Справа № 459/2407/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/3878/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2016 рокузадоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8 765 грн. основного боргу за договором позики від 16 жовтня 2013 року з врахуванням індексу інфляції та 22 500 грн. процентів за користування грошовими коштами за цим договором.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що за фактом шахрайства в діях ОСОБА_3 розпочато досудове розслідування. Стверджує, що ним позивачу неодноразово передавались кошти для погашення заборгованості в сумі 70 000 грн. Вказує, що позивач під час його допиту повідомив, що будь-яких записів щодо надання грошових коштів відповідачу не вів, так як останній періодично повертав їх та на даний час в повному обсязі розплатився.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між сторонами був укладений у письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача 5000 грн. позики зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 25 % від суми позики щомісяця, строком до 16 грудня 2013 року (а.с. 5).

Факт отримання відповідачем зазначених коштів підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 16 жовтня 2013 року та розпискою від 16 жовтня 2013 року (а.с. 7,8).

Встановлено, що відповідач умов договору не виконав.

Відповідно до п.п. 1-5 договору позики від 16 жовтня 2013 року позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 5000 грн., що еквівалентно 610 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 долар США = 8,19 грн.) під 25 % місячних.

Факт одержання грошей підтверджується переказом коштів на рахунок позичальника в ПАТ КБ «Приватбанк», за № 5168 7572 2736 1831, який закріплений за його паспортними даними і розпискою позичальника. Зазначену вище суму грошей разом із процентами позичальник зобовязується переказати позикодавцеві на його банківський рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», за № 5168 7572 2736 1963 в строк до 16 грудгя 2013 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен видати позичальнику розписку про те, що позика з відсотками погашена повністю і жодних претензій позикодавець до позичальника не має. В разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Позика вважається повернутою в момент переказу позикодавцеві грошей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку, що основний борг відповідача за договором позики від 16 жовтня 2013 року з врахуванням індексу інфляції становить 8785,02 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Встановлено, що відповідач повинен був сплачувати позику на банківський рахунок позивача, що визначено договором позики, з яким відповідач був ознайомлений та підписав його. Свої зобов»язання він не виконав.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: