Cправа № 127/2-1296/11
Провадження № 4-с/127/95/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі: Шарапанівському Р.П.,

представника заявника: ОСОБА_1,

представника органу ДВС: ОСОБА_2,

заінтересованої особи: ОСОБА_3,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 про визнання дій заступника начальника Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_4 зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, оскарженням звіту про оцінку майна, а також вимогами щодо зобовязання вчинити дії.

Скаргу мотивовано тим, що державним виконавцем, порушуються приписи цивільного кодексу України та права боржника щодо самостійного продажу своєї частки у спільному майні з дотриманням переважного право купівлі частки у праві спільної часткової власності, що здійснюється за вимогою стягувача. Так, скаржник наголошує на можливості реалізації його частки у спільному майні з публічних торгів виключно після вирішення питання можливості виділу частки зі спільного майна в натурі та реалізації її як окремого обєкту цивільного обороту. У випадку, якщо виділ частки з спільного майна неможливий, реалізація такої частки з публічних торгів у складі спільного майна можлива лише за умови відмови боржника від продажу її співвласникам чи відмови співвласників від її придбання.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримав із посиланням на мотивацію наведену у скарзі.

Представник державної виконавчої служби в судовому засіданні пояснив, що немає повноважень на виділення частки боржника в натурі, а примушувати стягувача до звернення з відповідним позовом не може. Водночас законом не заборонено звертати стягнення на частку боржника в спільному майні, в звязку з чим просить відмовити в задоволенні скарги.

Стягувач за виконавчим листом ОСОБА_3 проти задоволення скарги також заперечив посилаючись на можливість продажу частки боржника у спільному майні, про що консультувався з нотаріусом, в звязку з чим не вбачає потреби у виділенні частки в натурі, а співвласники мають право на придбання частки з публічних торгів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження, заслухавши пояснення учасників процесу, прийшов до висновку про часткове задоволення скарги виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що у Староміському ВДВС Вінницького міського управління юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-1296/11 від 08.06.2012р. виданий Замостянським районним судом м. Вінниці. За вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження ВП№49713171.

Державним виконавцем виявлено належне боржнику майно, а саме 1/3 частини квартири, що у м. Вінниці по вул. Брацлавській (Островського), 70/24. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру, майно перебуває у спільній частковій власності, відповідно боржник є співвласником спільного майна, іншими двома частинами якого володіють інші особи.

Як вбачається зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», дії органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином вбачається, що державний виконавець при провадженні виконавчих дій керується не виключно Законом України «Про виконавче провадження», а й іншими законами.

Так, Цивільний кодекс України є основним актом цивільного законодавства України (ч. 2 ст. 4 ЦК України), відповідно має вищу юридичну силу ніж cпеціальний закон.

Водночас, в даному випадку, державним виконавцем застосовується такий захід примусового виконання рішення, як звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. В цей же час, скаржник в обґрунтування скарги посилається на статтю 366 ЦК України, якою врегульовано питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності.

Таким чином, положення даної статті підлягають до застосування при провадженні виконавчих дій.

Стягувач в силу ст. 510 ЦК України є кредитором боржника, який, в свою чергу, є співвласником спільного з іншими особами майна. Враховуючи недостатність у боржника іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, стягувач може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Цією ж нормою передбачено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. Таким чином, задовольняються як права стягувача на отримання в рахунок погашення боргу суми виторгу так і права боржника, як співвласника спільного майна і права співвласників.

Продаж з публічних торгів відповідної частки боржника у спільному майні допускається виключно у випадку відмови боржника від продажу своєї частки співвласникам або відмови співвласників від її придбання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виділення частки в натурі не є обовязковою умовою для можливості продажу частки боржника, однак вирішення питання про можливість такого виділу є необхідним для дотримання як прав боржника, як співвласника спільного майна, так і інших співвласників, які не є учасниками виконавчого провадження, однак на права яких впливає вчинення виконавчих дій.

Стосовно відсутності права державного виконавця на звернення до суду з поданням про виділ частки боржника в натурі, суд зазначає, що відповідним правом наділено стягувача. Реалізація такого права забезпечує можливість звернення стягнення на частку боржника в майні, що є у спільній частковій власності. В протилежному випадку таке стягнення не є можливим, з огляду на порушення приписів вищого за юридичною силою нормативно-правового акту Цивільного кодексу України, що призводить до порушення прав боржника, як співвласника та інших співвласників, у спільній власності яких перебуває квартира, як нерухоме майно.

В силу того, що квартира чи її частина відносяться до нерухомого майна, звернення на них здійснюється згідно статті 63 Закону України «Про виконавче провадження». На 1/3 частини квартири, що належна боржнику відсутні документи. Наявним є лише свідоцтво про право власності на квартиру, відповідно відсутніми є документи, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, а відтак і оцінювати.

Суд також критично відноситься до пояснень державного виконавця про відсутність законодавчої заборони на звернення стягнення на частку боржника у спільному майні з огляду на відсутність такого майна у Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами. Так, частка боржника у спільному майні не є майном, на яке не може бути звернено стягнення, чим і обумовлена відсутність його у зазначеному переліку. Однак звернення стягнення на таку частку може відбуватись за певних умов, зокрема зясування можливості виділу такої частки зі спільного майна в натурі та реалізації як майна боржника, а у випадку неможливості такого виділу за умов надання боржнику можливості продажу її іншим співвласникам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в звязку з тим, що на даний час, у боржника відсутнє інше майно, на яке може бути звернуто стягнення, скарга підлягає задоволенню в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо повернення стягувачу виконавчого листа та зобовязання вчинити відповідні дії.

Поряд із цим, в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо оцінки 1/3 частки квартири за адресою Островського, 70/24 м. Вінниці, власником якої є ОСОБА_5 слід відмовити внаслідок пропуску строку на подання скарги, яку може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Так, про проведення оцінки 1/3 частики квартири, боржник дізналась після ознайомлення з оцінкою та в подальшому звернулась із заявою про рецензування звіту, яка на адресу Староміського ВДВС надійшла від представника боржника 02.02.2016 року. В цей же час до суду з даною скаргою боржник звернулась лише наприкінці березня 2016 року, тобто зі спливом більше ніж місячного строку.

Застосування наслідків пропущеного строку обґрунтовано також тим, що боржник подав скаргу не в звязку з тим, що не згоден з результатами визначення вартості, а тому, що вважає незаконними дії щодо оцінки 1/3 частини квартири взагалі, оскільки така оцінка є підготовкою частини спільного майна для реалізації з публічних торгів, що є порушенням ст. 366 ЦК України. Таким чином, скарга стосується безпосередньо дій державного виконавця щодо оцінки майна, а не самої оцінки. Відповідно обраховувати такий строк слід з дня коли боржнику стало відомо про її проведення, а не з дня ознайомлення боржника з рецензування звіту про оцінку. Водночас заяви про поновлення пропущеного строку до суду не надходило.

Суд звертає особливу увагу на загальний висновок про достовірність, об'єктивність, професійність оцінки майна, який викладений в рецензії на звіт про незалежну оцінку майна та в якому зазначено, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог скаржника про визнання недійсним звіту №160/15 про незалежну оцінку «імовірної» ринкової вартості (початкову ціну при примусовій реалізації) 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, оскільки підстави для проведення такої оцінки без дотримання приписів статті 366 ЦК України були відсутні та є результатом незаконних дій державного виконавця. Водночас вирішення можливості виділу частки боржника може вплинути також на її вартість, як окремого обєкту, а не частини спільного майна.

Такі вимоги можуть бути заявлені до суду виключно після рецензування звіту, оскільки, як вбачається з частини четвертої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», оскарження оцінки в судовому порядку сторонами виконавчого провадження, передбачено у десятиденний строк після повідомлення про результати рецензування відповідного звіту. Відповідно стосовно даної вимоги, строк звернення до суду боржником не пропущено.

Розгляд даної вимоги в рамках скарги боржника, як сторони виконавчого провадження відповідає розясненням Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеним у пункті 24 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року №6.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 385, 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати недійсним звіт №160/15 про незалежну оцінку «імовірної» ринкової вартості (початкову ціну при примусовій реалізації) 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є гр. ОСОБА_5 від 25 грудня 2015 року наданий ОСОБА_6 як експертом субєктом оціночної діяльності призначеною постановою державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького МУЮ від 24.12.2015 року для участі у виконавчому провадженні № 49713171.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо повернення стягувачу виконавчого листа №2-1296/11 виданого 08.06.2012р. Замостянським районним судом м. Вінниці на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобовязати головного державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 повернути стягувачу виконавчий лист №2-1296/11 виданий 08.06.2012р. Замостянським районним судом м. Вінниці на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Жмудь