс14).

Отже, відповідно до положень ст. 365 ЦК України, дана норма допускає, що в разі припинення права на частку у спільному майні інший співвласник може зазнати певної шкоди, однак таке припинення права не повинно завдавати саме істотної шкоди цьому співвласнику.

Як вбачається з пояснень відповідачки, вона мешкає в квартирі АДРЕСА_2. Дана квартира належала її батькам, які померли в 2000 та 2002 році. На момент смерті вона проживала в зазначеній квартирі. Від прийняття спадщини вона не відмовлялась.

За таких обставин та виходячи з положень ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року, колегія суддів вважає, що відповідачка прийняла спадщину у вигляді зазначеної квартири, яка належить їй з моменту відкриття спадщини.

Посилання відповідачки на те, що вона до цього часу не отримала свідоцтво про право на спадщину, не може свідчити, що спадкова квартира їй не належить, оскільки відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За таких обставин та враховуючи, що спірна частка квартири не може бути виділена в натурі, а також те, що відповідачка має інше житлове приміщення, а саме окрему квартиру, колегія вважає, що припинення права останньої на частку у спірній квартирі, до якої входить незначний розмір житлової (5,21 кв.м.) та загальної (7,5 кв.м.) площі, не завдасть істотної шкоди відповідачці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 про припинення права ОСОБА_4 на спірну частку квартири підлягає задоволенню, з виплатою відповідачці 68266 грн., в тому числі, 33673 грн. 41 коп. з депозитного рахунку Апеляційного суду Миколаївської області та 34592 грн. 59 коп. з депозитного рахунку ТУ ДСА в Миколаївській області, які були внесені позивачем.

Доводи відповідачки та її представника про те, що припинення права на частку істотно порушує її житлові права, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Посилання відповідачки на те, що позивач не потребує поліпшення житлових умов, оскільки має іншу квартиру, не можуть бути достатньою підставою для відмови у задоволенні вимог позивача, виходячи з предмету доказування по даній справі.

Твердження відповідачки про те, що вона могла користуватись квартирою спільно з позивачем, спростовуються запереченнями останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, які останній поніс в суді першої та апеляційної інстанції, а саме 1096 грн. 83 коп. судового збору.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 4/25 частки квартири АДРЕСА_1.

Виплатити ОСОБА_4 33673 грн. 41 коп. з депозитного рахунку Апеляційного суду Миколаївської області, що внесені ОСОБА_3 4 серпня 2016 року за квитанцією № 0.0.594996548.1 та 34592 грн.59 коп. з депозитного рахунку ТУ ДСА в Миколаївській області, що внесені ОСОБА_3 3 серпня 2015 року за квитанцією № 0.0.417201250.1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/25 частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1096 грн. 83 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_6