Номер провадження: 22-ц/785/246/16
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - «Про стягнення заборгованості», за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

30.07.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись о суду із зазначеним позовом, по якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.04.2006 року у розмірі 23556,67 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2006 року ОСОБА_2 отримала 14.04.2006 року кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак,, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Представник позивача до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій на позові наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач позов не визнала, пояснила, що кредит брала в 2006 році на свої особисті потреби, більше одного року сплачувала його. У подальшому, у зв'язку з хворобою на туберкульоз легенів та втратою роботи, перестала сплачувати кредит. Протягом останніх 7 років банк ні яких претензій до неї не пред'являв. На даний час вона не працює, хворіє на туберкульоз легенів, тому просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2015 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

09.11.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подали апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просили рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

По справі встановлені наступні фактичні обставини у справі.

18 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до положень наданих банком до позову Умов і правил надання банківських послуг ( п.п.9.12), договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той строк., тобто отриманий кредит відповідач повинна була повернути до 18 квітня 2007 року.

Згідно умов заяви ОСОБА_2 від 18 квітня 2006 року на отримання кредиту, порядок погашення заборгованості мав здійснюватись щомісячними платежами в розмірі 7% від суми трат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач, користуючись кредитними коштами, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Відповідно до наданого банком до позову розрахунку, відповідач здійснювала частково платежі на погашення кредиту до квітня 2007 року. Якщо вважати, що договір у квітні 2007 року був пролонгірований ще на один рік, то він продовжений до 18 квітня 2008 року. Потім, протягом шести місяців відповідач погашення кредиту не здійснювала. Лише 4 липня 2007 року вона здійснила один платіж. Наступний платіж мав бути здійснений в серпні 2007 року, однак у подальшому платежі більше не сплачувались.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, виходячи з наведеного, слід вважати, що, починаючи з 1 вересня 2008 року у банку виникло право на звернення до відповідача з вимогою про повернення боргу або звернутись до суду з позовом про стягнення боргу, що банком не було зроблено.

Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості сплив 1 вересня 2011 року. З позовною вимогою до суду банк звернувся 30 липня 2015 року, тобто з пропущеним строком позовної давності.

Однак банк не порушив перед районним судом питання про визнання поважними причини пропуску позовної давності у позовній заяві або окремій заяві. Документів, які б свідчили про переривання або зупинення перебігу строку позовної давності до матеріалів цивільної справи не додавалося, вважаючи, що на день звернення до суду строк кредитного договору діяв.

Таку позицію банку колегія суддів вважає помилковою, хибною та такою, яка не ґрунтується на положеннях закону.

Не зважаючи на фактичні обставини невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором банком була розрахована заборгованість станом на 05.07.2015 року в розмірі 23 556,67 грн. за кредитним договором № б/н від 14.04.2006 року, яка складається з наступного: - 2 605,14 грн. - заборгованість за кредитом; 19 353,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 1 097,94 грн. (процентна складова).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Про застосування строку позовної давності ОСОБА_2 заявила у суді першої інстанції.

Крім того, кредитний договір між банком та відповідачем є споживчим і тому на нього розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якої минув.

Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що позивачем був пропущений строк позовної давності звернення до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову через сплив строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

13.01.2016 року м. Одеса