1Справа № 334/8035/15-ц 2/335/414/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
при секретарі Школяр К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 29 741,39 гривень,
У серпні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 29 741,39 гривень.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року дану цивільну справу передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
30 листопада 2015 року за наслідками автоматичного розподілу справи між суддями дана цивільна справа передана судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєвій І.П.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 серпня 2012 року по вул. Сорок Років Радянської України в м. Запоріжжя з вини водія ОСОБА_1 (далі відповідач) була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). Відповідач керував автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, який належав йому на праві власності.
На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів.
Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП потерпілій особі відшкодована не була. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою.
У звязку з настанням події, передбаченої п. п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі платіжним дорученням від 27 листопада 2012 року № 4704 в розмірі 28 901,39 гривень. Крім того, за послуги аварійного комісару позивачем згідно акту виконаних робіт, розрахунку від 8 жовтня 2012 року № 51 платіжним дорученням від 26 листопада 2012 року № 4700 перерахована сума 840,00 гривень. Всього затрати позивача складають 29 741,39 гривень.
Представник позивача у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином. Представник позивача ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти постановлення заочного рішення, просила розглянути справу у її відсутність.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток на 17 грудня 2015 року та на 14 січня 2016 року, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
17 серпня 2012 року о 12 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 в м. Запоріжжі по вулиці Сорок років Радянської України, рухаючись по другорядній дорозі при виїзді на головну вул. Леонова, не надав переваги в русі та скоїв зіткнення з автомобілем «Субаро», державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2, чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, за що у відношення ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за ст. 124 від 17 серпня 2012 року АГ2 № 343766.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (арк. справи 4).
Судом встановлено, що на дату скоєння ДТП, відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Договірних зобов'язань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникало.
Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 вказаного Закону, позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону, позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.
8 жовтня 2012 року ОСОБА_2, звернувся до позивача із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «SUBARU» державний номер АР 7890 CF, під час ДТП 17 серпня 2012 року (арк. справи 5).
Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб, становить 34 681,67 гривень, відповідно до Звіту № 82 спеціаліста-автотовароведа від 5 жовтня 2012 року (арк. справи 6 10).
У звязку з настанням події, передбаченої п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі платіжним дорученням від 27 листопада 2012 року № 4704 у розмірі 28 901,39 гривень, керуючись нормами п. 41.1 ст. 41 Закону та наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 від 23 листопада 2012 року № 3409 3180 (арк. справи 14, 16).
Крім того, за послуги аварійного комісару позивачем, згідно акту виконаних робіт, розрахунку від 8 жовтня 2012 року № 52, платіжним дорученням від 26 листопада 2012 року № 4700 перераховано суму у розмірі 840 гривень, а всього витрати позивача складають 29 741,39 гривень, яку і просить стягнути на свою користь позивач з відповідача (арк. справи 17, 18, 19).
Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги в частині відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Позовні вимоги, в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень, задоволенню не підлягають з огляду на таке.
З позовної заяви вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України в особі заступника генерального директора ОСОБА_4 27 вересня 2012 року уклало контракт про надання правової допомоги №67 з ТОВ «ТАЛІОН», в особі генерального директора ОСОБА_3, яка взяла на себе зобовязання виконання правової допомоги по всім питанням повернення суми витрат відшкодування в порядку регресу, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Так, як генеральний директор ТОВ «ТАЛІОН» ОСОБА_3 має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 262 від 14 лютого 1996 року, позивач уклав договір про надання юридичних послуг від 9 червня 2009 року. Послуги адвоката на підставі контракту від 27 вересня 2012 року № 67 про надання правових послуг по вищезазначеній справі складають 2 000,00 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За змістом ст.ст. 79, 84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права.
Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу.
Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі Закон № 4191-VI) встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ.
В ст.1 цього Закону № 4191-VI, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й повязана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.
Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.
Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), документи, що підтверджують кількість годин участі особи, яка надавала правову допомогу. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Позивачем не надано документів підтверджуючих склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, не надано належних документів, підтверджуючих факт оплати гонорару, що входить до предмету доказування по справі, а тому, враховуючи неявку представника позивача ОСОБА_3 у судове засідання, в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 гривень слід відмовити.
При цьому, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 297 гривень 42 копійки, який підлягає стягненню на його користь з відповідача.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57 61, 88, 208, 212 215, 224 ЦПК України, суд
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу виплат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 29 741,39 гривень задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за надання правових послуг у розмірі 2 000,00 гривень відмовити.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: І.П. Соболєва