04.02.2016 Справа № 363/4701/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про встановлення безоплатного строкового сервітуту,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив встановити безоплатний, строковий, терміном на 1 рік, земельний сервітут на земельну ділянку кадастровий номер :02:0790001, яка знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, Старопетрівська сільська рада, масив «Старі кагати» та належить на праві власності відповідачу, для встановлення будівельних риштувань, будівельного обладнання, розміщення будівельного вагончика та складання будматеріалів, із наданням доступу, проходу, проїзду на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є власником житлового будинку №17 по вул. Петровська в с. Старі Петрівці, Вишгородського району, а також земельної ділянки під ним площею 0,25 га.

З метою проведення оздоблювальних робіт щодо утеплення та відновлення фасаду будинку, поліпшення прибудинкової території, доводив обєктивну необхідність у використанні суміжної земельної ділянки відповідача для будівельних риштувань, розміщення будівельного вагончика та складання будматеріалів.

В суді представник позивача просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив. Вважав, що позивач став власником житлового будинку і земельної ділянки під ним незаконно та досягнути домовленості з відповідачем щодо використання його земельної ділянки не намагався.

Також зазначив, що у справі відсутні докази неможливості забезпечити позивачем свої потереби в інший спосіб, окрім як шляхом встановлення цього сервітуту, а також докази того, що позивачем запропоновано найменш обтяжливий спосіб використання земельної ділянки відповідача.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що позивач є власником житлового будинку №17 по вул. Петровська в с. Старі Петрівці, Вишгородського району, загальною площею 765,5 кв.м., житловою 263,6 кв.м., а також земельної ділянки за адресою кадастровий номер :02:0790003, яка знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, Старопетрівська сільська рада, масив «Старі кагати», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44985867 та №44987902 від 02 жовтня 2015 року.

Згідно копії державного акту серії ЯЕ №605898 від 26 червня 2007 року відповідач є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:0790001 за адресою Київська область, Вишгородський район, Старопетрівська сільська рада, масив «Старі кагати».

У вересні 2015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» направив відповідачу проект договору про встановлення земельного сервітуту на вказану земельну ділянку.

Умовами договору передбачалося встановити тимчасовий безоплатній земельний сервітут на право проходу, проїзду, встановлення будівельних риштувань та обладнання, розміщення будівельного вагончика та складання будматеріалів.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 4 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Види прав земельного сервітуту передбачено ст. 99 ЗК України.

Згідно ч. 3 ст. 101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В суді стороною позивача не доведено ряд обставин, з наявністю яких Закон повязує можливість встановлення земельного сервітуту.

Перш за все суду не представлено доказів проведення позивачем будь-яких будівельних робіт щодо згаданого житлового будинку, які потребують використання земельних ділянок й докази того, що площа земельної ділянки позивача (0,25 га) не дозволяє виконати згадані будівельні роботи із розміщенням будівельних риштувань, вагончика, матеріалі, тощо.

Не доведено в суді й те, що земельна ділянка відповідача є суміжною по відношенню до земельної ділянки повивача, й тільки (виключно) шляхом її використання можна буде задовольнити потреби позивача.

Залишилися бездоказовими в суді й твердження сторони позивача проте, що ширина проїзної частини не дозволяє завести необхідну техніку і складувати майно для проведення робіт, а також те, що цьому заважає саме земельна ділянка відповідача.

Не доведено в суді й підстав для встановлення безоплатного сервітуту, коли позивач умови оплатного сервітуту, з урахуванням тривалого використання земельної ділянки під будинком не розробив, що поставить його в більш вигідні умови порівняно з власником землі.

При цьому запропонованим сервітутом не враховуються можливі збитки, що будуть завдані земельній ділянці, не передбачаються й заходи по відновленню попереднього стану земельної ділянки.

У той же час не доведено в суді й необхідності використання всієї площі (0,2188 га) земельної ділянки відповідача, що повністю унеможливить використання земельної ділянки відповідачем і на вимогах Закону не ґрунтується (п. 8 ч. 2 ст. 102 ЗК України).

Підсумовуючи викладене слід дійти висновку, що обставини позову в повній мірі на основі доказів в суді не підтверджені, а всі умови й підстави, з якими Закон повязує можливість встановлення земельного сервітуту, позивачем достатньо не визначені і перед судом не доведені.

Таки чином достатні підстави для визнання заявленого права відсутні й у задоволенні позову про це слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя