Справа № 741/1613/15 Провадження № 22-ц/795/1527/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Дикий В. М. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ГУБАР В.С., ШИТЧЕНКО Н.В.,
при секретарі:ЗІНЬКОВЕЦЬ О.О.
за участю:представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства "Агропрогрес" на рішення Носівського районного суду від 29 червня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_7 до приватного підприємства "Агропрогрес" про визнання договорів оренди землі недійсними,

в с т а н о в и в:

Рішенням Носівського районного суду від 29 червня 2016 року визнано недійсними договори оренди земельних ділянок площею 2,59 га та 0,45 га укладених між ОСОБА_7 та ПП "Агропрогрес" Бобровицького району, зареєстрованих у відділі держкомзему Носівського району 01.06.2011 року за №01569 та №01570.

Визнано недійсними додаткові договори оренди земельних ділянок площею 2,59 га та 0,45 га між ОСОБА_7 та ПП "Агропрогрес" Бобровицького району, зареєстровані у відділі держкомзему Носівського району 01.06.2011 року №01569 та №01570.

Стягнуто з ПП "Агропрогрес" Бобровицького району на користь ОСОБА_7 1038гр.40коп. (487гр.20коп.+551гр.20коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору, 1500 гривень на відшкодування витрат по оплаті правової допомоги, 1585гр.80коп. на відшкодування витрат по оплаті почеркознавчої експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду ПП "Агропрогрес" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПП "Агропрогрес" відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що під час судового засідання позивач вказала, що в останні роки вона особисто не підписує документів, навіть тих, які підтверджують отримання нею пенсії. Разом з цим склалася практика, що замість позивача в будь-яких документах підписується хтось з її близьких родичів, яких вона уповноважує на виконання таких дій.

Зазначає, що під час судового засідання позивач не змогла пригадати чи підписувала вона особисто спірні договори оренди землі з додатками, чи уповноважувала інших осіб на таке підписання, але не заперечувала того факту, що відповідач належним чином виконує зобов'язання по договорам оренди землі, систематично сплачує орендну плату у натуральній і грошовій формі.

Систематичне отримання орендної плати і таке прийняття позивачем орендної плати свідчить про вчинення ним дій спрямованих на прийняття спірних договорів до виконання та схвалення позивачем укладених від його імені договорів оренди землі. Апелянт зазначає, що позивач отримував саме орендну плату, яка не може бути отримана крім як на підставі договору оренди землі, а також, те, що представник позивача ОСОБА_4, визнав, що підписав додаткові угоди до договорів оренди землі в інтересах позивача щодо збільшення орендної плати починаючи з 01.01.2013 року й позивачем збільшена орендна плата була отримана, у зв'язку з цим строк позовної давності на вимогу захисту своїх інтересів позивачем сплинув.

Апелянт вважає, що незаконним є і рішення суду в частині стягнення судових витрат, зокрема під час огляду журналу обліку доходів і витрат, яку веде ОСОБА_5 було виявлено, що запис щодо сплати 1653 грн. 60 коп., відповідно до квитанції № 10 від 01.12.2015 року, відсутній. Твердження представника позивача про те, що він помилково записав у вказаному журналі 1500 грн., хоча позивачем було сплачено суму, що зазначено у квитанції є необґрунтованими та безпідставними, крім того такий запис не підтверджує, що вказана сума була сплачена саме позивачем і саме за договором укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про надання правової допомоги по даній справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 та визнаючи недійсними договори оренди, суд першої інстанції виходив з того, що договори оренди землі, які було зареєстровано у держкомземі не мітять дати укладення договору, початку дії договору, підписані не позивачкою, а іншою особою.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_7 та ПП "Агропрогрес" було укладено два договори оренди землі, згідно яких відповідач як орендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки площею 2,59 га та 0,45 га та з 2007 року, а позивачка щороку отримувала орендну плату.

У 2014 році позивачка звернулась до керівництва ПП "Агропрогрес" з вимогою повернення належних їй земельних ділянок.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_7 у першому та другому примірниках договорів оренди землі, укладеного 01.06.2011 року від імені орендодавця ОСОБА_7 виконані не нею, а іншою особою.

Позивачка є власником земельних ділянок площею 2,59 га та 0,45 га призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області.

В матеріалах справи є два договори оренди землі від 01.06.2011 року та додаткові угоди без номера і дати щодо зазначених земельних ділянок на 9 років кожен, де орендодавцем вказаний позивач, а орендатором відповідач. За змістом актів приймання-передачі земельних ділянок позивач передав, а відповідач прийняв земельні ділянки. Вказані договори зареєстровані у відділі Держкомзему Носівського району 01.06.2011 року.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Як передбачено ч.1ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї сторони може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. Підставою недійсності правочину за приписами ч.1ст. 215 ЦПК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, а саме така форма договору оренди землі визначена ч.1ст. 14 Закону України «Про оренду землі», якщо він підписаний його сторонами ( ч.2 ст. 207 ЦК України).

В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Оскільки ОСОБА_7 договори та додаткові угоди не підписувала, тобто не виявила свою згоду на укладання правочинів з такими умовами, то такі договори є недійсними в силу ч.1 ст.215 ЦК України.

Посилання відповідача на визнання позивачем договорів оренди земельних ділянок шляхом отримання позивачем орендної плати у грошовому вигляді та натуральній формі як підставу для відмови у задоволенні позову, є безпідставним.

Частина 2 ст.218 ЦК України встановлює, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладено усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

По даній справі встановлено, що письмова форма договору існує, але цей договір не підписувався власником земельної ділянки, і ПП «Агропрогрес» не позивається до ОСОБА_7 з вимогою про визнання спірних договорів дійсними з підстав, вказаних в ч.2 ст.218 ЦК України.

Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції дав належну правову оцінки, рішення суду не підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що за позивачка в останні роки особисто не підписує документів, в тому числі на отримання пенсії, а замість неї підписується хтось з її близьких родичів, яких вона уповноважує на виконання таких дій, не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог закону представник ПП "Агропрогрес" до підписання договорів повинен був отримати відповідне доручення, а не підписувати їх іншою особою.

Судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору, витрат по оплаті експертизи та витрат за надання правової допомоги судом обґрунтовано стягнуто з ПП «Агропрогрес» відповідно до ст.88 ЦПК України.

За таких підстав коли рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Агропрогрес" відхилити.

Рішення Носівського районного суду від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: