Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачеве Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування нежилим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин,

В С Т А Н О В И В:
КЕВ м. Мукачеве Міністерства оборони України звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування нежилим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Позов мотивує тим, що у відповідності до розпорядження начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2005 р. № 303/18/2050 та директора департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.12.2005 р. № 248/4/1837 «Про передачу з бухгалтерського обліку військових частин на бухгалтерський облік квартирно-експлуатаційних відділів, квартирно-експлуатаційних частин районів нерухомого майна Міністерства оборони України», будівлі які розташовані на території військового містечка № НОМЕР_1 , будівля № НОМЕР_2 , у АДРЕСА_1 , в 2006 році були зараховані на баланс квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве.
За керівними обліковими даними КЕВ м. Мукачеве, в приміщенні штабу, який тимчасово використовується під житло та облікований як казармено-житловий фонд, що розташований на території військового містечка № НОМЕР_1 , будівля № НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 , що по АДРЕСА_1 , після передачі на баланс КЕВ м. Мукачево даної будівлі, у кімнаті № НОМЕР_4 , залишився проживати ОСОБА_2 . Згідно керівних документів КЕВ м. Мукачеве, будівля № 17, військового містечка № НОМЕР_1 , немає статусу житлового будинку, але використовується для тимчасового проживання військовослужбовців ЗС України.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» будівля № 17 військового містечка № НОМЕР_1 являється державною власністю, закріпленою за Збройними Силами України.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» військове майно закріпляється за військовими частинами на праві оперативного управління. Як випливає з п. 4.2 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве, останній розпоряджається майном Міністерства оборони України на праві оперативного управління. Дана будівля у відповідності до ст. 4 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» облікована у всіх показниках в квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачеве, як штаб в/ч НОМЕР_3 , та являється його основним засобом.
Відповідач ОСОБА_2 був заселений в дане нежитлове приміщення будівлі № 17, військового містечка № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , до 2006 року, до моменту передачі будівлі на баланс КЕВ м. Мукачеве від в/ч НОМЕР_3 .
У 2008 році відповідач ОСОБА_2 був звільнений із лав ЗС України, на квартирному обліку осіб які перебувають на квартирному обліку не перебуває та не перебував.
Згідно акту підтвердження фактичного проживання осіб за якими закріплені кімнати в приміщеннях, що використовуються для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей від 23.07.2014 р., завідуючою гуртожитком ОСОБА_3 , в складі комісії трьох осіб було проведене обстеження кімнати № 8, перевіркою встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вибув із закріпленої за ним кімнати у невідомому напрямку, та більше півроку в ній не проживає, при цьому кімнату належним чином не здав. Зі слів сусідів здавав вище зазначене приміщення по найму іншим військовослужбовцям та стороннім особам в оренду, що є порушенням ЖК України. Факт не проживання відповідача понад 6 місяців, можуть підтвердити, сусіди по суміжних кімнатах.
На даний час відповідач у закріпленій за ним кімнаті АДРЕСА_3 тривалий час не проживає, та втративши зв`язки з ЗС України, безпідставно утримує вище зазначене нежитлове службове приміщення, кімнату № 8 у штабі що відноситься до казармено-житлового фонду підвідомчого КЕВ м. Мукачеве МО України для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей.
Розпорядження нежитловим фондом, до якого відноситься будівля АДРЕСА_4 , в компетенції Міністерства оборони України. За погодженням з Фондом державного майна Міністерство оборони України делегує свої повноваження щодо укладення договорів оренди на нерухоме майно балансоутримувачу. Дана норма передбачена п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 778 від 11.05.2000 р. Відповідач відповідними документами, які б надавали йому право користуватись даним нерухомим майном на законних підставах не володіє.
На підставі абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 р. № 2, квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве розглядає проживання відповідача у нежитловому приміщенні яке обліковується як штаб в/ч НОМЕР_3 , виходячи з норм майнового найму, і виносить на розгляд суду питання про звільнення відповідачем нежилого приміщення, кімнати № 8, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, у зв`язку з безперервною відсутністю відповідача за місцем мешкання у закріпленій за ним кімнаті АДРЕСА_3 , тривалий час (більше півроку).
Вказує, що враховуючи норми ст.ст. 400, 405, 406 ЦК України можна стверджувати, що відповідач є недобросовісним володільцем майна та зобов`язаний повернути нерухоме майно позивачу, який має на нього право та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні останньому.
Відповідно до позовної заяви викладеної у редакції, поданої на усунення недоліків згідно ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с. 21-27), посилаючись на норми ст.ст. 71, 72, 118, 119, 124 ЖК України, ст.ст. 400, 405, 406, 509, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», позивач просить суд: визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування нежитловим приміщенням для тимчасового проживання військовослужбовців ЗС України, в будівлі № 17, військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в/ч НОМЕР_3 ; постановити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення, а саме кімнату № 8, в будівлі № 3, військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Пояснив, що він є ветераном ЗС України та пенсіонером з 2004 року. У 2002 році з дозволу командира військової частини НОМЕР_3 (ПП НОМЕР_5 ) спірне приміщення, яке знаходиться на території військового містечка за адресою АДРЕСА_5 , військове містечко № НОМЕР_1 , будівля № НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , було надане йому для проживання, що не оспорюється позивачем. З 2002 року він здійснює оплату за користування приміщенням, а позивач до якого в оперативне управління передано спірне майно, приймає зазначені платежі. Позивач стверджує у позовних вимогах, що спірне приміщення не є житловим, але було пристосовано для тимчасового проживання військовослужбовців. Будь-яких інших документів, що стосуються статусу спірного приміщення позивачем не надано. З 2002 року він і його сім`я відкрито користуються спірним приміщенням, що можуть підтвердити сусіди ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), здійснює за це оплату, а позивач її приймає, що свідчить про існування правовідносин. Крім того, з жовтня 2014 року за спожиту електроенергію здійснює оплату до Ужгородського МРЕМ, хоч у позовній заяві позивач чітко зазначив що дане приміщення є нежитлове. Таким чином, суду не надано доказів про правовий статус спірного приміщення. Виселення з нежитлового приміщення законодавством не передбачено. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 125 ЖК України, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років не можуть бути виселені з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на балансі КЕВ м. Мукачеве знаходиться розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 будівля № НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном.

У ст.ст. 1, 3 цього Закону зазначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, до якого, зокрема, належать будинки, споруди тощо.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

Облік, інвентаризація, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4, 9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України передбачено, що облік військового майна ведеться військовими частинами та квартирно-експлуатаційними службами шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.

Згідно з п.п. 4.5, 4.10 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України за № 448 від 03.07.2013 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.09.2013 р. за № 1590/24122, командир військової частини зобов`язаний забезпечувати утримання і експлуатацію за призначенням переданих військовій частині фондів і території військового містечка, квартирного майна та земельних ділянок.

Передача будівель, споруд, окремих приміщень та їх заселення здійснюється за дозволом начальника гарнізону і оформленням у КЕВ (КЕЧ).

Усі питання, пов`язані з перебування військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку (п. 1.11 Інструкції про порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 р. за № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 р. за № 24/20337).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що відповідач був заселений в нежитлове приміщення будівлі № 17 військового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 до моменту передачі будівлі на баланс КЕВ м. Мукачеве від в/ч НОМЕР_3 , і у зв`язку з безперервною відсутністю відповідача за місцем проживання у закріпленій за ним кімнаті № 8 більше півроку просить визнати його таким, що втратив право на користування нежитловим приміщенням для тимчасового проживання військовослужбовців ЗС України, в будівлі № НОМЕР_2 , військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_6 , та зобов`язати відповідача звільнити вказане нежитлове приміщення.
Як на підставу своїх вимог позивач посилається на наступні докази:

інформаційну довідку завідуючої гуртожитком працівника ЗСУ ОСОБА_3 від 24 липня 2014 року за № 623, з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно не проживає у приміщенні будівлі, приміщення якої використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ), був заселений до 2006 року, до моменту передачі будівлі на баланс КЕВ м. Мукачеве від військової частини НОМЕР_3 . Зв`язок з МО України втратив, з військової служби звільнений, на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житловим умов не перебуває, в кімнаті не проживає більше півроку, але продовжує утримувати кімнату (зі слів сусідів здавав кімнату по найму іншим військовослужбовцям, на даний час у кімнаті ніхто не проживає), і тому є таким, що втратив право на подальше проживання та користування приміщенням у даній будівлі. Оплата за житлово-комунальні послуги періодично надходить та станом на 23 липня 2014 року заборгованість за житлово-комунальні послуги становить 2031.09 грн. (а.с. 15);

акт підтвердження фактичного (не)проживання осіб за якими закріплена кімната в приміщенні, яке використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей за адресою: АДРЕСА_7 від 23 липня 2014 року, з якого вбачається, що комісія у складі завідуючої гуртожитком ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_6 , з метою підтвердження фактичного не(проживання) провела обстеження не(житлового) приміщення за вищевказаною адресою та при обстежені виявила, що кімната знаходиться на 2-му поверсі 2-х поверхової будівлі, площа кімнати становить 16 кв.м., у кімнаті проживав ОСОБА_2 , кімнат закрита, більше півроку за вищевказаною адресою ОСОБА_2 не проживає, сусіди факт не проживання підтверджують (а.с. 16);

акт підтвердження фактичного (не)проживання осіб за якими закріплена кімната в приміщенні, яке використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей за адресою: АДРЕСА_7 від 22 жовтня 2015 року, з якого вбачається, що комісія у складі завідуючої гуртожитком ОСОБА_3 , бухгалтера ОСОБА_6 , у присутності сусідів ОСОБА_5 (кімн. № 11-13), ОСОБА_7 (кім. № 18), з метою підтвердження фактичного не(проживання) провела обстеження не(житлового) приміщення за вищевказаною адресою та при обстежені виявила, що кімната знаходиться на 2-му поверсі 2-х поверхової будівлі. Площа кімнати становить 17.46 кв.м. На момент передачі будівлі у 2006 році на баланс КЕВ м. Мукачеве у кімнаті № 8 проживав ОСОБА_2 . З 2008 року по теперішній час ОСОБА_2 у даній будівлі не проживає. Кімнату продовжує утримувати, зберігаючи там свої деякі особисті речі. ОСОБА_2 має інше проживання у м. Ужгород. Факт не проживання підтверджується сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с. 64);

інформаційну довідку КЕВ м. Мукачеве від 01 грудня 2015 року за № 2576, відповідно до якої станом на 01 грудня 2015 року згідно інвентаризаційних відомостей казармено-житлового фонду КЕВ м. Мукачеве по Ужгородському гарнізону за військовою частиною НОМЕР_6 (медрота) закріплене військове містечко № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . На території даного військового містечка знаходиться будівля № 44/3 штаб, в т.ч. медсклад. Приміщення другого та третього поверхів будівлі використовуються для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей (а.с. 66).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом з тим, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

В п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Наведене свідчить, що за захистом свого порушеного права позивач може звернутися з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування саме жилим приміщенням і лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості наймача або члена його сім`ї, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, зокрема, відповідно до ст. 71 ч. 1, 72 ЖК УРСР понад шести місяців та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України понад один рік.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.

Захист прав це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування нежитловим приміщенням та зобов`язання його звільнити нежитлове приміщення, відсутні, і позивачем обрано не той спосіб захисту.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, який звернувся за судовим захистом, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, у відповідності до ст.ст. 27, 31, 32 цього Кодексу суд не може без згоди позивача змінити предмет або підставу позову, оскільки визначення предмету та підстав позову є диспозитивним правом позивача.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР суд,

Р І Ш И В:
В задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Мукачеве Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування нежилим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.