Справа № 459/807/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/357/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі судового секретаря: Куцика І.Б.,

представника ПАТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року з урахуванням ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором № CGR0GA00000291, який було укладено між сторонами 21.05.2007 року.

На обґрунтування позову зазначає, що відповідно до цього договору ПАТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 13000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору з кінцевим терміном поверненням 19.05.2017 року.

Оскільки, ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором не виконала, станом на 15.01.2015 року у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі - 8839,49 доларів США., яка складається із суми заборгованості по кредиту у розмірі 6445,63 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1224,24 доларів США; 271,49 доларів США. - заборгованість з комісії за користування кредитом; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 362,10 доларів США; а також штрафу (фіксована частина) - 15,85 доларів США. і штрафу (процентна складова)- 420,17 доларів США.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року з урахуванням ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 27 жовтня 2015 року, якою внесено виправлення в описову та мотивувальну частини цього рішення суду, вищезазначений позов задоволено.

Судом постановлено стягнути зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №СGR0GA00000291 від 21.05.2007 року, що складається: з суми заборгованості по кредиту у розмірі 6545,63 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1224,24 доларів США; 271,49 доларів США - заборгованості з комісії за користування кредитом; а також штрафу (фіксована частина) - 15,85 доларів США, і штрафу (процентна складова) - 420,17 доларів США. Всього разом -8839, 49 доларів США.

Судом стягнуто також зі ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір в сумі 1393 грн. 99 коп.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд зазначеного вище заочного рішення суду відмовлено.

Вказане заочне рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції у описовій та мотивувальній частинах рішення зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача станом на 15 січня 2015 року становить 8839,49 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день постановлення заочного рішення 181916,70 гривень, однак в резолютивній частині суд не зазначив гривневого еквіваленту стягнутого боргу з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення.

Також не погоджується із розрахунком заборгованості по пені в сумі 362,10 доларів США за період з 22.05.2007 р. по 15.01.2015 р., і вважає, що такий суперечить п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, оскільки стягнутий поза межами позовної давності. Просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати (а.с. 59-60).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ПриватБанк» Жарського І.Р. в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.05.2007 року між ПАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір CGR0GA00000291, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит на споживчі потреби у розмірі 13 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом за користування кредитом згідно умов договору із кінцевим терміном повернення 19.05.2017 року.

Згідно касового ордеру №696 від 22.05.2007 р. відповідачці було видано 13 000 доларів США, що відповідачем не заперечено.

Згідно умов цього договору, узгоджених між сторонами та зазначених в п.7.1, періодом сплати кредити слід вважати період з "21" по "26" число кожного місяця. Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 206,5 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагородою, розраховані відповідно до п.п.3.1., 3.2., 3.4.. (а.с.11).

За умовами п..2.3.7. Банк має право стягнути Кретит до настання дати. Передбаченої п.7.1 даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.527 ч.1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1053 ЦК України.

Положеннями ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості за вказаним кредитним договором та як встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_3, отримавши вказані кредитні кошти від ПАТ "ПриватБанк", свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належно не виконує, внаслідок чого станом на 15 січня 2015 року заборгувала цьому банку кошти на загальну суму 8839,49 доларів США., яка складається із суми заборгованості по кредиту у розмірі 6445,63 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1224,24 доларів США; 271,49 доларів США. - заборгованість з комісії за користування кредитом; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 362,10 доларів США; а також штрафу (фіксована частина) - 15,85 доларів США. і штрафу (процентна складова)- 420,17 доларів США.

Неналежне виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором та утворення заборгованості перед банком за вказаним кредитним договором відповідачем не заперечено та фактично визнається, а розрахунок такого боргу належно не спростовано.

Виходячи із фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав щодо стягнення цього боргу із ОСОБА_3 на користь ПАТ "ПриватБанк".

При цьому суд вірно не застосував при вирішенні спору в частині стягнення неустойки положень ч.2 ст.258 ЦК України, щодо спеціальної позовної давності в один рік, на необхідність застосування якої вказує апелянт, оскільки таке, відповідно до ст.267 ЦК України, було б можливим лише за умови подання заяви стороною у спорі, поданої до винесення судом рішення, про таке застосування, чого відповідачем зроблено не було, хоча останній достеменно було відомо як про заявлений до неї позов банком так і про час і місце розгляду справи(а.с.27,28, 32, 39).

Така позиція суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-738цс15.

В супереч твердженням апелянта, не є підставою для скасування рішення суду і та обставина, що в резолютивній частині цього рішення сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ "ПриватБанк" в розмірі 8839,49 доларів США не зазначена в гривневому еквіваленті.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Згідно банківської ліцензії №22 виданої ЗАТ КБ ПриватБанк" 04.12.2001р. та банківської ліцензії №22 виданої ПАТ КБ №ПриватБанк" 29.07.1992р., вказаному банку надано дозвіл на здійснення валютних операцій.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що і було зроблено судом першої інстанції.

Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, зробленими за результатами розгляду цивільної справи № 6-1680 цс15.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно і правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального і процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.