Справа № 505/2311/16-ц
Провадження по справі № 2/505/1366/2016 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" липня 2016 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Фабіжевського С.А.

при секретарі - Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Котовську Одеської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про дачу дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, який 28 серпня 2012 року розірвано. Від даного шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу розірвання шлюбу і по сьогоднішній день дитина знаходиться на утриманні позивачки. Позивачка хоче та має можливість здійснити з сином закордонні екскурсії для її усестороннього розвитку та в туристичних і оздоровчих цілях. Однак, вона не може отримати згоду відповідача, а тому змушена звернутися до суду.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав цьому поважних підстав, хоча про розгул справи повідомлявся, чому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Вислухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Встановлено, що від шлюбу позивача з відповідачкою, який в 2012 році розірвано, народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №186780.

Позивачка бажає та має можливість виїхати разом з неповнолітнім сином за межі України, з метою лікування та навчання дитини, а також хоче здійснити для сина закордонну екскурсію для її усестороннього розвитку, однак, не може отримати дозвіл на виїзд дитини від відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги як найкращому забезпеченню інтересів дитини, досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані щодо дитини, стан здоров'я та вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує прав ОСОБА_4, як батька дитини, та вчиняється матір'ю в інтересах ОСОБА_3.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини, дитини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього та дозволити виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька, ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя -