АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1518/15-ц Номер провадження 22-ц/786/151/16Головуючий у 1-й інстанції Крекотень С. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на будинок, який є предметом іпотеки, виселення ОСОБА_3 та інших зареєстрованих осіб з будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 09.11.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 57,60 кв. м., житловою площею 36,60 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №PLFWGA НОМЕР_1 від 07.05.2008р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені відповідача - ОСОБА_3 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 125000,00 грн., будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх, передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду, в частині відмови у виселенні та не зазначенні загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки,- змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позов у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом неправомірно не були зазначені у рішенні складові заборгованості по кредиту, що підлягають стягненню. Також, на думку позивача, судом, в порушення вимог закону, не було взято до уваги положення вимог ЗУ «Про іпотеку» та не виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до укладеного договору № PLFWGA від 07.05.2008 року, ОСОБА_4 отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 105125,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.05.2023 року (а.с.11-13).

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця у визначений період сплати; позичальник - третя особа по справі повинен надавати Банку - позивачу по справі- грошові кошти - щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат.

Порушуючи умови договору третя особа за даним позовом - ОСОБА_5 не виконувала належним чином зобов'язання за договором кредиту. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором станом на 06.08.2015 року виникла заборгованість 491456,32 грн., яка складається з : 95901,17 грн. - заборгованість за кредитом; 120365,43 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 23893,99 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 227654,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 23390,78 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно вказаний будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (а.с.21).

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 07.05.2008 року було укладено договір іпотеки № PLFWGA , у відповідності до якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 57,60 кв. м., житловою площею 36,60 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

Сторонами договору іпотеки обумовлена ціна предмету іпотеки, що становить 125000,00 грн. Договором іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитною угодою, вони не будуть виконані. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно умов цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, витрати по реєстрації предмету іпотеки, а також витрати, понесені у зв'язку із пред'явленням вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2015 року Банком було надіслано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушення та повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.9,16).

Відповідача та третю особу було попереджено, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання у встановлений термін Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки та запропоновано добровільно звільнити житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, у відповідності з нормами ЗУ «Про іпотеку» позовна вимога щодо виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають у спірному будинку (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України є передчасною, оскільки суду не надані докази щодо осіб, які зареєстровані або проживають у вказаній квартирі.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 06.08.2015 року виникла заборгованість у сумі - 491456,32 грн., яка складається з : 95901,17 грн. - заборгованість за кредитом; 120365,43 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 23893,99 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 227654,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 23390,78 грн. штраф (процентна складова) та Банк-Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Тобто, невиконання боржником зобов'язання у визначений договором термін надає іпотекодержателю право звернення на предмет іпотеки. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним із засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя (банку).

У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основого зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Статтею 39 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Вимоги статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлюють процедуру продажу предмета іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст.39 ЗУ Про іпотеку», а саме не зазначення в рішенні суду загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, є слушними та такими, що заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

З урахуванням наведеного колегія суддів, приходить до висновку, що, оскільки у даному випадку особа позичальника (ОСОБА_4) є відмінною від особи іпотекодавця (ОСОБА_3.), то в резолютивній частині рішення необхідно зазначити, що звернення стягнення на вказаний вище будинок відбувається в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLFWGA від 07.05.2008 року, в розмірі 491456,32 грн., яка складається з: 95901,17 грн. - заборгованість за кредитом; 120365,43 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 23893,99 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 227654,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250,00 грн. штраф (фіксована частина ); 23390,78 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За нормою ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

У відповідності до п.8.1 Кредитного договору №PLFWGA від 07.05.2008 року позичальнику було надано кредит на споживчі цілі (а.с.13, на звороті).

З урахуванням вищевикладеного, будинок, переданий в іпотеку, не був придбаний за кошти кредиту і тому, при виселенні відповідача та інших осіб, останні повинні бути забезпечені житлом. Це відповідає також правовій позиції ВСУ по справі №6-39 цс 15. Відомості про надання відповідачці іншого житлового приміщення у справі відсутні, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», - задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2015 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLFWGA від 07.05.2008 року, в розмірі 491456,32 (чотириста дев'яносто одна тисяча чотириста п'ятдесят шість гривень 32 коп.) грн., яка складається з: 95901,17 (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот одна гривня 17 коп.) грн. - заборгованість за кредитом; 120365,43 (сто двадцять тисяч триста шістдесят п'ять гривень 43 коп.) грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 23893,99 (двадцять три тисячі вісімсот дев'яносто три гривні 99 коп.) грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 227654,95 (двісті двадцять сім тисяч шістсот п'ятдесят чотири гривні 95 коп.) грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250,00 (двісті п'ятдесят гривень 00 коп.) грн. штраф (фіксована частина); 23390,78 (двадцять три тисячі триста дев'яносто гривень 78 коп.) грн. - штраф (процентна складова) звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 36,60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №PLFWGA від 07.05.2008р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» ( 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені відповідача - ОСОБА_3 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 125000,00 (сто двадцять п'ять тисяч гривень 00 коп.) грн., будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун