У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 листопада 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), укладено кредитний договір, за умовамиякого банк надав йому кредит у розмірі 46 308 доларів США на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між ним і банком укладено договір іпотеки, згідно з яким він передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

29 грудня 2010 року між ними укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, якою договір доповнено п. 1.1.2 про сплату комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 % від суми залишку по кредиту, розрахованої на день сплати. При цьому комісія сплачується одноразово протягом першого календарного місяця після закінчення періоду, зазначеного в п. 1.1.1 кредитного договору.

2 серпня 2011 року між ними укладено додаткову угоду №2, відповідно до п. 2.10 якої у випадку повного дострокового погашення кредиту, вінзобов'язаний сплатити комісію в розмірі 2 % від суми загальної заборгованості за договором, розрахованої на дату дострокового погашення. У випадку часткового погашення кредиту шляхом внесення необхідного платежу у розмірі, що перевищує платіж, визначений графіком погашення кредиту за відповідний період, він зобов'язаний сплатити комісію в розмірі 2 % від суми, що становить різницю між сплаченим платежем та платежем, визначеним графіком. Аналогічну умову містить й додаткова угода № 1 від 29 грудня 2010 року.

Позивач вважав умови кредитного договору про збільшення процентної ставки несправедливими й такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність»та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки вони не містять умов щодо сукупної вартості кредиту, наявності форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати кредитний договір від 8 листопада 2007 року, з урахуванням додаткових угод від 29 грудня 2010 року та від 2 серпня 2011 року, та договір іпотеки від 8 листопада 2007 року недійсними.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 2 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір, укладений 8 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 8 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що додаткові угоди до кредитного договору щодо зобов'язання позивача сплачувати у разі дострокового погашення кредиту комісію урозмірі 2 % від суми заборгованості, розрахованої на дату дострокового погашення, або різницю між сплаченим платежем та платежем, визначеним графіком, є нікчемними згідно з положеннями Закону Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки заборона кредитодавцю встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту введена лише Законом України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» шляхом доповнення п. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Що стосується умови додаткової угоди від 29грудня 2010 року про право банку змінювати в односторонньому порядку процентну ставку (п. 2.9), то в силу положень ст.1056-1 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення додаткової угоди, така умова також є нікчемною.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання недійсним нікчемного правочину не вимагається, відповідно, визнання недійсним нікчемного положення договору також не вимагається.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 роз'яснено, що пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Про ознайомлення позивача з умовами кредитування і його згода на такі умови підтверджується відміткою в анкеті-заяві на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» від 5 листопада 2007 року та виконанням умов кредитного договору тривалий час.

Також суд вірно зазначив, що вимоги позивача про визнання недійсним договору іпотеки є похідними, тому теж не підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко С.П. Штелик