Ухвала

іменем україни

28 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що діти проживають з батьком з тих підстав, що мати їх залишила та своєю поведінкою налаштувала їх проти себе, а також оскільки відповідач систематично перебуває за кордоном, що виключає можливість проживання дітей за місцем їх реєстрації в силу відсутності особи, яка зобов'язана опікуватися ними, а батько проживає фактично в іншому місці.

З урахуванням вказаного просив суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком за місцем його проживання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_4 за його місцем проживання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 3 СК України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, а також місце проживання дитини, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судами у справі було встановлено та із матеріалів справи вбачається, що сторони з 23 листопада 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак останній рік разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім'я розпалась.

Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дівчата проживають з батьком, який зареєстрований в АДРЕСА_2, а фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з висновком Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 жовтня 2015 року № 105/01-3038/13-12 під час обстеження працівниками служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації житлово-побутових умов малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за їх місцем проживання з батьком в орендованій квартирі було встановлено, що в цій квартирі створені належні умови для проживання, розвитку та виховання дітей.

Беручи до уваги вік дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку, що доцільно визначити місце проживання дітей разом з батьком - ОСОБА_4

Позивач не перешкоджає спілкуванню відповідача з доньками, однак відповідач не виявила бажання спілкуватися з дітьми. Не цікавиться навчанням дітей, їх здоров'ям, не вітала зі святами та не прийшла на свято 1 вересня до доньки ОСОБА_8, яка пішла в перший клас.

Відповідач в апеляційному суді підтвердила, що у неї склались погані відносини із старшою донькою, яка її не слухалась, а вона, як мати робила їй зауваження. Підтвердила суду, що не намагалась покращити відносини із старшою донькою. Вважає, що менша донька ОСОБА_8 перебуває під впливом батька тому не хоче проживати з нею.

Із святами дочок не вітала та не повела меншу дочку до першого класу, бо не вважала за потрібне.

Відповідач пояснила, що двічі приходила до молодшої доньки в школу, щоб її побачити, але виникли сварки та донька відмовилась говорити з нею.

Більше не намагалась відвідати школу, з класними керівниками дітей щодо їх навчання також не спілкувалась.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку, судом була заслухана думка старшої доньки ОСОБА_7, якій на день перегляду справи виповнилось 13 років. Вона пояснила суду разом з сестрою проживають з батьком, повертатись до матері ні вона, ні ОСОБА_8 не хочуть. В сім'ї батька жити їм набагато краще, ніж з матір'ю, яка приділяла їм мало уваги, залишала дома одних, часто залишала у бабусі.

За клопотанням відповідача апеляційним судом також було заслухано молодшу доньку ОСОБА_8 та вона, в присутності представника служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та психолога Міського центру дитини, пояснила, що проживає з батьком, у них гарні стосунки, повертатись до матері не хоче. Також зазначила, що сестра сама пішла жити до батька, а її мама відвезла до бабусі та сама кудись поїхала. Від бабусі її забрав батько. Мама до неї не приходить, на свята у школі та на батьківські збори також не приходить. Єва висловила бажання проживати з батьком, з яким також хоче проживати її старша сестра.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції, оцінивши всі обставини справи в сукупності, висновки служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Міського центру дитини, враховуючи інтереси дітей, думку дітей, їх прихильність до батька, який утримує та виховує дітей на даний час, категоричне небажання дітей проживати з матір'ю, поведінку відповідача, яка не виявила дійсного бажання проживати разом зі своїми дітьми, оскільки останні півроку жодним чином не намагалась покращити відносини з дітьми, не цікавилась їх вихованням та навчанням, навіть не вітала зі святами, які у віці її дочок є важливими в житті, дійшли правильного висновку про визначення місця проживання дітей разом із батком.

Також суди обґрунтовано вказали на недоцільність роз'єднання дітей, а саме визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 з матір'ю, а неповнолітньої ОСОБА_7 з батьком, на чому наполягала відповідач, оскільки роз'єднання сестер стане великою травмою для обох дітей, що може призвести до погіршення їх психічного та психологічного стану, порушити відчуття стабільності та спокою, якого досягнуто на даний час завдяки батьку дітей.

При цьому визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє можливості їх матір - відповідача у справі, брати участь у вихованні дітей, зустрічатись з ними, впливати на їх розвиток та інтереси.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суди попередніх інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законне і обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня В.М. Коротун