Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кисленко О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 04.09.2009р. по 01.04.2015р. вона проживала однією сімєю, як дружина і чоловік, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час проживання однією сімєю, а саме у березні 2010 року, за рахунок спільних коштів, сторонами було придбано автомобіль марки AUDI В4, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, ринкова вартість якого на підставі експертного висновку, становить 99470грн.

Позивач вважає, що придбаний автомобіль під час їх проживання однією сім'єю, є спільно набутим майном, а тому підлягає поділу. Враховуючи, що сторони у досудовому порядку не домовилися, щодо поділу вищевказаного спільного майна, позивач просить суд, встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати вищезазначений автомобіль сіпльною сумісною власністю позивача та відповідача, стягнути з відповідача на її користь компенсацію, що становить ? вартості автомобіля у розмірі 49735грн.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2, уточнив позовні вимоги ОСОБА_5 та надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить відійти від рівності часток та стягнути із ОСОБА_3 60% від вартості автомобіля, що становить 59682грн. так як відповідач не сплачує призначені рішенням суду аліменти на утримання дітей та має заборгованість. В решті позовні вимоги ОСОБА_5 представник підтримав у повному обсязі, просив задовольнити із підстав наведених у позові. Також просив, стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_5 визнали частково, а саме не заперечували щодо встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання придбаного за час сумісного проживання сторін, автомобіля AUDI В4, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 спільною сумісною власністю. Відповідач підтверджує той факт, що він проживав однією сім'єю, як чоловік та дружина, із позивачем з 2009 року по 2015 рік, та зазначив що у 2010 році ним було придбано автомобіль AUDI В4, 1993 року випуску та 07.10.2011 року за згодою ОСОБА_5 даний автомобіль було продано громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується довіреністю №5395 від 07.10.2011 року посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 Кошти від продажу данного автомобіля було витрачено на сім'ю. Однак, на даний час вказаний автомобіль дійсно рахується за відповідачем, так як громадяни які придбали автомобіль не переоформили його на своє ім'я у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_3 фактично ним не володіє, не розпоряджається ним та не знає у якому технічному стані на даний час автомобіль. А тому, на підставі викладеного ОСОБА_3 вважає, що експертний висновок про вартість майна від 12.04.2016 року, проведений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11 на замовлення позивача, є необгрунтованим та проведений у супереч вимог чинного законодавства України, так як був складений без огляду об'єкта оцінки автомобіля, а тому розрахункова вартість здійснена на припущеннях. Також відповідач, зазначив, що на даний час він не працює та не має змоги компенсувати позивачу ? частину вартості автомобіля та у разі згоди позивача, не заперечує щодо стягнення з неї на його користь компенсації ? вартості автомобіля. Також вважає за можливе визнати за сторонами право власності по 1/2 на указаний автомобіль за кожним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 04.09.2009р. по 01.04.2015р. проживали однією сімєю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт проживання сторонами однією сімєю визнано відповідачем та не заперечується.

За час проживання однією сімєю, а саме у березні 2010 року, за рахунок спільних коштів, сторонами було придбано автомобіль марки AUDI В4, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно облікової картки приватного ТЗ від 16.02.2016 року, виданої Черкаським ВРЕР, автомобіль AUDI В4, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, з 20.03.2010 року рахується за ОСОБА_3

Тому, суд вважає, що на підставі ч.1 ст.60 СК України автомобіль AUDI В4, 1993 року випускудержавний номерний знак НОМЕР_2- є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до вимог ст.61 СК України обєктом прва спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд приходить до висновку, що доводи представника позивача про збільшення частки компенсації позивача у розмірі 60% від вартості автомобіля, у звязку з тим, що аліменти, які сплачує відповідач недостатні для духовного, фізичного та іншого розвитку його дітей, є безпідставними, у звязку з тим, що питання щодо стягнення з відповідача аліментів на спільних з позивачкою дітей вирішувалося у судовому порядку, обставини щодо розміру таких аліментів були предметом обговорення, за наслідком чого судом було постановлено рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, яке позивачкою не оскаржено у апеляційному порядку та набрало законної сили.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Разом з тим, відповідно, до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду України від 30.03.2016 року, згідно до ст . ст.69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК (ч.4 ст.71 СК).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст.365 ЦК.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч.5 ст.71 СК присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у звязку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобовязань перед іншою.

У п.25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 Пленум Верховного суду розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 цього кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст.71 СК дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідач у судовому засіданні категорично заперечив проти компенсації ним вартості частини автомобіля на користь позивачки, посилаючись на ті обставини, що на даний час він не працює, перебуває у центрі зайнятості на обліку, як безробітній, коштів на компенсацію не має. Крім того, зазначив, що кошти за передачу автомобіля по довіреності він розділив з позивачкою ще під час спільного проживання.

За таких обставин, суд вважає, що компенсація з відповідача на користь позивача не може бути стягнена, у зв'язку з запереченнями проти цього відповідача та не внесення ним таких коштів на депозит суду.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_5, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, та не заперечуються відповідачем, а тому суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення та вважає за можливе встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у період з 04.09.2009р. по 01.04.2015р., визнати автомобіль марки AUDI B4, 1993 року випуску, легковий, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3, колір фіолетовий спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

Частинами першою і другою ст.84 ЦПК передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з приписами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Встановлено, що правову допомогу позивачу на підставі укладеної письмової угоди здійснював адвокат ОСОБА_2, якому позивач оплатила його послуги в сумі 3000 грн., що підтверджено відповідною квитанцією.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п.п. 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд вважає, не доведеними та не підтвердженими документально, витрати на правову допомогу позивачу у частині, ознайомлення із нормативною базою та судовою практикою протягом 3 годин та складання судової промови 1 година, так як ці дії не мають консультативного характеру для позивача, а промова проголошена у судовому засіданні підлягає оплаті за час судового засідання, оскільки представник готував її для себе, для виступу у судовому засіданні в інтересах позивачки.

Виходячи з зазначеного, відшкодуванню підлягають фактичні витрати, а саме: участь адвоката ОСОБА_2 у судових засіданнях - 29.07.2016р. та 05.08.2016 р., загальна тривалість яких становить 1 год 45 хв., згідно журналів судових засідань. Мінімальна заробітна плата на зазначений період складає 1450 грн., а 40 % за одну годину праці становить 580грн. Тому враховуючи часовий період участі адвоката у судових засіданнях, до сплати підлягає 841грн.(1450х40%х1год 45хв);

Крім того, підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача, сплачена нею сума судового збору, у розмірі 1378грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у період з 04 вересня 2009 року по 01 квітня 2015 року.

Визнати автомобіль марки AUDI B4, 1993 року випуску, легковий, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3, колір фіолетовий спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 автомобіля марки AUDI B4, 1993 року випуску, легковий, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3, колір фіолетовий.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1378 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову та 841 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: ОСОБА_1