Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/1402/15-ц

Провадження №2/547/43/16

13 січня 2016 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.,

при секретарі Козулі Н.П.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської центральної районної лікарні Семенівського району Полтавської області про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду з позовом, в якому зазначав, що він працює в Семенівській центральній районній лікарні на посаді лікаря-нарколога. У період з червня по серпень місяць 2015 року включно йому відповідачем не виплачено суму індексації заробітної плати у розмірі 2 185 грн. 82 коп. Невиплату суми індексації заробітної плати за вказаний період адміністрація установи пояснювала відсутністю коштів.

Позивач просив постановити рішення про стягнення з відповідача на його користь 2185 грн.82 коп. проіндексованої заробітної плати, 223 грн. 60 коп. грошової компенсації у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати та 3 000 грн. моральної шкоди через порушення його законних прав на оплату праці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги, зменшивши їх на суму індексації заробітної плати та просив стягти з відповідача компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 223 грн.60 коп. та моральну шкоду у раніше заявленому розмірі. При цьому позивач пояснив, що в грудні 2015 року відповідач сповна виплатив йому суму індексації заробітної плати за червень серпень 2015 року.

Представник відповідача змінені позовні вимоги не визнав та прохав відмовити у задоволенні позову, при цьому пояснив, що в червні-серпні 2015 року індексація заробітної плати дійсно не здійснювалася через відсутність належного фінансування установи її власником Семенівською районною радою. Адміністрація установи неодноразово зверталася до райдержадміністрації, районної ради з проханням закласти у кошторис 2015 року кошти на індексацію заробітної плати, однак кошти на індексацію не були виділені. До того ж урядом не розроблено і не затверджено порядку проведення індексації заробітної плати та інших доходів населення у 2015 році. У тому, що індексація заробітної плати у вказаний період не провадилася вини Семенівської ЦРЛ немає. Представник відповідача пояснив також, що він не вбачає підстав для стягнення з лікарні моральної шкоди, оскільки вважає, що така не була завдана позивачеві. Лікарня надавала позивачеві, як інваліду війни, адекватну медичну допомогу, якої той потребував, забезпечувала його ліками, надала соціальну допомогу у розмірі 500 гривень.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що змінені позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Семенівській ЦРЛ на посаді лікаря-нарколога.

У червні, липні та серпні 2015 року позивачеві не було проіндексовано заробітну плату і той недоодержав відповідно 873 грн.31 коп., 640 грн. 87 коп. та 918 грн. 14 коп., всього 2 432 грн. 32 коп. Вказана сума індексації позивачеві виплачена лише у грудні 2015 року, що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2015 року.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-111 індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, виконання яких відповідно до приписів ст. 19 цього закону є обовязковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Індексація заробітної плати працівників проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року.

Відповідно до ст. 33 вказаного Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 5 цього ж Закону визначено джерела коштів для проведення індексації грошових доходів населення.

Аналіз законодавства свідчить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог вказаних законів та інших нормативно-правових актів проведення індексації у звязку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обовязковим для всіх юридичних осіб -роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Про обовязковість індексації заробітної плати зазначав у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 Конституційний суд України щодо тлумачення ст. 233 ч.2 КЗПП Суд зазначив, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг, що працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати.

При вирішенні спору суд не зважає на твердження відповідача про відсутність джерел фінансування індексації заробітної плати та нерозроблення Урядом України порядку проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат, передбаченого пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України « Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Рішення про затвердження особливого порядку індексації зокрема заробітної плати дійсно не прийнято, але це не означає, що така індексація не повинна проводитися взагалі.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено джерело коштів на проведення індексації. Зазначена норма не скасовує виплати індексації заробітної плати та не повязує індексацію з надходженням коштів до конкретного власника підприємства, установи чи організації.

Суд вважає, що невиплата індексації заробітної плати, а фактично заробітної плати, є обмеженням права позивача на майно.

Як зазначав Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» поняття «власність» має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатися як «майнові права», і, таким чином, як «власність».

Суд зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У звязку з цим Європейський суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання зобовязань.

Таким чином несвоєчасну виплату індексації заробітної плати суд розцінює як порушення чинного законодавства України , так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже відповідач не мав законних підстав не виплачувати позивачу індексацію заробітної плати.

Суд приймає пояснення відповідача про те, що індексація заробітної плати за червень-серпень 2015 року була виплачена позивачеві у грудні 2015 року.

Порядок виплати компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2010 року.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону така компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти і виплату заробітної плати та компенсації заробітної плати як складової останньої.

Порядок розрахунку такої компенсації затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2001 року №159.

Наданий позивачем розрахунок компенсації, а вірніше правильність такого розрахунку, визнано відповідачем у судовому засіданні.

Таким чином позивач заслуговує на компенсацію втрати частини доходу у виді заробітної плати через порушення строків її виплати у заявленому розмірі.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то вони, на думку суду, підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Стягнення моральної шкоди на користь працівника передбачено ст. 237-1 КЗПП України. Моральна шкода стягується з роботодавця у разі встановлення факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що будь-яке порушення, повязане з невиплатою заробітної плати вчасно чи неповною виплатою, завдає працівникові моральних страждань та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Невиплату позивачеві сповна заробітної плати протягом червня, липня та серпня 1015 року загалом у розмірі більше 2 400 гривень суд вважає суттєвим порушенням трудових прав позивача, що тягнуть за собою спричинення моральної шкоди. При цьому суд зважає на пояснення позивача про наявність у нього численних хронічних захворювань та потребу у їх систематичному лікуванні.

Суд вважає, що одержання позивачем заробітної плати упродовж трьох місяців у значно меншому розмірі, ніж він заслуговував, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає недостатнім самого факту виплати позивачеві заробітної плати в грудні 2015 року, щоб вважати цей факт компенсацією моральної шкоди.

Разом з тим заявлену суму моральної шкоди позивачем суд вважає завищеною з огляду на саму суму недоплат, тривалість вимушених порушень, ступеню страждань від порушення прав позивача.

З урахуванням принципу розумності та достатності суд вважає за можливе і необхідне стягти з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 гривень.

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе через важкий фінансовий стан відповідача звільнити його від сплати судового збору на користь держави.

Керуючись ст. 10,11,60,88, 212-214,218 ЦПК України, ст.ст. 33,34,95,233, 237-1 КЗПП України, ст. 23 ЦК України, ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», рішенням Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року «Кечко проти України»,

Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягти з Семенівської центральної районної лікарні Департаменту охорони здоровя Полтавської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 223 (двісті двадцять три) гривні 60 коп.

Стягти з Семенівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 500 (пятсот) гривень моральної шкоди, завданої у звязку з порушенням трудового законодавства.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Звільнити Семенівську центральну районну лікарню від сплати судового збору в дохід держави на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя Семенівського районного суду

Полтавської області ОСОБА_4

Повний текст рішення виготовлено 18 січня 2016 року.