Головуючий суду 1 інстанції - Потапенко Р.Р.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 420/1976/15-ц
Провадження № 22ц/782/575/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року липня «27» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Коновалова В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Новопсковського районного суду Луганської області від 16 червня 2016 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16 червня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадщину, визнання за позивачем права на спадкування у другу чергу разом із відповідачем, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту тривалого існування ОСОБА_4 завдяки матеріальному забезпеченню ОСОБА_2 та перебування його у безпорадному стані.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, у червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив змінити чергу отримання права на спадкування та надати йому право отримання спадкування за законом сумісно із ОСОБА_3, спадкоємцем другої черги за законом, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що є рідним дядьком ОСОБА_4, який останні три роки свого життя тяжко хворів на хронічні захворювання, а саме розлад психіки та поведінки у разі хронічного алкоголізму.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не був працевлаштований та у зв'язку з його хворобою, він піклувався про нього та надавав йому фізичну та матеріальну допомогу, супроводжував його до Сватівської психіатричної та Новопсковської районної лікарень, а після смерті здійснив його поховання.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1.

Посилаючись на зазначене позивач просив задовольнити його позов з підстав передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області 11.12.2014 року, актовий запис № 36. Причиною смерті стала гостра печінкова недостатність, алкогольний цироз печінки, згідно довідки про причину смерті № 40, виданої Новопсковською центральною районною лікарнею 10.12.2014 року.

Батьками ОСОБА_4 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 виданим Пісківським відділом ЗАГС Новопсковського району Ворошиловградської області 03.11.1973 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 5 від 05.02.2015 року.

Згідно довідки Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області № 14 від 06.01.2015 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та був знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_8. На час смерті з ним проживав і був зареєстрований його син ОСОБА_4, 1973 року народження.

Так як ОСОБА_4 постійно проживав разом з батьком за вищезазначеною адресою, після смерті батька він прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Батьками відповідача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, були ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_7, що підтверджується його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 24.11.1979 року Новопсковським районним відділом ЗАГС Ворошиловградської області, актовий запис про народження № 128 від 24.11.1979 року.

Отже спадкодавець ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_7, був рідним братом відповідача, ОСОБА_3, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, був рідним дядьком ОСОБА_4, так як його мати, ОСОБА_6, була рідною сестрою позивача, що підтверджується їх свідоцтвами про народження, та не спростовано сторонами.

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 06.01.2015 року, після смерті свого племінника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.06.2015 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спадщину, крім ОСОБА_2, який є спадкоємцем третьої черги також прийняв рідний брат спадкодавця - ОСОБА_3, який є спадкоємцем другої черги за законом.

Так, відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п.5.2 листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання права на спадкування за законом є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, застосування наведеної норми права (ч. 2 ст.1259 ЦК України) з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі справи вбачається, що вимоги про зміну черговості спадкування та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцем другої черги позивач обґрунтував тим, що спадкодавець ОСОБА_4 через хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, які він йому надавав.

Разом з тим, на підтвердження цих доводів належних, допустимих та переконливих доказів позивач суду не надав.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_4, помер у віці 41 рік, що за загальними правилами не є похилим віком для чоловіків (класифікація Всесвітньої організації охорони здоров'я людей).

У наданих позивачем епікризу та медичної картки амбулаторного хворого відсутні записи про те, що ОСОБА_4 через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

Будь-яких інших медичних документів, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 на диспансерному обліку у медичних установах з приводу тяжкого захворювання, перебування його на стаціонарному лікуванні, а також про те, що він у зв'язку із захворюванням потребував стороннього догляду не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Також, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_4, постійно проживав з батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, до дня смерті батька, і джерелом існування останніх була пенсія ОСОБА_5, при цьому, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

З пояснень позивача вбачається, що опікуватися ОСОБА_4 він став після смерті ОСОБА_5, на лікування ОСОБА_4 були витрачені кошти, отримані на поховання ОСОБА_5

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зміну черговості спадкування, визнання за позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцем другої черги за законом, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, в тому числі і показань свідків, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів тривалого існування ОСОБА_4 завдяки його матеріальному забезпеченню та перебування спадкодавця у безпорадному стані, оскільки сам факт хвороби внаслідок алкоголізму не свідчить про ці обставини.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права є безпідставними та не спростовують правильність рішення суду.

Доказів того, що позивач на лікування спадкодавця та догляд за ним витрачав безпосередньо свої особисті кошти суду не надано.

Та обставина, що позивач зазнав витрати на поховання спадкодавця судом першої інстанції правильно залишена без уваги, оскільки вона не має правового значення для вирішення спору щодо зміни черговості одержання права на спадкування за законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно всебічно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального права дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову про зміну черговості спадкування та надання позивачу права на одержання спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги. Свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

В апеляційному суді позивач не навів ніяких нових обставин та не надав нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 червня 2016 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: