Справа № 301/1075/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 10 листопада 2015 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", де третьою особою без самостійних вимог є ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

27 травня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом за яким просив стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Країна" в порядку доплати 16253,14 гривень страхового відшкодування шкоди, та за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шкоди 2090,96 гривень пені, а також судовий збір.

Рішенням Іршавського районного суду від 10 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування шкоди, та пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шкоди, відмовлено.

ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення суду про задоволення позовних вимог. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції третя особа, ОСОБА_3 заперечив, вимоги апеляційної скарги та просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_2 подав заяву про розгляд скарги без участі представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав заперечення на апеляційну скаргу в якому просив розглядати скаргу за відсутності представника.

А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь в справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є, факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду ухвалено в порушення норм процесуального та матеріального права, а тому є незаконним і необґрунтованим.

Проте такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються з обставинами справи, та висновками суду першої інстанції.

Так, 17.12.2014 року, близько 14.00. год., ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_1, в с. Сільце по вул. Центральній на автодорозі Мукачево - Рогатин - Львів не дотримавшись безпечної дистанції та не врахувавши дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки Volkswagen Crafter, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

Внаслідок ДТП автомобіль марки Volkswagen Crafter, зазнав механічних пошкоджень, винним у даній ДТП визнано ОСОБА_3, що стверджено постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.01.2015 року, а. с. 6.

У той же час, відповідальність ОСОБА_3 була застрахована відповідно до укладеного між ПАТ "Страхова компанія "Країна" та ОСОБА_3 договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3357783 від 13 серпня 2014 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль марки ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_1, а. с. 7.

За цих обставин, відносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

У зв'язку з наявність страхового випадку, 19.12.2014 року до ПАТ "Страхова компанія "Країна" звернувся ОСОБА_1 із повідомленням про ДТП, яке було зареєстровано за вхідним №5222, а. с. 101-102.

Так, абзацом 1 пункту 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як передбачено частинами 3 і 4 ст. 3 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Та на підставі ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

А згідно абзацу 10 ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

На виконання даних норм, ПАТ "Страхова компанія "Країна" звернулась до ТзОВ "Експертум АВЕ" в якого замовила, звіт про оцінку пошкодженого майна. А тому, розмір матеріального збитку пошкодженого автомобіля марки Volkswagen Crafter, державний номерний знак НОМЕР_2, був визначений на підставі Звіту №10377 від 03.01.2015 року, складеного ТзОВ "Експертум АВЕ", відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданий ОСОБА_1 становить 8792,94 гривень, з урахуванням фізичного зносу та ПДВ, а. с. 105-109.

Пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль марки Volkswagen Crafter, державний номерний знак НОМЕР_2 в присутності ОСОБА_1 було 25.12.2014 року оглянуто, що підтверджується актом огляду ТЗ від 25.12.2014 року, який підписав також й позивач, а. с. 112.

Та заяву на виплату страхового відшкодування, ОСОБА_1 написав до ПАТ "Страхова компанія "Країна" - 06.03.2015 року за № 1572, а.с. 115. Відповідно до даної заяви, ПАТ "Страхова компанія "Країна" склала страховий акт № 20-114/34737/3.2.29, яким визначено кінцевий розмір страхового відшкодування шкоди за мінусом франшизи і ПДВ, що становить 6827,45 гривень, які й були сплачені 10.04.2015 року, ОСОБА_1 на його розрахунковий рахунок в банку, а.с. 116, 117. Зазначений розмір страхового відшкодування шкоди, відповідає вимогам абзацу 2 пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV.

Не погоджуючись зі звітом про оцінку майна за №10377 від 03.01.2015 року, складеного оцінювачем ТзОВ "Експертум АВЕ", ОСОБА_1 замовив авто-товарознавче дослідження у судового експерта Величко А.Д., який 04.03.2015 року склав Висновок № 56/03-15, яким визначив вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки Volkswagen Crafter, державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 23080,59 гривень, а.с. 8-12-17.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що саме цей висновок, суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, так-як звіт про вартість матеріального збитку від 03.01.2015 року є необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи, і викликає сумнів у його правильності.

Однак, такий довід позивача, не знаходить свого підтвердження з огляду на обставини справи та вимоги норм матеріального права.

За правилами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Покладаючи в основу свого висновку саме звіт про вартість матеріального збитку від 03.01.2015 року, суд першої інстанції послався на таке.

Як зазначено в пункті 33.3. ст. 33 Закону № 1961-IV, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно пункту 34.2. ст. 34 Закону № 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

І лише, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), пункт 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV.

Матеріалами справи доведено, що представник ПАТ "Страхова компанія "Країна" протягом 10 робочих днів із дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, оглянув пошкоджений автомобіля марки Volkswagen Crafter, державний номерний знак НОМЕР_2.

Виходячи з даного факту, ОСОБА_1 не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди.

При дослідженні як Звіту № 10377 від 03.01.2015 року, складеного ТзОВ "Експертум АВЕ", так і Висновку авто-товарознавчого дослідження № 56/03-15 від 04.03.2015 року, складеного судовим експертом Величко А.Д., апеляційний суд встановив, що суб'єкти оціночної діяльності, посилались на одні й ті ж нормативно-правові акти, які регулюють порядок оцінки пошкодженого майна.

Вони різняться між собою тільки тим, що у звіті № 10377 від 03.01.2015 року - ринкова вартість ТЗ до моменту пошкодження становить 278312,10 гривень; коефіцієнт фізичного зносу деталей 0,626% і розмір матеріального збитку 8792,94 гривні. А у Висновку авто-товарознавчого дослідження № 56/03-15 від 04.03.2015 року - ринкова вартість ТЗ до моменту пошкодження становить 184417,14 гривень; коефіцієнт фізичного зносу деталей 0,70% і розмір матеріального збитку 23080,59 гривень. Із цього слідує, що у Звіті визначена вища ринкова ціна ТЗ і фізичний стан ТЗ з урахуванням зносу деталей, ніж у Висновку.

При наявності розбіжностей у Звіті та Висновку із приводу розміру матеріального збитку, позивач мав право клопотати під час судового розгляду справи про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не роз'яснив йому вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Однак, на думку колегії суддів, ОСОБА_1 мав можливість заявити клопотання про призначення експертизи і в ході апеляційного розгляду. Проте, в апеляційній скарзі не заявляв, вимоги про призначення апеляційним судом такої експертизи і не подавав додатково клопотання про призначення такої. Більше того, позивач не з'явившись у судове засідання апеляційної інстанції, подав через свого представника заяву від 12.01.2016 року в якій зазначив, що розгляд апеляційної скарги вважає за можливе за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі документів.

Не дивлячись на те, що Висновок № 56/03-15 від 04.03.2015 року склав судовий експерт Величко А.Д., проте такий не може підміняти собою Експертний висновок, який складається у відповідності до ухвали суду про призначення відповідної судової авто-товарознавчої експертизи. А тому, даний висновок не має перевагу над іншими доказами, які оцінюються судом у сукупності з іншими доказами та обставинами справи.

Слід також зазначити, що позивач не зазначає, окрім того, що розмір матеріального збитку менший, чому саме не згідний зі Звітом про оцінку майна за №10377 від 03.01.2015 року, та якій конкретній нормі стосовно оцінки майна суперечить такий і чим саме, окрім, самих посилань на загальні норми.

Зазначені обставини вказують на те, що в суду відсутні підстави давати оцінку Звіту про оцінку майна за №10377 від 03.01.2015 року з точки зору вимог, які ставляться до Експертного висновку як на тому наполягає позивач. Так-як, такий не складався у відповідності до процесуального документу суду.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції й взяв до уваги саме Звіт про оцінку майна за №10377 від 03.01.2015 року, який не суперечить обставинам справи.

Окрім страхового відшкодування шкоди, ОСОБА_1 також просив стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Країна" пеню за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Відповідно до змісту абзаців 1 і 2 пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

А пунктом 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подав Заяву від 06.03.15р. за №1572 на виплату страхового відшкодування, а Платіжним дорученням за № 3691 від 10.04.15р. перераховано ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 6827,45 грн. без ПДВ, а.с. 115-117.

Із цього слідує, що ПАТ "Страхова компанія "Країна" на 35 день із моменту подання ОСОБА_1 заяви на виплату страхового відшкодування, виплатила останньому страхове відшкодування.

У зв'язку із цим відсутні підстави стверджувати, що ПАТ "Страхова компанія "Країна" здійснила виплату страхового відшкодування шкоди, пізніше за 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. А звідси, вимога ОСОБА_1 про стягнення пені з ПАТ "Страхова компанія "Країна" не знайшла свого доведення.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги, суд дотримався вищенаведених норм права, а звідси, рішення суду є законним та обґрунтованим, так-як відповідає вимогам чинного законодавства.

За наведених обставин, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин встановлених апеляційним судом, а тому, колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213 і 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 10 листопада 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : __________________

__________________