АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

04 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Лапчевської О.Ф., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,третя особа : Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» - про відшкодування шкоди,завданої залиттям квартири ,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те,що з вини мешканців вище розташованої квартири була залита належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1,чим їй спричинена матеріальна та моральна шкода,просила стягнути з відповідача, як власника квартири з якої відбулося залиття, 2 916.00 грн. матеріальної,3 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 2916 грн. 40 коп. на відшкодування майнової шкоди, 274 грн. 40 коп. - витрат за здійснення розрахунку зведеного кошторису, 2000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, 2 200 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,недоведеність позовних вимог,помилковість висновків суду ,які ґрунтуються лише на припущеннях. Зазначає,що суд неповно з'ясував обставини,що мають значення для справи, безпідставно не урахував тієї обставини,що його квартира не обстежувалася,його не було залучено до обстеження квартири позивачки та не ураховано,що його квартира також раніше була залита й що це могло спричинити і залиття квартири позивачки. Вважає,що подані позивачкою докази не свідчать про його вину в спричиненні їй матеріальних та моральних збитків,розмір яких є необґрунтованим.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник позивача за договором про надання правової допомоги - ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивач є власником квартири АДРЕСА_1 ( а.с.76).

Відповідач є власником вищерозташованої квартири № 114 цього ж будинку ( а.с.123).

27.04.2015 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до п.2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, по факту залиття квартири позивачки 28.04.2015 року складено відповідний акт працівникам ЖЕД ( а.с.6).

13.05.2015 року відбувся повторний огляд та обстеження квартири АДРЕСА_1 під час якого визначено об'єм та обсяги пошкоджень спричинених залиттям ( а.с. 7).

В обох актах комісія зазначила,що причиною залиття стало відірвання фільтру на лічильнику ХВП в квартирі № 114 власником якої є відповідач ,який є відповідальним за стан техобладнання у тому числі і справність лічильника ХВП ,що належить йому .

Згідно локального кошторису вартість ремонту квартири позивачки внаслідок залиття становить 2 916 грн. 00 коп.( а.с.10-17).

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведеного убачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Як вже зазначалося на підтвердження наявності шкоди позивачці надано Акти про залиття від 27.04.2015 року та від 13.05.2015 року , які складені працівниками ЖЕД.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що працівники ЖЕО не вправі в акті встановлювати причини залиття, відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Акт про залиття - це документ, який підтверджує подію, що трапилась.

Форму Акту про залиття встановлено Наказом від 17 травня 2005 року №76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, який зареєстровано в МЮ України 25 серпня 2005 року №927/11207 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Згідно затвердженої форми в акті мають бути зазначені такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття (адреса); подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Надані позивачкою Акти за формою та змістом відповідають установленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в них дані відповідачем не спростовані.

При цьому, відсутність вини в заподіянні шкоди відповідачем не доведено.

Доводи відповідача про те, що залиття сталося з квартири, що розташована поверхом вище, відхиляються колегією суддів, оскільки надані відповідачем на підтвердження таких доводів докази містять відомості про події іншого періоду.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про доведеність вини відповідача в заподіянні шкоди, оскільки належних та допустимих доказів на спростування цьому відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2 916 грн. 00 коп. за локальним кошторисом,оскільки при проведенні оцінки ураховувались дані Актів про залиття та розцінка затрат на відновлення пошкоджених елементів квартири позивачки.

Доказів на спростування такого розміру матеріальної шкоди відповідачем не подано.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів уважає, що внаслідок залиття позивачці завдано моральної шкоди і з урахуванням обставин справи та положень зазначеної норми права,суд першої інстанції дійшов правильного висновку визначивши розмірі відшкодування моральної шкоди в 2000 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 308, 313- 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/16041/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 7592 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.