Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальність «МС Девелопмент» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 січня 2016 р. за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальність «МС Девелопмент» про розірвання договору оренди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ТОВ «МС Девелопмент» у листопаді 2015 р.

Просив розірвати договір оренди нежилого приміщення від 20.04.11 р., укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «МС Девелопмент», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний № 481, і стягнути з ТОВ «МС Девелопмент» на його користь 487.20 грн. судового збору та 5000 грн. витрат з оплати правової допомоги адвоката.

На обґрунтування зазначав, що 20.04.15 р. ОСОБА_3 і ТОВ «МС Девелопмент» уклали та нотаріально посвідчили договір оренди нежилого приміщення (надалі Договір), за яким відповідач отримав у платне користування нежиле приміщення загальною площею 168.1 м кв. по вул. Минайській, 34, у м. Ужгороді.

20.08.13 р. ОСОБА_3 подарувала орендоване приміщення ОСОБА_2 і цього дня всі права орендодавця перейшли до нового власника як правонаступника.

Відповідач порушив п.4.1 Договору, яким передбачено здійснення щорічної індексації орендної плати на індекс інфляції попереднього року. На це 10.08.2015 р. ним було письмово запропоновано внести зміни до Договору. Серед іншого пропонувалося встановити орендну плату в розмірі 250 грн. за 1 м кв. у місяць. Відповіді на пропозицію відповідач не надав, а лише почав нараховувати індексацію і сплачувати вже проіндексовану орендну плату.

Однак, при укладені договору оренди та за період його дії спочатку ОСОБА_3, а потім і він, розраховували отримувати належну оплату за користування орендованим приміщенням, на розмір якої б не вплинули інфляційні процеси в Україні, тому в цьому випадку завдана позивачеві шкода у виді неотримання належних (проіндексованих) орендних платежів протягом тривалого часу є значною у співвідношенні з розміром таких платежів без індексації.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.01.16 р. позов задоволено повністю (а.с.36-38).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що заборгованість виникла внаслідок допущеної помилки працівників відповідача і якби позивач скоріше звернувся із проханням індексувати орендну плату, цієї ситуації б не виникло; не є істотним порушенням умов договору несплата всього 5.5 % орендної плати від суми орендної плати, яку позивач отримує до кінця строку дії договору; відсутні докази в підтвердження факту істотності порушення умов договору.

У письмовому поясненні та в судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_5, не визнав скарги як необґрунтованої і просить залишити рішення суду без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив з обґрунтованості й доведеності позову, оскільки завдана позивачеві шкода у вигляді неотримання проіндексованих орендних платежів є значною у співвідношенні з розміром таких платежів без індексації.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через його невідповідність обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як видно з матеріалів справи, договір оренди нежилого приміщення від 20.04.2011 р. був укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «МС Девелопмент» строком на 8 років. Предметом договору є нежиле приміщення загальною площею 168.1 кв. м по вул. Минайській (колишня ОСОБА_6), 34, у м. Ужгороді (а.с.4-5).

Згідно з п.2.2. Договору в разі зміни власника обєкту цей договір зберігає юридичну чинність; права та обовязки орендодавця переходять до нового власника обєкту в порядку правонаступництва.

У підтвердження права на позов у звязку зі зміною власника орендованого приміщення ОСОБА_2 послався на договір дарування нежитлового приміщення від 20.08.2013 р. (а.с.11).

Однак, предметом цього договору є нежитлове приміщення по вул. Минайській, 34, у м. Ужгороді загальною площею 92.6 кв. м (а.с.11-12).

Суд першої інстанції залишив це поза увагою, що призвело до розгляду спору по суті за наявності неналежного позивача, тобто особи, права якої не порушені.

Наданий представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_5, на стадії апеляційного зясування обставин справи та перевірки їх доказами договір дарування нежитлового приміщення від 20.08.2013 р., предметом якого є нежиле приміщення загальною площею 168.1 кв. м по вул. Минайській, 34, у м. Ужгороді (а.с.78), поданий із порушенням вимог ст. 131 ЦПК України, за правилами якої сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Попри це, з приводу самих спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.6.2. Договору розірвання такого в односторонньому порядку не допускається, окрім випадків, прямо передбачених ЦК України.

За приписами ст. 651 ЦК України, на яку як на загальну правову підставу посилається ОСОБА_2 в особі представника адвоката ОСОБА_5, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Установлено, що за п.4.1. Договору (у редакції згідно з договором від 14.03.2012 р. про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від 20.04.11 р., реєстровий номер 860), починаючи з 01.01.2012 р. орендна плата за використання обєкту складає у місяць 9100 грн. (без ПДВ). Індексація орендної плати відбувається щорічно на індекс інфляції попереднього року. Така індексація нараховується через кожний повний рік оренди, починаючи з дати підписання акту прийому-передачі обєкту (а.с.10).

При цьому, сам порядок, строки нарахування і сплата індексації не врегульовані Договором.

Акт прийому-передачі підписаний ОСОБА_3 і ТОВ «МС Девелопмент» 01.05.2011 р. (а.с.9).

Однак, із часу настання права на отримання індексації орендної плати (2012 р.) і до 10.08.2015 р. ні ОСОБА_3 (попередній орендодавець), ні ОСОБА_2 не заявляли про порушення цього права ТОВ «МС Девелопмент» і лише 10.08.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача з листом-пропозицією щодо зміни договору оренди (а.с.13).

У цьому ж листі водночас зазначено, що «згідно з укладеним сторонами договором від 30.05.2013 р. до договору оренди від 20.04.2011 р. унесені зміни щодо статусу орендодавця, зокрема, сторони дійшли згоди про те, що з 01.04.2013 р. орендодавець виступає як фізична особа-підприємець», а така обставина виключає цивільну юрисдикцію апріорі.

Окрім цього, згідно з розрахунком і платіжними дорученнями відповідача, які позивач не спростував, ТОВ «МС Девелопмент» із моменту отримання указаного листа від 10.08.2015 р. погасило виниклу заборгованість з індексації, яка складає загалом лише 33812 грн., і надалі сплачує орендну плату з урахуванням такої (а.с.58-71), що не заперечується.

З урахуванням індексів інфляції за 2011-15 р. р. (104.6, 99.8, 100.5, 124.9 і 143.3 відповідно), сум орендної плати за ці роки (27200 грн. 2011 р., по 109200 грн. за 2012-2015 р. р.) і фактичного погашення заборгованості з індексації, немає підстав стверджувати про настання реальної шкоди для орендодавця, неможливість досягнення ним цілей договору та істотну різницю між тим, на що він має право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він зміг отримати.

За таких обставин сам факт порушення умов Договору відповідачем у формі несвоєчасної сплати індексації орендної плати не може бути розцінений як істотне порушення Договору та слугувати підставою для його розірвання за ст. 651 ЦК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню як незаконне та необґрунтоване із ухваленням нового про відмову в позові за безпідставністю.

Керуючись ст. 651 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 33, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МС Девелопмент» задовольнити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 січня 2016 р. скасувати.

3. У позові ОСОБА_2 відмовити.

4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: