Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/39/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обґрунтовуючи його тим, що 27.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитні договори № 055-2008-949 та № 055-2008-950, відповідно до умов яких останній надано кредити у сумі 115754,00 швейцарських франків, із кінцевим строком повернення до 10.03.2038 та зі сплатою 4,5 % річних за користування кредитними коштами, а в разі користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення за кредитним договором - 13,5 % річних та в сумі 23237,00 швейцарських франків зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитними коштами, а в разі користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення за кредитним договором - 29,85 % річних, із тим самим кінцевим строком повернення відповідно. Оскільки позичальник належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором № 055-2008-950 станом на 22.12.2014 виникла заборгованість у сумі 23477,02 швейцарських франків, з яких: 212,29 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом, 22124,69 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту, 1107,31 швейцарських франків - відсотки, 32,73 швейцарських франків - підвищені відсотки та за кредитним договором № 055-2008-949 також станом на 22.12.2014 у сумі 117379,86 швейцарських франків, з яких: 1255,91 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом, 103684,08 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту, 12233,14 швейцарських франків - відсотки, 206,73 швейцарських франків - підвищені відсотки. Відтак, позивач просив суд задовольнити його позов у повному обсязі.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» у солідарному порядку 140856,88 швейцарських франків заборгованості, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 2264161,67 грн., з яких: по кредитному договору № 055-2008-950 від 27.03.2008 у сумі 117379,86 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1886787,35 грн. та по кредитному договору № 055-2008-949 від 27.03.2008 у розмірі 23477,02 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 377374,32 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову банку.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що зобовязання у швейцарських франках не виникали, поданий банком розрахунок не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості по кредитному договору відповідачів.

Враховуючи вимоги ст.303-1 ЦПК України, належне повідомлення всіх учасників процесу про час та місце розгляду справи та відсутність документів, які б підтверджували поважність причин неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_2, який повторно просив відкласти розгляд справи, справа розглянута у відсутність сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як визначив законодавець, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦПК України).

Згідно ст. ст. 530 та 626 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно витягу зі статуту ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк».

Судом встановлено, що 27.03.2008 між банком та ОСОБА_3 були укладені кредитні договори № 055-2008-949 та № 055-2008-950, за умовами яких останній надано 115754,00 швейцарських франків кредиту на строк до 10.03.2038, зі сплатою 4,5 % річних, а в разі користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення за кредитним договором - 13,5 % річних та 23237,00 швейцарських франків кредиту на той самий строк, зі сплатою 9,95 % річних, а в разі користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення за кредитним договором - 29,85 % річних відповідно (а. с. 8-13, 33-38).

Пунктами 2.4 кредитних договорів передбачено, що погашення основної суми боргу та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів. Відповідно до п. 2.5 вказаних договорів розмір щомісячного платежу встановлений у Графіку погашення кредиту (а. с. 16-19, 41-44).

Із п. 1.1.3 кредитного договору № 055-2008-949 вбачається, що сторони погодились, що при звільненні позичальника з основного місця роботи встановлюються нові процентні ставки - 9,95% річних та підвищена процентна ставка в розмірі 29,85 % річних.

Умови зазначених вище кредитних договорів були забезпечені договорами поруки № 055-2008-950-Р та № 055-2008-949-Р від 27.03.2008, укладеними між банком та ОСОБА_2, який несе солідарну відповідальність із ОСОБА_3 у разі неналежного виконання нею взятих на себе зобовязань перед банком (а. с. 20-22, 45-47).

Відповідно до п. 5.2.5 кредитних договорів кредитор може достроково витребувати погашення всієї суми кредиту за цими договорами у разі настання, зокрема, прострочення позичальником сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2-х місяців.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_3Я умов кредитних договорів станом на 22.12.2014 виникла заборгованість у сумі: 23477,02 швейцарських франків, з яких: 212,29 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом, 22124,69 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту, 1107,31 швейцарських франків - відсотки, 32,73 швейцарських франків - підвищені відсотки по кредитному договору № 055-2008-950 та 117379,86 швейцарських франків, з яких: 1255,91 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом, 103684,08 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту, 12233,14 швейцарських франків - відсотки, 206,73 швейцарських франків - підвищені відсотки по кредитному договору № 055-2008-949 (а. с. 5-7, 30-32).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитних договорів у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя ОСОБА_2

Із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Положеннями зазначеної статті передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; та протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень зазначеної статті слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Крім того, умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦК України є обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи з того, що останній платіж боржником ОСОБА_3 на погашення кредиту був проведений 16.01.2014 - 220,00, а з позовом банк звернувся 31.12.2014, порука за договорами поруки між банком та ОСОБА_2, як поручителем, припинилась.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з наведеної правової норми на користь банку необхідно стягнути з ОСОБА_3 3654,00 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року в частині стягнення солідарного боргу з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у цій частині позову за пропуском строку звернення до суду.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове. Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 3654,00 грн. судового збору.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: