Справа №592/100/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бичков І. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1060/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2016 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом 28.12.2015 року, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в розмірі 237 836,68 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3567,55 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору від 05.12.2007 року № 750/4-5083 ОСОБА_3 було надано грошові кошти в сумі 75 100,00 грн. для оплати придбаного автомобіля зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 04.12.2014 року. В порушення умов договору, відповідач протягом тривалого часу не здійснював погашення щомісячних платежів у встановлені терміни, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 237 836,68 грн., яка складається: сума заборгованість за кредитом - 67 948,00 грн.; сума заборгованість за відсотками - 63 654,18 грн.; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 30 678,52 грн.; сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 21 937,75 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 31 256,08 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 22362,14 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 237 836,68 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 3 567,55 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що умовами кредитного договору не передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення всієї суми боргу встановленої саме 04.12.2014 року, а отже і перебіг позовної давності починається з моменту порушення вказаного терміну.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 18.08.2008 року, а договором передбачено, а саме п.п. 3.3.8, зобов'язання по погашенню всієї суми кредиту у разі несплати протягом 30 днів, то відлік строку позовної давності розпочався з 18.09.2008 року. Проте даним пунктом договору передбачено повернення кредиту у разі порушення зобов'язань боржником протягом 30 днів з дня отримання повідомлення банку про таке повернення, а в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про направлення такого повідомлення.

Також, суд посилається на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.11.2009 року, якою позовну заяву акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (відбулася зміна назви на ПАТ «Укрсоцбанк») про звернення стягнення на предмет застави було залишено без розгляду, тому строк позовної давності розпочався з 28.11.2008 року, проте вказану позовну заяву не можна вважати вимогою про дострокове стягнення заборгованості, оскільки вона має інше правове значення та надсилається у вигляді окремого документу до пред'явлення такого позову.

Зазначає про безпідставність посилання місцевого суду на практику та правові позиції Верховного Суду України, оскільки дана цивільна справа містить інші фактичні обставини.

Також вказує, що відповідно до норм ст.ст. 258, 266 ЦК України стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня, з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, тому, оскільки за основною вимогою строк позовної давності не сплив, то вимоги про стягнення пені відповідають положенням ЦК України.

Сторони в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, суд першої інстанції, вирішуючи питання застосування такого строку, виходив з того, що останнє погашення простроченої заборгованості відповідачем відбулось 18.08.2008 року, а з позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 06.01.2016 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності відносно вимоги щодо заборгованості, яка виникла внаслідок несплати періодичного платежу, тому за наявності такого клопотання від представника відповідача відмовив у позові. Окрім того, в обґрунтування відмови місцевим судом було враховано вимога банку до відповідача щодо звернення стягнення не предмет застави в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості, викладена у позовній заяві направленої до суду 28.11.2008 року, яка залишена без розгляду і ця обставина, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України, не переривала перебігу позовної давності, який сплинув 27.11.2011 року.

Місцевий суду дійшов правильного висновку про наявність підстав застосування строків позовної давності, про застосування яких заявлено представником відповідача в суді першої інстанції, бо сплив позовної давності є обставиною для відмови у позові.

Питання про поновлення позовної давності банком в суді не порушувалось.

Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи, з якої вбачається, що 05.12.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (відбулась зміна назви юридичної особи на ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено: договір кредиту № 750/4-5083 (основний договір) на купівлю автотранспортних засобів, за яким відповідач отримав грошові кошти у сумі 75 100,00 грн. для оплати придбаного автомобіля зі сплатою 13% річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 04.12.2014 року (а.с. 5-7).

Відповідно до умов п. 1.1. даного договору погашення суми заборгованості здійснюється шляхом здійснення платежів до 10 числа кожного місяця з січня 2008 року, рівними частинами по 894,00 грн., а в останній місяць - до 04.12.2014 року - 898,00 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

З оглянутих апеляційним судом матеріалів справи № 2-1155/09 вбачається, що цього ж дня також укладено сторонами додатковий договір відновлювальної кредитної лінії №750/4-5084 (додатковий договір), за яким кредитор зобов'язувався надати позичальникові кредит, надання якого буде здійснюватися окремими частинами «траншами» зі сплатою 15% процентів річних за кредитом в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 3426,00 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04.12.2014 року на умовах визначених цим договором.

Підпунктом 3.2.2.2 п. 3.2 передбачено право кредитора вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов'язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

Окрім того, листом-повідомленням від 18.09.2008 року за № 06.1-02/1117/1 на ім'я відповідача було відправлено вимога про порушення ним строків погашення кредитної заборгованості та процентів і попереджено, що в іншому випадку термін надання кредиту буде вважатися таким, що закінчився та він буде зобов'язаний повністю погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані пеню і штрафні санкції. Дані про отримання відповідачем цього листа відсутні.

Позов з вимогою про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення суми кредиту та процентів в сумі 73386,00 грн. надійшов до Ковпаківського районного суду м. Суми 04.12.2008 року і вручений 29.01.2009 р. відповідачу разом з доданими матеріалами, який на той час перебував в Київському СІЗО №13,

Отже, банк скористувавшись своїм правом вимоги про дострокове погашення суми заборгованості по кредиту, подав до суду позов, який 29.01.2009 року відповідачем отримано, але залишено без виконання, визнав відповідно до п.п. 3.2.2.2 додаткового договору новий строк повернення кредиту - протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки, тому з наступного дня після отримання відповідачем позову з 30.01.2009 року розпочався перебіг позовної давності, який сплинув 29.01.2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписом ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності представник відповідача заявляв клопотання 22 та 24 березня 2016 року (а.с. 52, 55).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору № 750/4-5083 від 05.12.2007 року встановлено єдиний порядок виконання зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг періодичними щомісячними платежами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту невиконання боржником у строк погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а в останній місяць - до 04.12.2014 року, то з наступом 10 числа місяця наступного після останньої дати погашення кредиту 18.08.2008 року у банка виникло право на стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла через не внесення відповідачем чергового платежу і саме з цього приводу ним у вересні 2008 року було направлено лист-повідомлення. Перебіг позовної давності стосовно несплати щомісячної суми заборгованості визначається відносно настання строку щомісячного платежу, порядок та умови внесення якого визначено в основному та додатковому договорах.

Але через звернення банку до суду 04.12.2008 року із позовною вимогою про дострокове погашення заборгованості по кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет застави, банком змінено строк повернення кредиту, визначеного у договорах - 04.12.2014 року, і тому, виходячи з умов укладених сторонами договорів, з наступного дня після отримання відповідачем первісного позову розпочався 3-х річний перебіг позовної давності стосовно вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, який сплинув на час звернення банку до суду 28.12.2015 року з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення всієї суми боргу встановленої саме 04.12.2014 року, а отже і перебіг позовної давності починається з моменту порушення вказаного терміну, є хибним і тому відхиляється колегією суддів.

Щодо помилковості висновків суду першої інстанції стосовно дати звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду із даним позовом 06.01.2016 року, оскільки зазначена на позові дата реєстрації позовної заяви в місцевому суді, який фактично було відправлено поштою відповідно до положень ч. 6 ст. 70 ЦПК України, такою датою є дата поштового відтиску на поштовому конверті - 28.12.2015 року. Також є помилковим висновок суду щодо дати направлення первісної позовної заяви до суду - 28.11.2008 року, яка була залишена без розгляду, і внаслідок чого неправильно визнав, що перебіг позовної давності стосовно вимоги дострокового погашення кредиту сплинув 27.11.2011 року. Але це не вплинуло на основні висновки суду щодо наявності обставин для застосування цих строків та відмови у позові і тому не можуть бути підставами для скасування рішення.

Висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду України у справі за № 6-990цс15 якими визначено, що пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, а тому, оскільки пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів на підставі викладеного прийшла до висновку, що вимоги позову від 04.12.2008 року та від 28.12.2015 року є вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, незважаючи що за первісним позовом визначено спосіб її стягнення - звернення стягнення на предмет застави.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, після повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, тому колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: