Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

при секретарі Маркевич Я.С.,

за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта банк» звернулось в суд із вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що 25.09.2007 року між публічним акціонерним товариством (далі по тексту ПАТ) «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 53 100 дол. США на строк з 25.09.2007 року по 24.09.2032 рік.

26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (в тому числі за кредитним договором укладеним з ОСОБА_2.).

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось договором поруки укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 25.09.2007 року.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_2 щодо повернення кредиту не виконує у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року за ним утворилась заборгованість у сумі 1 045 337, 21 грн., яку банк і просив стягнути.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 1 028 443 грн. 45 коп. В задоволені решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

З таким рішенням ОСОБА_2 не погодився в інтересах якого його представником подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення із поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, у зв'язку із пропуском строку давності звернення із такою вимогою. Стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором із врахуванням усіх обставин справи та нового обрахунку заборгованості на час ухвалення рішення із застосуванням ст. 616 ЦК України.

Рішення суду поставлено під сумнів з посиланням на його необґрунтованість у відсутність з'ясування усіх фактичних обставин справи без дослідження і надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

На підтвердження вимог апеляційної скарги, наведені обставини про те, що судом не перевірено розрахунок банку, який є необґрунтованим та на котрий суд посилався задовольняючи позовні вимоги, не витребувано детальний розрахунок заборгованості. При цьому, визначаючи суму заборгованості, на переконання скаржника, повинні застосовуватись правила ч. 3 ст. 551, ч. 2 т. 616 ЦК України.

Також скаржник посилається на те, що в договорі поруки не було досягнуто умов щодо його строку, а тому застосуванню підлягають правила ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, ОСОБА_3 перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини 4-тої статті 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 3. 1. Договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості за кредитним договором (а. с. 25).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що 25.09.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 31.3ВН/23/07-НВ (а. с. 5-15).

Згідно Договору банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 53 100,00 доларів США зі сплатою 12,7% річних (п. 2.4) на строк з 25.09.2007 року по 24.09.2032 року на купівлю квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1

В забезпечення виконання умов цього договору із ОСОБА_4 цього ж дня був укладений договір поруки, згідно з яким боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за кредитним договором.

Пунктом 2.6. Договору поруки передбачено, що усі зміни та доповнення до кредитного договору банк та позичальник оформлюють без погодження з поручителем за винятком випадків збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Пізніше між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений 29.01.2010 року договір №1 про внесення змін до кредитного договору згідно з яким пункт 4.3 викладений в новій редакції та доповнено пункт 4.14.3 (а. с. 16), а потім 23.04.2010 року договором №2, ці пункти викладені знову у новій редакції разом з пунктом 4.1.1 і стосувались умов щодо погашення кредиту (а. с. 17-20).

26.07.2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору в котрій сторони вирішили питання щодо: черговості погашення заборгованості за кредитним договором, розміру сплати та дат погашення щомісячних платежів, забезпечення залишку коштів на рахунку, право банку на договірне списання коштів тощо (а. с. 21-23).

У зв'язку з укладенням цих договорів договором №1 та договором № 2 від 23.04.2007 року були внесені зміни до договору поруки від 25.09.2007 року укладеному з ОСОБА_4 (а. с. 27- 29).

26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами на підставі укладеного між цими товариствами договору купівлі - продажу прав вимоги.

ПАТ «Дельтабанк» скористався своїм правом про дострокове повернення кредиту про що 04.08.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була направлена вимога (а. с. 34-35).

Положеннями п. 1.1. Договору поруки визначено, що Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань Позичальником.

Зокрема, за повернення кредиту в розмірі 53 100 доларів США, сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, у встановлений цим Договором строк до 24 вересня 2032 року, що спростовує доводи апеляційної скарги стосовно невизначеності терміну дії договору поруки.

В даному випадку застосовуються положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, котрою визначено, що якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідач зобов'язаний підтвердити обставини, якими він спростовує вимоги позивача.

Оспорюючи суму заборгованості стягуваної судом першої інстанції, вважаючи її значно завищеною, та посилаючись на необґрунтованість обрахунку наданого ПАТ «Дельтабанк», скаржник не спромігся навести на підтвердження цих обставин жодних доказів.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України застосовуються щодо зменшення лише штрафних санкцій і не стосуються відсотків, в даному позові питання про стягнення штрафних санкцій взагалі не ставилось.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо можливості застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 616 ЦК України, то для їх застосування відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення виконання кредитних зобов'язань, що сталось з вини позивача.

Апелюючи заочне рішення ОСОБА_3 також посилається на порушення норм процесуального права, зокрема неналежне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи відсутні відповідні докази такого повідомлення ОСОБА_4, а також судом не надано належної оцінки доказам наданих нею в суді першої інстанції щодо поважності причин неможливості з'явитися до суду в дні розгляду справи.

Однак доводи апеляційної скарги і в цій частині спростовуються матеріалами справи. Оскільки вбачається, що відповідача ОСОБА_4 рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які він не отримував за закінченням терміну їх зберігання у поштовому відділенні та через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» було повідомлено про дату та час розгляду справи за даним позовом (а. с. 71, 81, 95, 100), що в розумінні ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням.

Крім того, заяви ОСОБА_3 про неможливість явки до суду через хворобу були враховані та оцінені судом першої інстанції, котрий дотримуючись вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалив заочне рішення на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

За наведених обставин, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 січня 2016 року ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: