Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/51/15-ц
Провадження № 2/499/13/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"13" січня 2016 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: судді Тимчука Р.М. при секретарі судового засідання Черновій - Наріжній О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.08.2007 року ОСОБА_1 21.08.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2014 року має заборгованість 17869,74 грн.. яка складається з наступного: 5542,07 грн. - заборгованість за кредитом: 10317,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2009,78 грн. - заборгованість з комісії за користуванням кредитом.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 9989,54 гривень, яка була задоволена Іванівським районним судом Одеської області 31 серпня 2011 року з ОСОБА_2 на користь позивача, отже різниця становить 7880,20 гривень, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф(фіксована частина ; 394,01 гривень - штраф (процентна складова). Отже в цілому сума заборгованості до стягнення 8774,21 гривень.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, працівниками канцелярії було передано заяву ОСОБА_2 про перенесення слухання цивільної справи № 499/51/145-ц в звязку його хворобою, додаток мед. довідка на 1 арк.

У судовому засідання досліджено подану заяву та встановлено, що заяву подано невідомою особою, та відсутній додаток, зазначений у заяві, а саме медична довідка, яка підтверджує посилання заявника про причини неявки у судове засідання, тому суд не може вважати неявку відповідача по справі ОСОБА_2В з поважних причин, оскільки вони є необґрунтованими та не підтвердженими доказами. Аналізуючи систематичну неявку відповідача по справі, суд розцінює дану неявку, як затягування судового розгляду справи, що призвело до порушення строків розгляду справи та призводить до порушення прав іншого учасника процесу, тому враховуючи неодноразову неявку відповідача, та відсутність доказів поважної причини неявки у дане судове засідання суд не вбачає підстав для його відкладення та вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено наступне, відповідно до укладеного договору № б/н від 21.08.2007 року ОСОБА_1 21.08.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 30.11.2014 року має заборгованість 17869,74 грн.. яка складається з наступного: 5542,07 грн. - заборгованість за кредитом: 10317,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2009,78 грн. - заборгованість з комісії за користуванням кредитом.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 9989,54 гривень, яка була задоволена Іванівським районним судом Одеської області 31 серпня 2011 року з ОСОБА_2 на користь позивача, отже різниця становить 7880,20 гривень, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф(фіксована частина ; 394,01 гривень - штраф (процентна складова). Отже в цілому сума заборгованості до стягнення 8774,21 гривень.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідач в процесі розгляду справи заперечував проти позову, зазначаючи, що кредитний договір був складений з порушенням законодавства України, позов необґрунтований та просив у задоволенні позову відмовити, при цьому доказів на обґрунтування своїх заперечень не надавав.

При цьому з доводами відповідач суд погодитись не може виходячи з наступного.

Слід зазначити, що відповідачем по справі в апеляційному порядку оскаржувалось рішення Іванівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2011 року у цивільній справі № 2-540/11 від 31 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 9989,54 гривень за кредитним договором № б/н від 21.08.2007 року.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Іванівського районного суду Одеської області від 31 серпня 2011 року у цивільній справі № 2-540/11 від 31 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 9989,54 гривень за кредитним договором № б/н від 21.08.2007 року залишено без змін. Дана ухвала набрала законної сили 16 грудня 2015 року відповідно рішення Іванівського районного суду Одеської області від 31.08.2011 року набрало законної сили 16 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи , або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 31.08.2011 року встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.08.2007 року ОСОБА_1 21.08.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом .

Доказів щодо недійсності даного договору відповідачем суду не надано, зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Отже відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо незаконності або не обгрутнованості позовних вимог позивача.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, позичальник зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо повернення кредиту чи хоча б його частини.

В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та позивачем склалися договірні відносини, свої зобовязання відповідач перед позивачем порушив, та позивачем доведено в судовому засіданні право на позовні вимоги та порушення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 243,60 гривень, що підтверджується платіжним дорученням, доданим до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом, що підтверджується платіжним дорученням .

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Керуючись ст. 14, 57, 60, 88, 212, 213, ЦПК України, ст.ст. 11, 526,551,610,611,1049,1054 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - заборгованість у розмірі 8774,21 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 243,60 гривень понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3