Справа № 758/9011/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3, про визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку недійсним, та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Подільського районного суду м.Києва з позовом, після зміни підстав якого, просила визнати недійсними на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України договору купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0, 0605 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням : ведення садівництва, укладений 23 листопада 2011 р. між ОСОБА_4 та сином позивача ОСОБА_2, а також договору купівлі-продажу садового будинку з будівлями та споруда-ми на цій земельній ділянці, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Мотивувала позов тим, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, вона за власні кошти придбала це майно у ОСОБА_4, вважає себе покупцем, оскільки вона домовлялась з продавцем про істотні умови продажу садового будинку та земельної ділянки. При цьому оформила договір на сина ОСОБА_2, який на той час перебував в зареєстрованому шлюбі.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Пояснила, що в зв»язку з тим, що відносини між сином та невісткою погіршилися, вони шлюб розірвали, а тому в 2016році вона вирішила звернутись в суд з даним позовом. Вказала, що бажала, щоб син з сім»єю жили в цьому будинку, тому на придбання цього майна надала сину 40000,00 доларів США.

Відповідач не заперечував проти позову. Пояснив, що він з колишньою дружиною до-сягли вже певного врегулювання питання щодо поділу майна, але це стосується сімейних правовідносин.

3-тя особа та її представник просили відмовити в задоволенні позову, вважають, що сторони при укладенні правочину діяли вільно, на свій розсуд, позивач бажала, щоб син придбав для своєї сім»ї земельну ділянку, можливо також надавала кошти. Але це не є підставою для визнання правочину недійсним та визнання за позивачем права власності.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2011р., посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., зареєстрований в реєстрі за №2234, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4 земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0, 0605 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням ведення садівництва ( а.с. 3-4).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2011р., ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4 садовий будинок з будівлями та спорудами на цій земельній ділянці ( а.с. 5).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2000 р. по 11.03.2015 р. Мають двох дітей.

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час між колишнім подружжям не вирішено питання щодо поділу майна. 3-тя особа ОСОБА_3 вважає земельну ділянку та садовий будинок спільним майном подружжя, оскільки воно придбано в період зареєстрованого шлюбу, кошти на придбання майна мав чоловік, який займався підприємницькою діяльністю, а дружина перебувала у відпустці по догляду за дітьми, та да-вала свою згоду на придбання земельної ділянки та будинку.

Факт надання позивачем також коштів на придбання вказаного майна сторонами не за-перечувався.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 20 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законо-давства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реаль-не настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу ОСОБА_2 придбав спірне майно, яке є спільним майном подружжя. Сторони не заперечували, що на даний час питан-ня поділу майна подружжя не вирішено, відносини з колишньою дружиною погіршилися, а тому це стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Позивачем та її представником не обґрунтовано, що відповідач лише формально вписа-ний в договори купівлі-продажу. Крім того, як пояснювала в судовому засіданні позивач, вона діяла вільно, на свій розсуд допомагала сину матеріально придбати у 2011 році для його сім»ї будинок та земельну ділянку, щоб онуки там відпочивали. Тобто позивач усвідомлювала та бажала, щоб даний правочин був спрямований на настання таких наслідків, шоб придбати сину та його сім»ї будинок та земельну ділянку, а не для особистого користування, що і відображено в договорах купівлі-продажу від 23.11.2011р. та відповідає змісту правочину.

Тому позивач має право звернутися до сина повернути їй ці кошти, оскільки виникає зобов»язальне право.

Позивачем пропущено строки позовної давності визначені ст. 257 ЦК України, в суд звернулась з позовом через 5 років, з моменту коли їй стало відомо про укладення договорів купівлі-продажу, але суд відмовляє в задоволенні позову по суті вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 203, 215, 655 ЦК України, ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3, про визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку недійсним, та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун