печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Бажан О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни про примусове проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні № 48861670 щодо примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І. В. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до нежитлової будівлі, загальною площею 378,85 кв. м., котедж АДРЕСА_2, квартири АДРЕСА_1, нежитлової будівлі АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_2 - боржнику у виконавчому провадженні № 48861670, відкритого для примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2014 про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК».

У судове засідання державний виконавець не з'явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином, у поданні вказав, що просить слухати справу без участі представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суд, вивчивши подання, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх у сукупності, вважає, що у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити, виходячи з наступного.

Подання мотивується тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 48861670 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2014 у справі № 1423/14299/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» заборгованості за кредитним договором № 873/КЛ/2007 від 20 вересня 2007 року в сумі 12630241 (дванадцять мільйонів шістсот тридцять тисяч двісті сорок одна) грн. 22 коп., яка складається з основного боргу за кредитом 7608145 грн. 86 коп., заборгованості по відсоткам - 4522095 грн. 36 коп. та пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом - 500000 грн. 00 коп., а також 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 00 коп. судових витрат.

При викладі обставин у поданні вказано, що 25.09.2015 державним виконавцем Попівим Р. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику встановлено строк на самостійне виконання, копію постанови направлено боржнику до виконання, стягувачу до відома. Як зазначено, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику рекомендованою кореспонденцією за адресою: АДРЕСА_1.

Під час проведення виконавчих дій було з'ясовано, що за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником на праві власності: нежитлова будівля, загальною площею 378,85 кв. м., котедж АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_1; нежитлова будівлі АДРЕСА_3.

Встановлено, що 25.09.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення.

Державним виконавцем зазначено у поданні, що 25.09.2015 направлені доручення керівника виконавчої групи № 20.1-71/13 до ВДВС Березанського РУЮ Миколаївської області та Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ для проведення виконавчих дій в межах чинного законодавства щодо опису та арешту вищевказаного майна боржника. Згідно з актами державного виконавця ВДВС Березанського РУЮ Миколаївської області від 11.03.2016 та 17.03.2016, при виході за адресами місця розташування нерухомого майна боржника доступу до нежитлових будівель (котедж АДРЕСА_2, будівлі АДРЕСА_3) та квартири не надано, що стало підставою для звернення до суду із поданням про надання дозволу про примусове прокинення до житла боржника.

Відтак, державним виконавцем зроблено висновок, що з причин неможливості державними виконавцями провести опис майна боржника, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва залишається не виконаним, а боржник не вчинив жодної дії спрямованої на його виконання.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

При цьому частиною 2 вказаної статті передбачено імперативну норму, якою встановлено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України, міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.ст. 1, 11 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов'язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх.

Згідно з положеннями п. 9 ч. 3 ст. 5 вказаного Закону, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З аналізу ст. 376 ЦПК України вбачається, що розгляд подання про примусове входження до житла чи іншого володіння боржника проводиться судом в судовому засіданні за участю державного виконавця.

Матеріали виконавчого провадження, якими обґрунтував державний виконавець своє подання, не містять доказів про те, що боржника було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до належного йому нерухомого майна, оскільки державним виконавцем надано суду копію листа № 587/02-30 від 01.03.2016 з вимогою забезпечення державному виконавцю безперешкодного доступу лише до нежитлової будівлі, загальною площею 378,85 кв. м., котедж АДРЕСА_2, що не є підтвердженням отримання ОСОБА_2 кореспонденції з ВДВС. Окрім того, не надано доказів суду про складення повідомлення боржнику щодо інших об'єктів власності, направлення та їх отримання адресатом.

Також неможливо встановити у судовому засіданні та з подання державного виконавця не вбачається, чи відсутність доступу до нежитлових приміщень та квартири зумовлена свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця або ж це пов'язано із відсутністю власника у квартирі з об'єктивних причин.

Крім того, встановлено, що складений державним виконавцем акт про неможливість входження до нежитлової будівлі (котеджу АДРЕСА_2, від 11.03.2016 є неналежним доказом того, що боржник перешкоджав державному виконавцю описати його майно, оскільки вищенаведені акти складені лише самим державним виконавцем без участі понятих, залучення яких є обов'язковим відповідно до ч. 2 ст. 15 «Про виконавче провадження» та п. 1.5.2 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802. Відповідно до п. «г» п. 1.5.2 Інструкції, акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. Вказане правило в акті від 11.03.2016 державним виконавцем не дотримано.

За змістом ст. 376 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права, а саме про примусове проникнення до житла, за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Суду не надано доказів того, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2015, як і постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2016, лист № 587/02-30 державного виконавця від 01.03.2016 про надання доступу до приміщення отримані боржником.

Відсутність зазначених доказів свідчить про необґрунтованість подання державного виконавця про примусове входження до житла.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 376 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни про примусове проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні № 48861670 щодо примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.11.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Литвинова