печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Правосудова Марина Вікторівна про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

25 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 304 802, 18 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 25.12.2012 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до змісту якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 64 400,00 грн., що еквівалентом за офіційним курсом НБУ становить 8 000, 00 дол. США, які зобов'язувався повернути до 25.03.2013 року. Позивач у позовній заяві вказував, що після закінчення строку дії позики і до цього часу відповідач грошові кошти не повернув, від нього переховується, на дзвінки не відповідає. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем обов'язків щодо повернення коштів за договором позики, просить суд стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 % від загальної суми за кожний місяць прострочення.

Відповідач, не погоджуючись із позовом в цілому, пред'явив до позивача зустрічний позов (а.с.45-49), в якому просив у задоволенні первісного позову відмовити, визнати договір позики, серія ВТА, №601894 від 25.12.2012 року, укладений між фізичними особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Правосудовою М.В., недійсним. Зустрічний позов відповідач мотивував тим, що він грошей за договорами позики від позивача не отримував, а при укладанні договору позики, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Правосудовою М.В. не було дотримано форми щодо договору новації боргу в позикове зобов'язання та не було його повідомлено про те, що підстави для укладання договору новації відсутні, що призвело до дефекту волі позивача, тобто невідповідності волі та волевиявлення у позивача при укладанні договору позики, оскільки позивач був упевнений, що є боржником відповідача та укладає договір новації боргу у позикове зобов'язання, а не звичайний договір позики.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав первісний позов в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість вимог, просив відмовити в позові в повному обсязі. Також, представником позивача була подана заява про застосування до зустрічного позову строків позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти первісного позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити. Зустрічний позов просить задовольнити та визнати договір позики від 25 грудня 2012 року недійсним.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2012 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до змісту якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 64 400,00 грн., що еквівалентом за офіційним курсом НБУ становить 8 000, 00 дол. США, які зобов'язувався повернути до 25.03.2013 року.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що грошові кошти за вищезазначеним договором позивачу повернуті не були.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З пояснення відповідача за первісним позовом вбачається, що 25 грудня 2012 року, при укладенні договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Правосудовою М.В. не було дотримано форму щодо договору новації боргу в позикове зобов'язання та не було повідомлено ОСОБА_2 про те, що підстави для заключення договору новації відсутні. Крім того, ОСОБА_1, не повідомив ОСОБА_2, про те, що всі грошові зобов'язання, що виникли між ними раніше, були виконані повністю і що будь-які підстави для укладення договору новації боргу в позикове зобов'язання відсутні.15 грудня 2010 року між сторонами було укладено попередній договір, відповідно до якого, сторони зобов'язувались у строк до 15 березня 2011 року укласти договір купівлі - продажу земельної ділянки (основний договір) у нотаріальній формі. За попереднім договором, позивач надав відповідачу 4 000 (чотири тисячі) доларів завдатку.Виконання попереднього договору було прострочено з вини відповідача на два роки. Відповідно до статті 635, частина 3, Цивільного кодексу України, зобов'язання, встановлене за попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), що встановлений попереднім договором. Враховуючи наміри позивача повернути переданий відповідачеві завдаток (відповідно до частини 2, статті 635 Цивільного кодексу України), відповідач погодився врегулювати ситуацію не звертаючись до суду.25 грудня 2012 року, дійшовши згоди, позивач та відповідач уклали договір купівлі - продажу земельної ділянки на загальну суму 63 200 (шістдесят три тисячі Двісті гривень) та договір купівлі - продажу житлового будинку на загальну суму 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень. В пункті 3 попереднього договору, сума купівлі - продажу земельної ділянки була визначена у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) американських доларів. Таким чином, відповідач вважає, що сума була змінена за згодою сторін і повністю виплачена ОСОБА_2 ОСОБА_1

Однак, суд не може погодитись з наведеним, з огляду на наступне.

Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Тобто, новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК.

Статтею 604 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

В даному випадку, домовленість сторін про новацію вважається укладеною, за наявності об'єктивних і суб'єктивних умов. До перших належать: 1) існування між учасниками цивільних відносин первісного зобов'язання, внаслідок невиконання якого виник борг; 2) домовленість сторін про припинення існуючого боргового зобов'язання та заміну його іншим - позиковим; 3) можливість заміни первісного зобов'язання (воно має відповідати вимогам дійсності правочинів, бути одним із тих юридичних фактів, на підставі яких закон дозволяє здійснювати новацію зобов'язання); 4) наявність між борговим і позиковим зобов'язаннями певного проміжку часу та причинного зв'язку (боргове зобов'язання повинно існувати на момент прийняття сторонами рішення про припинення їхніх правовідносин новацією); 5) дійсність самої домовленості сторін про новацію боргу у позикове зобов'язання - вона має відповідати всім вимогам закону щодо правочинів та їхньої форми.

Суб'єктивний критерій виражається в тому, що обов'язковою умовою новації є наміри сторін припинити діюче боргове зобов'язання та замінити його новим - позиковим. Така воля сторін повинна бути однозначно вираженою у договорі новації або прямо випливати з нього.

Як вбачається з матеріалів справи, договір від 25 грудня 2012 року, на суму 8 000, 00 дол. США, не може бути розцінений як новація боргу, оскільки суб'єктний критерій даного договору не передбачає існування на момент укладення договору її сторін припинити діюче боргове зобов'язання від 15 грудня 2010 року та замінити його новим зобов'язанням. Більше того, у договорі від 25 грудня 2012 року не зазначено, що останній вважається договором новації, а лише констатує факт отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів зі строком повернення до 25 березня 2012 року.

Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для визнання договору позики від 25 грудня 2012 року недійсним.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач 30.03.2016 р. звернувся до суду з вимогами про визнання договору позики недійсним, який був укладений сторонами 25 грудня 2012 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченнями збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Таким чином, факт порушення ОСОБА_2 своїх зобов'язань, внаслідок не повернення грошових коштів за договором позики від 25 грудня 2012 року, є доведеним.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому стягнення 3 процентів річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України не є неустойкою, адже є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України фактично 3 процентів річних є пенею, яка може застосовуватись в разі прострочення грошового зобов'язання, якщо в його умовах не був передбачений такий вид санкції за його порушення.

Як роз`яснено в п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, відповідно із п.9 договору позики, у разі прострочення виконання зобов'язання позичальником за даним договором, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% (десять відсотків) від загальної суми, вказаної в п.1 договору позики за кожний місяць прострочення.

Позивачем розраховано суму, що підлягає стягненню з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з квітня 2013 року по серпень 2015 року (64 400, грн.х100%х100,1%х100%х99,9%х99,3%х100%х100,4%х100,2%х100,5%х124,9% х138,2%)-64 400,00 грн.= 47 202,18 грн.).

Також позивачем розраховано 10% від загальної суми, вказаної в п.1 договору позики, за період 26.03.2013 року по 26.09.2015 року (64 000,00 грн. х10 % х 30 міс.)= 193 200,00 грн., цілком відповідає встановленим вимогам законодавства.

Оскільки, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання передбачені договором позики, в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 304 802,18 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3048,02 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 604, 612, 625, 1046, 1047, 1053 ЦК України, ст.ст. 10,11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) борг за договором позики в розмірі 304802 грн. 18 коп., судовий збір в розмірі 3048 грн. 02 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Правосудова Марина Вікторівна про визнання договору позики недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова