Справа № 443/1246/15 Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/5180/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; В.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_4 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,

встановила:

рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року в задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача, просить його скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити вимоги, посилаючись на те, що рішення районного суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, заявник зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про пропущення банком строку позовної давності, оскільки закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору без № від 14 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_3 отримав у банку кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на викладене та те, що у порушення норм ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 01 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 50 746,74 грн., яка складається з: 5 000 грн. заборгованість за кредитом; 26 435,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 418,50 заборгованість за пенею та комісією, а також заборгованість по штрафам в сумі - 500 грн. фіксована частина і 2 392,70 процентна складова), а відтак просив задовольнити вимоги.

Встановлено, що 14 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Відповідно до цього договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 2 % на місяць на залишок заборгованості та 3,5 комісії (а.с.6).

Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с.17)

Будь-яких доказів на ствердження видачі відповідачу платіжної картки зі встановленням кредитного ліміту на неї або отримання таких коштів безпосередньо відповідачем в касі банку в справі немає, сторонами не представлено, а відповідачем заперечені ці факти.

Відповідно до пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні строків платежів по любих фінансових зобовязаннях за договором більше ніж на 120 днів боржник зобовязався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки. По закінченню строку дії картки така перевипускається банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком її дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку.

В матеріалах справи відсутні не тільки докази видачі платіжної картки, а і докази перевипуску банком картки та вручення її відповідачу.

Розрахунком заборгованості за вищевказаним договором стверджується, що станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 50 746,74 грн., яка складається з: 5 000 грн. заборгованість за кредитом; 26 435,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 418,50 заборгованість за пенею та комісією, а також заборгованість по штрафам в сумі - 500 грн. фіксована частина і 2 392,70 процентна складова (а.с.3-5).

Відповідно до цього розрахунку відповідачем не вносились будь-які кошти на погашення кредиту та процентів.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності, що передбачено ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Позивач звернувся до суду в липні 2015 року, тобто після більш як трьох років по видачі кредиту на платіжну картку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

В справі відсутні докази щодо домовленості сторін про збільшення строку позовної давності.

Матеріалами справи стверджується, що під час розгляду справи в районному суді відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відтак, відповідно до Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

А тому, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства. Рішення суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладене в постанові від 12.11.2014 р., справа № 6-167 цс14.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_5