Справа № 214/1084/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Євтушенко В.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про стягнення моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить: стягнути з приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» (далі за текстом «ПрАТ») на свою користь 137800 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

В обґрунтування позову наводить наступне. Він, позивач, інвалід 3 групи працював з 1 листопада 2001 року по 22 жовтня 2015 року на ПрАТ обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувальної дільниці, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Працюючи понад 13 років обрубувачем в термообрубувальному цеху ПрАТ, постійно наражався на шкідливі та небезпечні для здоровя фактори. Доводилось виконувати обрубки, обпилювання, зачищення і вирубки обрубним пневматичним молотком чи зубилом вручну, абразивними колами поверхні виливок від заток, припливів, пригару піску, заусенців, літників та інших нерівностей на внутрішніх поверхнях у незручних для роботи місцях у вимушеній позі, зовнішніх поверхонь відповідальних деталей для дотримання заданих розмірів, вирубки дефектів у складних деталях і виливках в особливо незручних важкодоступних місцях по шаблонах і лекалах, видалення залишків стрижнів і каркасів з виливок. При цьому, внаслідок недосконалості технології оброблення литва, мали місце порушення режимів експлуатації ручного обрубувального інструменту, що в свою чергу призводило до підвищених параметрів виробничої локальної вібрації, статичного перевантаження за участю мязів корпуса та ніг та незручної робочої пози. Все це призвело до того, що починаючи з 2009 року почала турбувати біль в хребті та суглобах. З 2013 року змушений періодично одержувати амбулаторне та стаціонарне лікування, оскільки неврологом виставлений діагноз: «П/крижова радикулопатія у фазі загострення». У звязку із вищевказаними симптомами був направлений на обстеження з підозрою на професійний характер захворювання до Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де в були виявлені професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полі невропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ступеня), деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.); радикулопатія попереково-крижова L5,S1, справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовими синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу, в поєднанні з періартрозом, колінних суглобів (ПФ першого ст.), що підтверджено медичним висновком №796 від 09.06.15р. Відповідно до повідомлення про виявлене у нього, позивача, професійне захворювання ПрАТ проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що 24 липня 2015 року було складено акт за формою П-4. Згідно пункту 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці обрубувача в термообрубувальному цеху за рівнем виробничої локальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводилось для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2010 році). Вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 117 при гранично допустимому до 112. Статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с: за участю мязів тулуба та ніг для чоловіків 240000 при гранично допустимому 100000. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 40,6/- при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 230 при гранично допустимих до 100. Вважає, що відповідачем були порушені його, позивача, права на безпечні і нешкідливі умови праці. За висновком МСЕК від 8 жовтня 2015 року йому, позивачу, встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% (30% - вібраційна хвороба та 10% - радикулопатія), що підтверджується довідкою серії 12ААА №014756 та 3 група інвалідності, що підтверджується довідкою серії 10 ААГ №034198. У зв'язку із захворюванням змінився його, позивача, образ життя та його якість, оскільки з 2013 року змушений постійно звертатись до закладів охорони здоров'я через погіршення самопочуття в зв'язку з біллю у всьому тілі чи кінцівках, підвищену втомлюваність при незначному навантаженні, постійне відчуття холоду та побіління рук. Такий стан потребує постійного контролю з боку лікарів та постійних фінансових затрат на придбання медикаментів, та профілактики подальших загострень, що завдає йому значних моральних страждань. Згідно постанови ЛКК №131 від 18.02.2016р. за станом здоровя знаходжусь на обліку у лікаря невропатолога КЗ «Криворізька міська лікарня №9» і потребую постійного лікування. Вважає, що повноцінно працювати за своєю професією не міг та й навряд чи зможе, оскільки згідно з висновками МСЕК протипоказана робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, довга хода, переохолодження. Даний факт також пригнічує самооцінку, оскільки позбавив можливості реалізовувати себе по обраній професії обрубника. Максимум на що може розраховувати легка праця і т.п., такий спосіб існування пригнічує його значущість як голови сімї. 22 жовтня 2015 року він, позивач, звільнений відповідачем на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок поганого стану здоровя, який перешкоджає провадженню даної роботи. Згідно рекомендацій медичного висновку Інституту, рекомендовано: нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації (медикаменти групи НПЗП, ангіо- і хондропротектори, вітамінні комплекси, препарати, що поліпшують трофіку та проведення імпульсів в нервово-мязових сіна псах нейровітан, токоферола ацетат, а також препарати, направлені на підтримання та лікування серцево-судинної системи, фізіотерапія); уникати переохолодження, оздоровлення санаторії-профілакторії, санаторно-куротне лікування (ОСОБА_3, Приморськ, Бердянськ, Одеса, Хмільник). Через зміну стану здоровя не в змозі жити своїм звичайним життям, яке було до настання інвалідності, складно допомагати дружині по господарству, менше приділяє їй уваги, перестав проводити активний відпочинок зі своєю донькою. Вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що зазнав внутрішніх страждань щодо неможливості жити звичайним життям, порушення стосунків з оточуючими людьми. Також, зазнає душевних та фізичних страждань в наслідок втрати здоров'я та працездатності, втрати нормальних життєвих зв'язків, постійного страху пов'язаного з неспроможністю матеріально забезпечити себе та своїх близьких, цей страх мучить і по сьогоднішній день, не дає спати, страждає безсонням. Станом на сьогоднішній день уникає зустрічей з друзями, знайомими у зв'язку з тим, що незважаючи на молодий вік має хворобливий стан, який характерний для літніх людей, а це додає дискомфорту та моральних страждань. Постійні розпитування знайомих про обставини хвороби викликає душевні страждання, почуття незручності та невпевненості в собі. Визнаний інвалідом ІІІ групи і відчуває свою непотрібність суспільству. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа зазнала в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч. 2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці», обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено виключно на власника. Згідно Рішення Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008 року зазначив, що громадянам України надано право на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності. Відшкодування моральної шкоди, на яке він, позивач, має право - є одним із видів соціального захисту. З урахуванням викладеного, факт завдання моральних страждань відповідачем є матеріально доказовим та підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, висновком МСЕК, виписним епікризом та медичним висновком Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу. на даний час в українському законодавстві відсутня чітка позиція (формула) щодо того, яким чином повинен вираховуватися розмір відшкодування моральної шкоди. Моральні страждання по суті є непоправними і не можуть бути відшкодовані, проте вважає, що грошова компенсація у певному розмірі зможе хоч якось компенсувати його страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, відвідати рекомендовані лікарями санаторії, що в свою чергу дасть можливість підтримувати належний стан здоров'я, а звідси покращить і моральний стан. Заподіяну моральну шкоду внаслідок ушкодження здоровя оцінює з урахуванням характеру й обсягу отриманих страждань (фізичних, душевних, психологічних), часу, погіршення фізичних здібностей, витрачених коштів на лікування, візити до лікарень, систематичні обстеження та подальше лікування - в 100 мінімальних заробітних плат, що становить станом на 1 січня 2016 рокуу 1 378,00грн., згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»: 1378,00 грн. х 100= 137 800,00грн. Вважає, що розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості. Відповідачем до сьогодні сума заподіяної шкоди не відшкодована, від мирного урегулювання спору ухиляється.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю.

Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяви не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи.

Разом з тим представник відповідача подав письмові заперечення, в яких навів наступне. Позивач при прийнятті на роботу знав про шкідливі умови праці, знав що буде отримувати у якості компенсації додаткову відпустку, молоко, спеціальне харчування. ПрАТ дотримується вимог щодо забезпечення безпечних умов працівників. Вважає, що позивач повинен звернутися з вимогами про відшкодування моральної шкоди до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання. Вважає, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: трудова книжка (а.с.6-8), акт розслідування (а.с.9-11), довідка (а.с.12), виписка-епікріз (а.с.13-14), медичний висновок (а.с.15-16), постанова ЛКК (а.с.17), дані досліджень (а.с.18-19), санітарно-гігієнічна характеристика (а.с.20-24), повідомлення (а.с.25), програма реабілітації (а.с.26-27), свідоцтво про народження (а.с.28), виписка (а.с.37), статут ПрАТ (а.с.38-42).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: трудова книжка (а.с.56-8), акт розслідування (а.с.9-11), характеристика (а.с.20-24), повідомлення (а.с.25), статут (а.с.26-27), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про місце, тривалість та умови роботи позивача, причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належними доказами досліджені у судовому засіданні письмові докази: довідка (а.с.12), виписка епікриз (а.с.13-14), постанова ЛКК (а.с.17) програма реабілітації (а.с.26-27), так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про виникнення у позивача захворювань, характеру захворювання та його тривалості, необхідності лікування (а.с.26-27).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає належним доказом досліджене у судовому засіданні свідоцтво (а.с.28), так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність у позивача на утриманні дитини.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, які суд знаходить достовірними, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Позивач з 1 листопада 2001 року по 22 жовтня 2015 року працював на ПрАТ обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувальної дільниці, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Умови роботи позивач були повязані із шкідливими та небезпечними для здоровя факторами, позивач виконував обрубки, обпилювання, зачищення і вирубки обрубним пневматичним молотком чи зубилом вручну, абразивними колами поверхні виливок від заток, припливів, пригару піску, заусенців, літників та інших нерівностей на внутрішніх поверхнях у незручних для роботи місцях у вимушеній позі, зовнішніх поверхонь відповідальних деталей для дотримання заданих розмірів, вирубки дефектів у складних деталях і виливках в особливо незручних важкодоступних місцях по шаблонах і лекалах, видалення залишків стрижнів і каркасів з виливок.

Внаслідок недосконалості технології оброблення литва, мали місце порушення режимів експлуатації ручного обрубувального інструменту, що призводило до підвищених параметрів виробничої локальної вібрації, статичного перевантаження за участю мязів корпуса та ніг та незручної робочої пози.

Починаючи з 2009 року позивач став відчувати біль в хребті та суглобах, з 2013 року змушений періодично одержувати амбулаторне та стаціонарне лікування, йому був виставлений діагноз: «П/крижова радикулопатія у фазі загострення».

У звязку із вищевказаними симптомами був направлений на обстеження з підозрою на професійний характер захворювання до Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де в були виявлені професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полі невропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ступеня), деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.); радикулопатія попереково-крижова L5,S1, справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовими синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу, в поєднанні з періартрозом, колінних суглобів (ПФ першого ст.).

Причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Умови праці обрубувача в термообрубувальному цеху ПрАТ за рівнем виробничої локальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

За місце роботи позивача вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 117 при гранично допустимому до 112; статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с: за участю мязів тулуба та ніг для чоловіків 240000 при гранично допустимому 100000; робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 40,6/- при гранично допустимій до 25/0; нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 230 при гранично допустимих до 100.

8 жовтня 2015 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40% (30% - вібраційна хвороба та 10% - радикулопатія), та 3 група інвалідності.

У зв'язку із захворюванням позивач з 2013 року неодноразово звертався до закладів охорони здоров'я, відчував біль, потребував контролю з боку лікарів та фінансових затрат на придбання медикаментів, потребує постійного лікування.

Позивач не може повноцінно працювати за своєю професією, йому протипоказана робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, довга хода, переохолодження.

Позивач через зміну стану здоровя не в змозі жити своїм звичайним життям, яке було до настання інвалідності.

Заподіяна позивачу шкода відповідачем шкоди не відшкодована, від мирного урегулювання спору ПрАТ ухиляється.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ЦК України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та Кодексу законів про працю України.

На час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вже не було передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати позивачу моральної шкоди, то таку шкоду згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України позивачеві повинен відшкодовувати роботодавець, а, отже, відповідач.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд приходить до переконання, що з досліджених судом висновку МСЕК, акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичних документів, вбачається, що ПрАТ не було забезпечене дотримання гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а тому саме у зв'язку з порушенням роботодавцем прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, настали негативні для позивача наслідки у вигляді погіршення здоров'я, які в свою чергу, потягнули за собою стійку втрату професійної працездатності на 40% та завдали моральних страждань позивачу.

Суд вважає необґрунтованими та відкидає заперечення відповідача, які ґрунтуються на тому, що позивач був обізнаний про умови праці. При цьому, суд виходить з того, що створення належних умов праці є беззаперечним обовязком роботодавця.

Суд вважає необґрунтованими та відкидає заперечення представника відповідача, згідно яких відповідач дотримувався вимог законодавства щодо безпечних умов праці. При цьому, бере до уваги, що наявність порушень законодавства про працю встановлена актом розслідування від 24 липня 2015 року, яким підприємству запропоновано провести заходи щодо запобігання професійних захворювань, забезпечити постійний контроль за застосуванням засобів індивідуального захисту.

На підставі ст.ст. 15, 23 ЦК України позивач, як особа, яка зазнала фізичного болю та страждань у звязку з ушкодженням здоровя, та у звязку з протиправною поведінкою до неї самої, має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого не створили належних та здорових умов праці для позивача, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з таким станом його здоров'я, який примушує періодично звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації. Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які посилався позивач, а саме відчуття постійного страху, безсоння. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, повинен бути визначеним у розмірі 45000 гривень. З урахування положень ч.1 ст.1167 ЦК України ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем, діями якого, повязаними з порушенням прав позивача на безпечні умови праці, завдана моральна шкода.

Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 551 грн. 20 грн. у рахунок сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 6, 9, 14, 39 Закону України «Про охорону праці», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_2 45000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави 551 грн. 20 грн. у рахунок сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Прасолов