Справа № 352/1302/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1212/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, третя особа Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА з повноваженнями органу опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на ухвалу Тисменицького районного суду від 08 квітня 2016 року про залишення зустрічного позову без розгляду та рішення Тисменицького районного суду від 08 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, посилаючись на те, що він на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та ОСОБА_18 №№ 2109 та 2111 від 06 грудня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу ОСОБА_19, набув права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Кокорна, 45 в м. Тисмениця Івано-Франківської області, який складається з житлового цегляного будинку, площею 64,4 кв.м., загальною площею 107, 5 кв.м., літньої кухні, погребу, двох сараїв, гаражу, вбиральні, криниці та огорожі, та на земельну ділянку, розміром 0, 1993 га в межах згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Тисменицької міської ради, вул. Кокорна № 45 Івано-Франківської області. У належному йому будинку проживають відповідачі, з якими він договір найму не укладав. Придбаний ним будинок необхідний для проживання йому та його сімї, а відповідачі добровільно його звільнити відмовляються, що спонукало його звернутися до суду. Просив усунути йому перешкоди у користуванні домоволодінням шляхом виселення відповідачів з житлового будинку без надання іншого житла.

11 листопада 2014 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі-продажу №1209 від 06 грудня 2008 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки №2111 від 06 грудня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу ОСОБА_19, посилаючись на те, що його покійна дружина ОСОБА_18 уклала оспорювані договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки як гарантію виконання зобовязання за позикою їх онукою ОСОБА_20 Погодившись на ці умови та маючи бажання допомогти онуці, він підписав відповідні документи, які стосувалися договору купівлі-продажу майна, набутого ним та ОСОБА_18 у шлюбі. Він помилився у природі правочину, оскільки вважав, що майно передається у заставу. Просив визнати недійсними та скасувати договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 08 квітня 2016 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду.

Рішенням Тисменицького районного суду від 08 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 з житлового будинку по вул. Кокорна, 45 в м. Тисмениця Івано-Франківської області без надання іншого житлового приміщення.

Не погодившись з ухвалою про залишення зустрічного позову без розгляду та рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційні скарги, в яких посилається на їх незаконність та норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а суд розглянувши справу за його відсутності, порушив вимоги ст. 169 ЦПК України. Також будь-яких даних про вручення йому та його представнику судової повістки в справі немає. Він повідомляв суд один раз про те, що хворіє і не зможе зявитися в судове засідання, а тому уклав договір з адвокатом ОСОБА_21, яка являється його представником.

Ухваливши оскаржуване рішення, суд позбавив його та його внуків і малолітніх правнуків єдиного житла та виселев його та малолітніх дітей з його приватної власності, яка була побудована ним та його покійною дружиною, і всупереч закону не перевірив чи малолітні діти мають житло і де вони будуть проживати.

Просив ухвалу та рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Оскільки апеляційна скарга подана лише ОСОБА_5, то рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом лише в частині, що стосується прав, інтересів та обовязків відповідача ОСОБА_5.

Вислухавши представника позивача та представника органу опіки та піклування, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов висновку, що належним чином повідомлений позивач повторно, а саме 03.02.2016р. та 08.02.2016р., не зявився в судове засідання без поважних причин, не повідомивши про причини неявки і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст. 150 ЖК України, дійшов висновку, що відповідачі не є співвласниками спірного житла, проживають в спірному житловому будинку без належних правових підстав, внаслідок чого порушується право власності позивача, з метою поновлення якого їх слід виселити.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. У своїй позовній заяві позивачем ОСОБА_5 зазначено адресу : Івано-Франківська область, м. Тлумач, вул. Шевченка, 90 та адресу для повідомлень : Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Кокорна, 45. (а.с.177-179 т.1), який ухвалою Тисменицького районного суду від 11 листопада 2014 року обєднано в одне провадження з первісним позовом (а.с.199 т.1).

20 жовтня 2014 року ОСОБА_5 подав заяву до суду про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що він людина похилого віку і йому потрібна допомога адвоката і він має намір укласти відповідну угоду. (а.с.123 т.1).

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги у цивільній справі, укладений між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_21 від 06.11.2014 року, яка відповідно до цього договору мала повноваження на представництво інтересів позивача протягом одного року з моменту його підписання, тобто з терміном дії договору до 06.11.2015 року. (а.с.185-188 т.1).

Справа розглядалася судом першої інстанції тривалий час, судові засідання неодноразово відкладалися та оголошувалися перерви, представник ОСОБА_5 брала участь у судових засіданнях 02.12.2014р., судове засідання 04.12.2014р. за її заявою було відкладено. У судові засідання 23.12.2014 р., 03.02.2015 р., 31.03.2015 р.,20.05.2015р., 25.06.2015 року, 04.08.2015р. представник ОСОБА_5 не зявилася, хоча повідомлялася належним чином. 03.08.2015р. ОСОБА_5 подав заяву про відкладення розгляду справи 04.08.2015 року та надати йому час та можливість найняти собі нового представника чи адвоката, який би міг юридично грамотно захистити його інтереси. (а.с.38 т.2).

Із довідки секретаря судового засідання вбачається, що сторони в судове засідання 04.08.2015 року не зявилися (а.с.39 т. 2). Про розгляд справи 09.10.2015 року на 11.00 год. ОСОБА_21, ОСОБА_5 та інші учасники справи повідомленні. ОСОБА_5 вручено повідомлення 30.09.2015 року (а.с.53 т.2). У заяві від 07.10.2015 року ОСОБА_5 просив відкласти розгляд справи, призначений на 09.10.2015 року, за станом здоровя, просив повідомити його про інший день, щоб він або його представник могли взяти участь у розгляді справи. (а.с. 60 т.2). 30.11.2015 року ОСОБА_5 знову подав заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 01.12.2015 року, надати йому час та можливість поправити своє здоровя, так як він має бажання прийняти участь в судовому засіданні та дати пояснення по суті позову. (а.с. 88 т.2 ).

Судом направлено повістку про виклик до суду ОСОБА_5М та іншим учасникам справи про розгляд справи на 03.02.2016 року. (а.с. 105 т.2). ОСОБА_5 вручено повідомлення 02.01.2016 року (а.с.110 т.2).

У судове засідання, призначене на 08.04.2016р., судом направлено повістки про виклик до суду ОСОБА_5 та іншим учасникам справи (а.с. 129 т.2). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повернутого суду, про розгляд справи 08.04.2016 року на 11.30 год. ОСОБА_5 був повідомленний 23.02.2016 року (а.с.150 т.2).

Оскільки у матеріалах справи є відомості про належне повідомлення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5, відповідно до ч. 8 ст. 74 ЦПК України, про час та місце розгляду справи щодо судових засідань, призначених на 03.02.2016 року та 08.04.2016 року. (а.с.110, 150 т.2), ОСОБА_5 не повідомив суд про причини неявки у ці судові засідання, повноваження його представника ОСОБА_21 закінчилися 06.11.2015р. і ним не надано суду відомостей про те, що він уповноважив цю особу, або будь-яку іншу на представництво його інтересів у суді, тому суд не мав жодних підстав для направлення судових повісток ОСОБА_21, оскільки на час судових засідань вона повноважень не мала.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права, тому, відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, скаргу слід відхилити і залишили ухвалу без змін, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

По суті спору судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та ОСОБА_18 №№ 2109 та 2111 від 06 грудня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу ОСОБА_19, набув права власності на будинковолодіння з господарськими будівлями та спорудами, розташоване по вул. Кокорна, 45 в м. Тисмениця Івано-Франківської області, яке в цілому складається з житлового цегляного будинку, житловою площею 64,4 кв.м., загальною площею 107, 5 кв.м., зазначений в плані літерою «А», літньої кухні «Б», погребу «В», сараїв «В1», « Г1», гаражу «Г», вбиральні «Д», криниці № 1 та огорожі № 2, та на земельну ділянку, розміром 0, 1993 га в межах згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Тисменицької міської ради, вул. Кокорна № 45 Івано-Франківської області (а.с. 6-7, т.1).

Із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що власником домоволодіння по вул. Кокорна, 45 у м.Тисьмениця Івано-Франківської області є позивач. Право власності зареєстровано ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 22552698, номер запису 2808 у книзі 18 (а.с.8).

У зазначеному будинку проживають усі відповідачі, у тому числі і апелянт ОСОБА_5, що не заперечується самим апелянтом.

Як вбачається із довідки Тисменицького Районного сектора Управління державної міграційної служби від 10 липня 2013 року відповідачі: ОСОБА_5 значиться знятим з реєстраційного обліку з м. Тисмениця, вул. Кокорна, 45 в м. Тлумач з 22.04.2008 р. (а.с.48 т.1).

Апелянт ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить адресний листок вибуття із будинку № 45 по вул.Кокорна, що у м.Тисмениця (а.с.55т. 1).

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угод.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що до способів захисту речових прав, які підлягають до застосування відповідно до положень глави 29 ЦК України, віднесено з поміж інших і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом виселення.

Судом встановлено, що у зв'язку із відчуженням 06 грудня 2008 року ОСОБА_18 позивачу житлового будинку, право власності на будинок перейшло до ОСОБА_4, доказів про наявність укладення договору найму житлового приміщення між позивачем та апелянтом суду не надано, а тому до спірних правовідносин підлягає застосування положення стаття 391 ЦК України.

Оскільки апелянт користується спірним житловим приміщенням без будь-яких на те правових підстав, чим перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпоряджання своїм майном, позивач виявив намір на власний розсуд користуватися своєю власністю, а тому вимоги його щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення із житлового будинку є обґрунтованими, а апелянт в силу ст. 391 ЦК України має бути виселений з займаного житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки суд відповідно до ст.ст. 74 та 76 ЦПК України виконав свій обовязок про повідомлення відповідача ОСОБА_5 про день, місце та час судових засідань, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення судових відправлень, відповідач ОСОБА_5 не зявився у судові засідання та не повідомив суд про причини неявки, а також не скористався своїм правом, передбаченим ст. 38 ЦПК України на участь у цивільній справі через представника.

ОСОБА_5 також посилається на те, що він є особою похилого віку і іншого житла не має, цей будинок належав його сімї, тому вважає, що не може бути виселений з нього. Ця позиція є хибною, так як будинок відчужений власником відповідно до договору купівлі-продажу, позивач набув на нього права власності на підставах, не заборонених законом, договір купівлі-продажу судом недійсним не визнаний, інші обставини (похилий вік і відсутність іншого житла) значення для вирішення даного спору не мають.

Однак, слід зауважити, що місце проживання апелянта зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_2, що свідчить про наявну у нього можливість проживати за місцем реєстрації.

Посилання апелянта на те, що суд незаконно ухвалив рішення про виселення його сімї з будинку, оскільки у ньому проживають його онуки і малолітні правнуки також не приймаються судом, бо в силу ч.ч. 1 та 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років та неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років захищають у суді відповідно їх батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Батьками малолітніх, які брали участь у справі, а також іншими відповідачами, які проживають у спірному будинку, судове рішення не оскаржено, апелянт не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що він наділений повноваженнями представляти інтереси інших осіб, які беруть участь у справі, тому на перегляд судового рішення в частині, що стосується прав, обовязків та інтересів інших осіб, апеляційний суд не має підстав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвала про залишення зустрічного позову без розгляду та рішення суду першої інстанції постановлені з дотриманням норм процесуального права, правильно застосовані норми матеріального права, тому підлягають залишенню без змін відповідно до ст.ст. 308 та 312 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 08 квітня 2016 року про залишення зустрічного позову ОСОБА_5 без розгляду та рішення Тисменицького районного суду від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_22

ОСОБА_23