Справа № 192/2549/16-ц
Провадження № 2/192/446/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2016 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення 23 років,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх спільної повнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На утримання сина рішенням суду на її користь було стягнуто з відповідача аліменти до повноліття дитини.

19 лютого 2016 року синові виповнилось 18 років, а на теперішній час він є студентом другого курсу денного відділення фізико-технічного факультету Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_4, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки самостійно не здатен забезпечити себе всім необхідним для своєї життєдіяльності.

Відповідач, який зобовязаний утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, добровільно не приймає участі в наданні синові матеріальної допомоги, хоч має таку можливість, оскільки є здоровою особою та отримує пенсію військовослужбовця у розмірі близько 2000 гривень 00 копійок щомісячно, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду та прохати стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та у звязку з чим не може забезпечити своє утримання самостійно, а відповідач без судового рішення цього не робить .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохала їх задовольнити, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальне утримання їх спільному повнолітньому синові, який продовжує навчання, але не робить без судового рішення. З відповідача за рішенням суду було стягнуто аліменти до повноліття дитини, але після цього відповідач жодної участі в утриманні сина, який навчається, не приймає, а тому син знаходиться на її повному утриманні, розмір якого щомісячно становить не менше 1500 гривень, з яких 800 гривень становлять витрати на проїзд та харчування, а також необхідно придбавати одяг, підручники та канцелярські приладдя, оплачувати вартість гуртожитку в розмірі 4000 гривень щорічно. Син навчається на бюджетній основі на денній формі навчання з терміном навчання до 2019 року та на даний час отримує в навчальному закладі стипендію в розмірі 830 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання спільного з позивачкою повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини доходів щомісячно, при цьому пояснив, надавши суду і письмові заперечення (а.с.29-40), що на даний час він не працює за станом здоровя, але отримує пенсію за вислугу років у розмірі близько 2600 гривень щомісячно, в розмір якої входить доплата на двох утриманців, якими є двоє його неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, при цьому будь-яких інших доходів він не має. При визначенні розміру аліментів прохав врахувати, що він хворіє та потребує періодичного лікування, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які також хворіють та за станом здоровя потребують періодичного лікування, на що витрачаються його сімєю значні кошти, у звязку з якими він має непогашений банківський кредит. Крім цього, прохав врахувати, що син, хоч і навчається у навчальному закладі, але є повнолітньою здоровою людиною, яка може також заробляти собі на життя самостійно.

Третя особа ОСОБА_3 позов позивачки ОСОБА_1 підтримав та прохав стягнути з відповідача на її користь аліменти на його утримання, оскільки на даний він навчається в навчальному закладі на денній формі навчання за державним замовленням, де отримує стипендію у розмірі 830 гривень, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги на своє утримання від батьків, але фактично його утримує лише мама, а відповідач після досягнення ним повноліття такої допомоги не надає, хоч він і звертався до нього з таким проханням. Протягом навчального року декілька місяців мав підробіток, але навчатися та постійно працювати одночасно він не може.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши в межах заявлених позовних вимог надані докази, приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином, а відповідно до ст.201 цього Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), який народився у ОСОБА_5, в період зареєстрованого з відповідачем шлюбу, який було розірвано 05 листопада 2001 року згідно актового запису №128 по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного відділу юстиції Дніпропетровської області (а.с.4,37).

Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишалась проживати з матірю, а з відповідача на утримання сина було стягнуто аліменти за рішенням суду до повноліття дитини, що підтвердили в судовому засіданні сторони.

ОСОБА_5 в послідуючому змінила прізвище на ОСОБА_1 у звязку з реєстрацією шлюбу 05 листопада 2001 року з ОСОБА_6 (а.с.37,42).

Згідно довідки виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області №2500 від 19 липня 2016 року та акту обстеження від 20 липня 2016 року за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 повнолітній син сторін у справі ОСОБА_3 навчається в Дніпропетровському національному університеті на другому курсі, у звязку з чим зареєстрований в гуртожитку, але матеріальне забезпечення синові надає його мати ОСОБА_1 (а.с.6,7).

Судом встановлено, що спільний повнолітній син позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є студентом другого курсу фізико-технічного факультету Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_4 денної форми навчання за державним замовлення з терміном навчання з 01.09. 2015 року до 30 червня 2019 року, де навчається на неповному державному забезпеченні, та до травня 2016 року отримував стипендію у розмірі 925 гривень 00 копійок (а.с.8,34,35), а з червня 2016 року - у розмірі 830 гривень 00 копійок, що підтвердили в судовому засіданні як позивачка, так і третя особа, та не оспорював відповідач.

В той же час, потребує додаткових коштів на придбання одягу, продуктів харчування, оплати гуртожитку для проживання за місцем навчання, розвитку здібностей, духовного та фізичного розвитку, проїзду, житла та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням його віку, стану здоровя, віддаленості місця проживання від місця навчання та інше, а відповідач має можливість надавати повнолітньому сину, який навчається, матеріальне утримання, оскільки є працездатною особою та отримує дохід у вигляді пенсії за вислугою років у розмірі 2600 гривень 00 копійок щомісячно (а.с.26), що підтвердив в поданих до суду письмових запереченнях (а.с.21-22) та згідно пояснень в судовому засіданні, але не робить цього в добровільному порядку.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.5); продовження ним навчання (а.с.8,34,35); потреби в звязку з навчанням в матеріальному утриманні батьками, в тому числі і відповідачем; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, про що свідчить письмова заява відповідача про часткове визнання позову про стягнення аліментів у розмірі 300 гривень 00 копійок щомісячно (а.с.40), стан здоровя та матеріальне становище повнолітньої дитини, яка має можливість також отримувати певне матеріальне забезпечення у вигляді стипендії за місцем навчання, де навчається на державному замовлені, та відповідача, який хворіє та, хоч і не має на даний час групи інвалідності, потребує періодичного лікування за станом здоровя (а.с.25,27), має іншу сімю (а.с.24), де на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_9, 09 серпня 2012 року (а.с.32,33), які також хворіють та потребують періодичного лікування в медичних закладах не рідше двох разів на рік (а.с.28-30), тобто обставин, визначених ст.182 СК України.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що не працює, про що зазначив і в письмових запереченнях проти позову (а.с.21-22), в той же час, трудової книжки з відповідними записами про звільнення суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до ст.ст. 199-200 СК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, а фактично з батьків участь в утриманні повнолітньої дитини приймає на день розгляду справи судом лише його мати ОСОБА_1, в складі сімї якої після розірвання шлюбу між сторонами у справі проживає дитина, що не заперечував у судовому засіданні і відповідач. В той же час, повнолітній син відповідача, що навчається, потребує витрат на забезпечення харчування, одягу, фізичного та духовного розвитку, проїзду до місця проживання та матеріально-побутових умов, в тому числі поза межами навчального закладу, а встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для особи працездатного віку згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року становить 1378 гривень, а з 01 травня 2016 року - 1450 гривень, при цьому відповідно до ч.2 ст.200 СК України судом враховується обовязок та можливість утримання позивача в період навчання його матірю ОСОБА_1 та отримання державного утримання за місцем навчання у виді стипендії (а.с.34).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення 23 років, підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, що за розміром буде відповідати близько 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Крім цього, в звязку з частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, який підлягає сплаті при зверненні з позовом до суду, позивач звільнений від цих витрат відповідно до п.1 ч.11 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.182, 187, 189-192, 199-201 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення 23 років задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на його утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період його навчання, починаючи з 22 липня 2016 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі місячного платежу, відмовивши в задоволенні решти позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: суддя