Справа № 342/1280/15-ц
Провадження № 2/342/59/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивував тим, що він є уродженцем с. Вербівці. Його батьки в 1940 р. в цьому селі побудували житловий будинок по АДРЕСА_1. Батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Мати позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6. При житті, 05.02.2008 р. ОСОБА_4 вчинила заповіт, згідно з яким заповіла позивачу належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і прибудовами. Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина. Позивач 13.02.2014 р. звертався до приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я. з заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріус відмовив з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 6912 будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 були побудовані в 40-х роках і належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городенківської районної ради 14.04.1987 р. Після смерті батька в управління спадковим майном вступила дружина померлого, одночасно мати позивача та відповідачки - ОСОБА_4, яка проживала в даному будинку до дня смерті. Оскільки позивач не може реалізувати своє спадкове право через відсутність правовстановлюючих документів спадкодавця на будинок, тому звернувся в суд з даним позовом.

В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позивач ОСОБА_1 в заяві зазначив, що позов підтримує, відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що позов визнає.

Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 6912, виданою 31.03.2014 р. Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в реєстровій книзі під реєстровим номером 9 зареєстровано, що ОСОБА_3 є власником майна, розташованого в АДРЕСА_1 Городенківського району на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городенківської районної ради 14.04.1987 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 44 від 11.03.1987р.

Довідкою № 35 від 10.02.2015 р., виданою виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради стверджено, що згідно записів погосподарської книги в житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 01.01.1991 р. були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 12.12.2000 р. Городенківським РАГС Івано-Франківської області.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті ОСОБА_3 був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р., за ст. 524 якого спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини Згідно з ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. На час смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала його дружина ОСОБА_4, про що свідчить видана виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради довідка № 34 від 10.02.2015 р. Отже, ОСОБА_4 прийняла спадщину. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 90 років в с. Вербівці, що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим 01.09.2013 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. За заповітом, нотаріально посвідченим секретарем виконавчого комітету Вербівцівської сільської ради 05.02.2008 р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, належний їй житловий будинок з прибудовами біля хати заповідала своєму синові ОСОБА_1, жителю АДРЕСА_2, всю належну їй землю та майновий пай згідно сертифіката НОМЕР_5 заповідала своїй дочці ОСОБА_2, жительці АДРЕСА_3.

На час смерті ОСОБА_4 був чинним Цивільний кодекс 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_4 за заповітом від 05.02.2008 р. є позивач ОСОБА_1, якому спадкодавець заповідала належний їй житловий будинок з прибудовами біля хати, та відповідачка ОСОБА_2, якій спадкодавець заповідала належну їй землю та майновий пай згідно сертифіката НОМЕР_5.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

На час смерті спадкодавця спадкоємці не проживали разом з нею. Про те, що позивач ОСОБА_1 13.02.2014 р. звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини свідчить Постанова від 02.11.2015 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач у визначений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивачу нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи спадкодавця на спадкове майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 збудований в 1940 р. а господарські будівлі збудовані в 1940,1971 роках, - свідчить характеристика будинку, господарських будівель та споруд в технічному паспорті на житловий будинок, їх інвентаризаційна вартість становить 64008 грн.

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний № 49417001, сформована 09.12.2015 р., свідчить про те, що право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на цей будинок позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_4, права власності на будинковолодіння судом не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 86, 524, 529, 548,549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1222,1223, 1233,1268-1270,1296,1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,60, 61, 209, 214-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний № НОМЕР_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ничик Г.І.