Справа № 732/415/16-ц
Провадження № 2/732/197/16
06 травня 2016 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Соколова О.О.,
при секретарі Бруй І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1; за дорученням: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя;-
В березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя.
В квітні 2016 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява згідно якої, 16.02.1985 року сторони зареєстрували шлюб в Лемешівській сільській раді Городянського району Чернігівської області, актовий запис № 4.
Сімейні стосунки між сторонами припинились, позивач та відповідач мають різні погляди на життя, і тому більше у шлюбі сторони проживати не можуть, у зв'язку з наведеним позивач просить розірвати шлюб.
За час шлюбу сторонами було побудовано житловий будинок з надвірними побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Городянської міської ради від 15.06.1986 року № 119 Відповідачу було надано право індивідуальної забудови. 15.06.1986 р. Відповідачем було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки розміром 600 м.кв., а також отримано дозвіл на проведення будівельних робіт. Будівництво спірного будинку з надвірними побутовими будівлями було завершено у 1988 році, зараз готовність житла складає 100 %. Але на даний час правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння відсутні.

Відповідач не визнає право на 1/2 частину у цьому житловому будинку за позивачем. Більш того, він вимагає її покинути «його будинок». Оскільки позивачці ні куди йти, вона вимушена звернутися з даним позовом про розірвання шлюбу і розподіл житлового будинку.

Згоди між подружжям щодо оформлення права власності по 1/2 за кожним не досягнуто. Відповідач не дає позивачу дозволу на оформлення документів і сам цього не бажає, тобто фактично не визнає за нею право власності у спільному майні подружжя.

В судовому засіданні представник позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, судом встановлено, що відповідач особисто отримав повістку про виклик у попереднє судове засідання, від отримання повістки у судове засідання відмовився, тому суд вважає, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, від шлюбу малолітніх дітей не мають.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

З пояснень представника позивача вбачається, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частини 3 та 4 статті 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до положень ст. 111 СК України суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, шлюб суперечить інтересам позивача за наданий судом час для примирення сторони не примирилися, отже, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, сім'я сторін розпалась остаточно, існує формально і зберегти її неможливо, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині поділу майна, а саме: спірного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 слід зазначити наступне.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За час перебування у шлюбі сторонами було спільно набуто наступне майно: домоволодіння до якого входять будинок та господарські споруди, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Перебування зазначеного спірного майна у спільній сумісній власності та його вартість сторони не оспорювали.

Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди стосовно поділу домоволодіння.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про виділ сторонам ідеальних часток у спільному майні з урахуванням принципу рівності часток.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 79, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69-71, 110, 112 СК України; Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. за № 11, суд;-

ВИРІШИВ:

1.Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований 16.02.1985 року в Лемешівській сільській раді Городянського району Чернігівської області, актовий запис № 4.

2.Визнати за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1) право забудовника на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і позначений в технічному паспорті наступним чином: А-1 житловий будинок, а-1 прибудова, Б-1 сарай, б-1 сарай, б1-1 погріб, В-1 вбиральня, Г-1 гараж, Д-1 літня кухня, 1-3 огорожа, 4- колонка, загальною площею 80,6 м.кв., з яких житлова - 42, 6 м.кв., а допоміжна - 38,0 м.кв.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Городнянського райсуду протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Соколов О.О.