АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.
суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.
при секретарі:Абдуллаєвій Е.Б.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лежух Тетяни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів.

Колегія суддів,
В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, в сумі 282 507 грн. 82 коп. на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Вимоги обґрунтовувала тим, що 23 липня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (надалі ПАТ «КБ «Експобанк») було укладено договір кредиту, за яким вона отримала кредит, у сумі 175000 грн. Виконання зобов`язань за вказаним договором забезпечувалось заставою банківським вкладом за договором банківського вкладу від 23 липня 2014 року.
Зазначала, що нею належним чином виконувалися зобов`язання за кредитним договором й після введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Експобанк» вона звернулася до уповноваженої особи Фонду з вимогою погашення зобов`язань за кредитним договором за рахунок коштів депозитного договору. Проте листом відповідач повідомив про неможливість проведення таких зарахувань, чим порушив її права, а тому просила провести відповідні розрахунки й стягнути з відповідача 282 507 грн.82коп.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Колегія суддів, вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, 24 липня 2013 року між ПАТ « КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №1212/13180/2013 банківського вкладу «Класичний», за умовами якого банк прийняв від вкладника грошові кошти, в сумі 12 210 дол. США строком з 27 липня 2013 року до 24 серпня 2014 року включно зі сплатою 9% річних (а.с.6).
Угодою №1 від 07 липня 2014 року сторонами була змінена дата повернення вкладу на 24 серпня 2016 року та доданий п.3.6 щодо договірного списання коштів (а.с.7). 26 червня 2014 року вклад було поповнено на суму 4 790 дол. США (а.с.8).
23 липня 2014 року між АТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №01/14-UAH-CK за умовами якого банк надав позивачці кредит в розмірі 175 000 грн. зі строком користування по 23 серпня 2016 року та зі сплатою 23% річних (а.с.9-10).
Виконання позивачем своїх зобов`язань за договором кредиту забезпечувалось заставою-майновими правами за договором банківського вкладу № 1212/13180/2013 від 24 липня 2013 року шляхом укладання договору застави майнових прав за договором банківського вкладу від 23 липня 2014 року (а.с.11-16).
Відповідно до матеріалів справи, 25 вересня 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд) прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Експобанк") з відшкодуванням з боку фонду коштів за вкладами фізичних осіб.
Встановлено, що протягом січня - лютого 2015р. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Фонду із заявами, в яких просила здійснити погашення кредитних зобов`язань за рахунок коштів депозитного договору (а.с.21,22).
Разом з тим, листом від 25 лютого 2015 року уповноваженою особою Фонду у проведенні індивідуального задоволення вимог та зарахування зустрічних вимог відмовлено (а.с.22).
Положеннями п. 7 ч. 1 ст. З КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Ухвалюючи по справі рішення в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, відповідно до ухвали від 23 вересня 2015р. (а.с.45-47), виходив з того, що хоча стороною у спорі є суб`єкт владних повноважень, проте вимога про визнання його дій неправомірними не заявлена, а ця обставина виключає його розгляд за правилами КАС України.
При цьому, суд керувався правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013р. по справі № 21-204а13.
Разом з тим, районний суд не звернув увагу на зміст правового обґрунтування, яке міститься у постанові Верховного Суду України за результатами розгляду справи за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування суми зайво виплаченої пенсії.
Відповідно до положень згаданої постанови, яка містить викладені висновки, судом визнано доведеним, що Військкомат у спірних правовідносинах не виконував функцій суб`єкта владних повноважень, а виступав організацією, установою, яка мала надати документи, необхідні для перерахунку пенсії органами, що призначають пенсії.
В той час як за встановлених у даній справі обставин, Фонд у спірних правовідносинах виконував спеціальні функції державного управління в сфері гарантування вкладів фізичних осіб.
У пункті 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року № 3, зазначено, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.
Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.
Відповідно до поданого в порядку цивільного судочинства позову, ОСОБА_1 не оскаржено дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а лише заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів, у сумі 282 507грн.82коп.
Разом з тим, зі змісту позову вбачається, що свої вимоги позивачка обґрунтовувала протиправними діями Фонду щодо відмови у задоволенні поданих нею протягом січня-лютого 2015р. заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з чим просила провести відповідні зарахування й стягнути з Фонду кошти.
Вказані обставини свідчать про штучне формування підвідомчості справи.
При цьому, залишилися поза увагою суду та належної оцінки й долучені до справи докази того, що позивачкою раніше оскаржувалися до адміністративного суду дії Фонду щодо відмови в проведенні зарахування зустрічних вимог за договорами кредиту та банківського вкладу й постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено з наведенням відповідних висновків та обґрунтувань ( а.с.53-67).
Отже, районний суд належними чином не врахував зазначені обставини й розглянув публічно-правовий спір, який не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи, що порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з підстав, передбачених ч.1 ст.310 та п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 205, 303, 307, 310, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Лежух Тетяни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасувати.
Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів закрити.
Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/23386/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2357/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.