Справа № 346/1692/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1673/2016
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Соколовського В.М., Фединяка В.Д.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 травня 2016 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та знято їх з реєстрації в цій квартирі. Вирішено також питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На рішення суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права. Всупереч вимог закону суд не врахував її клопотання про відкладення розгляду справи за станом здоровя та прийшов до неправильного висновку про можливість постановлення заочного рішення. Причини її неявки були поважними, що підтверджується відповідною довідкою, а відтак встановлення цієї обставини є обовязковою підставою для скасування заочного рішення. Крім того, оскільки вона була позбавлена можливості брати участь в судовому засіданні, то відповідно суду не представлено доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зокрема, такими є наявність в провадженні Коломийського міськрайонного суду цивільної справи за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції. Предметом спору в цій справі є правомірність проведення ВДВС електронних торгів з реалізації арештованого майна. В даному випадку - спірної квартири. Також в інтересах ОСОБА_3 до суду подано позовну заяву про визнання електронних торгів недійсними.

В звязку із цим апелянт вказувала, що для правильного вирішення первісного позову необхідним є зупинення провадження в даній справі до підтвердження/спростування недійсності проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна. Відтак, будучи відсутньою в судовому засіданні 17 травня 2016 року з поважних причин вона не змогла належним чином представляти інтереси свого довірителя та вказати суду про такі важливі обставини.

Також судом не взято до уваги, що спірна квартира виступає предметом іпотеки та є єдиним житлом ОСОБА_3 А відповідно до положень ст. 109 ЖК України, зважаючи на придбання квартири за рахунок кредиту (позики) банку, йому повинно бути надано житло для тимчасового проживання.

Таким чином, без врахування наведених обставин висновок суду про виселення відповідача з квартири є передчасним.

З цих підстав просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимогст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалене у справі рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, втративши право власності на спірну квартиру, втратив і складові цього права: володіння, користування, розпоряджання, у звязку із чим право користування жилим приміщенням втратив також член його сімї ОСОБА_4 А тому позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом виселення їх з цієї квартири та зняття з реєстрації місця проживання в ній.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Зі змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається із матеріалів справи на виконанні у відділі державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції знаходився виконавчий лист №346/5410/13-ц, виданий 15 вересня 2014 року Коломийським міськрайонним судом, про звернення стягнення на предмет іпотеки належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення боргу.

У процесі проведення виконавчих дій 05.02.2016 року старшим державним виконавцем ВДВС ОСОБА_6 складено акт про проведені електронні торги. Зі змісту цього акту вбачається, що електронні торги з реалізації майна (однокімнатної квартири по вул. Костомарова, 4/45 в м. Коломия, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1-247 від 22 вересня 2006 року), що були призначені на 20.01.2016 року, вважаються такими, що відбулися. Протоколом №140746 по лоту 117827 проведення електронних торгів, сформованим 26.01.2016 року ДП «Інформаційний Центр» про проведення електронних торгів переможцем торгів визнаний ОСОБА_2 (а.с.5,9).

Встановлено, що на підставі вказаного акту 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано свідоцтво, відповідно до якого ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з однокімнатної квартири № 45, яка розташована в м. Коломия, вул. Костомарова, 4. Цього ж дня за позивачем зареєстроване право власності на квартиру (а.с.6,7-8).

Однак, як видно зі змісту довідки ОСББ «ОСК-4» №69 від 16.03.2016 року за адресою м. Коломия вул. Костомарова, 4/45 зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.13).

Зясовано, що з приводу неправомірних дій зі сторони ОСОБА_3 позивач звертався до Коломийського ВП ГУНП. За результатами розгляду цього звернення останньому розяснено право на звернення до суду, оскільки в діях відповідача вбачаються ознаки цивільно-правових відносин (а.с.14,15).

За правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, ОСОБА_3 продовжує в ній проживати, там знаходяться його особисті речі, що свідчить про порушення права власності позивача.

Зясовано, що позивачем предявлено до суду негаторний позов з підстав, визначених ст. ст. 316, 391 ЦК України. Саме тому він просив усунути порушення у володінні та користуванні власністю з боку відповідачів шляхом їх виселення із спірної квартири та зняття з реєстрації місця проживання в ній.

Правом на негаторний позов наділений в тому числі власник, що володіє річчю, але позбавлений можливості користуватися чи розпоряджатися нею. Як відповідач у такому спорі виступає особа/особи, що своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння).

Відтак, обов'язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки.

В даному випадку на відповідачів покладається обов'язок по доведенню факту правомірності їх проживання у будинковолодінні, чого зроблено не було.

Посилання представника апелянта ОСОБА_3Д щодо придбання спірної квартири за рахунок кредитних коштів банку, а отже можливість його виселення тільки з наданням житлового приміщення для тимчасового проживання не заслуговують на увагу, оскільки норми ст. 109 ЖК України на спірні правовідносини не поширюються.

Зважаючи на вищезазначені обставини суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

При цьому колегія суддів також враховує положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину у випадку, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Надуманими є також твердження апелянта щодо недотримання судом при вирішенні спору норм процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому колегія суддів виходить з положень ч.3 ст. 309 ЦПК України про те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що справа призначалася до розгляду на 26.04. та 17.05.2016 року, про що апелянт та його представник були повідомлені належним чином (а.с. 39-42). 17.05.2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 повторно подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, зазначивши при цьому поважною причиною відсутності - стан здоровя, Однак, на підтвердження цього належних доказів нею не представлено.

Відтак, за наведених обставин в суду були правові підстави вважати повідомлені представником відповідача причини неявки неповажними, що давало можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та враховуючи, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

А отже, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оцінюючи наявні у справі докази, судова колегія вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив рішення по суті позовних вимог з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити, а заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: В.М. Соколовський

ОСОБА_8