Справа № 461/2527/13 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/134/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Симець В.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

його представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі Філії Львівського регіонального управління, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про розподіл кредитних зобов'язань та стягнення коштів,-

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.2-6 т.1), який уточнив під час розгляду справи, збільшивши позовні вимоги (а.с.151-153 т.1), про розподіл між ним та відповідачем ОСОБА_5 кредитних зобов'язань за кредитними договорами №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, №010/08-3/3563/МК від 29.02.2008 року, №004/27/06-Ф від 08.12.2006 року, №014/42-0-1/106 від 31.08.2011 року, №014/08-4/0024 від 12.03.2010 року в рівних частинах, шляхом стягнення з відповідача у його користь 1/2 частини грошових коштів, сплачених ним за вказаними кредитними договорами у період після розірвання між ними шлюбу, а саме:

- за кредитним договором №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року - 1/2 від 157060,06 доларів США, сплачених у період з 01.03.2010 року по 28.02.2014 року;

- за кредитним договором №010/08-3/3563/МК від 29.02.2008 року - 1/2 від 73520,89 доларів США, сплачених у період з 01.03.2010 року по 28.02.2014 року;

- за кредитним договором №014/42-0-1/106 від 31.08.2011 року - 1/2 від 669635,82 грн., сплачених у період з 01.03.2010 року по 28.02.2014 року;

- за кредитним договором №014/08-4/0024 від 12.03.2010 року - 1/2 від 317643,05 грн., сплачених у період з 01.03.2010 року по 28.02.2014 року;

- за кредитним договором №004/27/06-Ф від 08.12.2006 року - 1/2 від 54400,93 доларів США, сплачених у період з 11.03.2010 року по 07.01.2014 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем зі згоди останньої ним було взято три валютні кредити: перший кредит він отримав 08.12.2006 року в ПАТ КБ «Надра» у розмірі 69100 доларів США для придбання автомобіля марки «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, на 1/2 ідеальну частину якого за рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року визнано право власності за відповідачем; а два інших кредити він отримав в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на споживчі цілі: 29.02.2008 року у розмірі 110000 доларів США та 29.07.2008 року у розмірі 154540 доларів США, які були використані в інтересах сім'ї на споживчі потреби.

На рефінансування заборгованості за кредитним договором №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, укладеним з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рамках Генеральної кредитної угоди №142/МК від 29.07.2008 року, йому було надано вказаним вище банком кредит в розмірі 230202 грн. на підставі кредитного договору №014/08-4/0024 від 12.03.2010 року та кредит в розмірі 710514 грн. на підставі кредитного договору №014/42-0-1/106 від 31.08.2011 року.

Позивач зазначав, що кошти за вказаними кредитними договорами були взяті ним на споживчі цілі і використані в інтересах сім'ї, а тому відповідач несе у рівній із ним мірі обов'язки по їх поверненню, шляхом стягнення у його користь 1/2 частини грошових коштів, сплачених ним по кредитах у період після розірвання шлюбу, згідно з довідками названих банків.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 в частині відмови у задоволенні заявлених ним вимог про розподіл кредитних зобов'язань та стягнення коштів за кредитними договорами №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, №010/08-3/3563/МК від 29.02.2008 року, №004/27/06-Ф від 08.12.2006 року. Просив рішення скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Апелянт вважає неправильним висновок районного суду про те, що ним не було доведено факту використання кредитних коштів в інтересах сім'ї, оскільки в позовній заяві, доповненнях до неї, а також у своїх поясненнях в суді він вказував, що кредитні кошти використовувалися виключно для потреб сім'ї, а саме: для придбання автомобіля марки «AUDI А6», проведення ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1, придбання побутової техніки, меблів. Апелянт зазначає, що на ремонтні роботи було витрачено більше 100 тисяч доларів США, а на облаштування квартири - близько 50 тисяч доларів США. Крім того, частина кредитних коштів була використана для повернення позики його братові, яку останній дав їм з дружиною для придбання квартири. На думку апелянта, суд не врахував тієї обставини, що за рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року за відповідачем ОСОБА_5 було визнано, зокрема, право власності на 1/2 частину вказаних вище автомобіля та квартири, а також проведено поділ рухомого майна (побутової техніки, меблів, посуду тощо). Крім того, протягом 2007-2013 року їхній спільний син ОСОБА_8 навчався за кордоном і протягом цього періоду витрати на навчання, проживання, харчування та інші потреби становили близько 110 тисяч Євро. Апелянт також зазначає, що кредитні кошти використовувались ними на відпочинок та поїздки за кордон. Звертає увагу на те, що відповідач протягом усього подружнього життя ніде не працювала і знаходилась на його матеріальному утриманні.

01.12.2015 року позивач подав до апеляційного суду письмову заяву (а.с.101-103 т.3), в якій відмовився від позову в частині розподілу кредитних зобов'язань за кредитними договорами №014/42-0-1/106 від 31.08.2011 року, №014/08-4/0024 від 12.03.2010 року та стягнення з відповідача у його користь 1/2 частини сплачених ним коштів за цими кредитами.

Ухвалою апеляційного суду від 12.01.2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розподіл кредитних зобов'язань за кредитними договорами №014/42-0-1/106 від 31.08.2011 року, №014/08-4/0024 від 12.03.2010 року та стягнення 1/2 частини сплачених коштів за цими кредитами скасовано і в цій частині закрито провадження у справі у зв'язку з відмовою ОСОБА_2від цих позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги з урахуванням поданої заяви про часткову відмову від позову, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.09.1987 року по 11.03.2010 року (а.с.7, 8 т.1).

06.05.2011 року відповідач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 (а.с.31 т.1).

08.12.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №004/27/06-ф (а.с.9-10 т.1), за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 69100,00 доларів США для придбання транспортного засобу марки «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, під заставу цього транспортного засобу.

29.02.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №010/08-3/3563/МК (а.с.20-24 т.1), за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 110000 доларів США на споживчі цілі під заставу рухомого майна, належного позивачеві та ТзОВ «Степ», а також під поруку відповідача ОСОБА_10 та ТзОВ «Степ», одним із засновників якого був позивач.

29.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем ОСОБА_2 в рамках Генеральної кредитної угоди №142/МК від 29.07.2008 року було укладено кредитний договір №014/08-3/3819/МК, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 154540,00 доларів США на споживчі потреби (а.с.11-13, 178 т.1).

Пунктом 2.5 вказаної вище Генеральної кредитної угоди №142/МК від 29.07.2008 року передбачено, що забезпеченням даної Угоди може бути договір іпотеки нежитлової будівлі (взуттєвий цех під літерою «А-2», підвал під літерою «пд.») загальною площею 1580,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та належить ТзОВ «Степ», та договір поруки №142/п1, укладений з ТзОВ «Степ».

На рефінансування заборгованості за кредитним договором №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, укладеним з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рамках Генеральної кредитної угоди №142/МК від 29.07.2008 року, позивачеві було надано вказаним вище банком кредит в розмірі 230202 грн. на підставі кредитного договору №014/08-4/0024 від 12.03.2010 року (а.с.159-160 т.1) та кредит в розмірі 710514 грн. на підставі кредитного договору №014/42-0-1/106 від 31.08.2011 року (а.с.156-157 т.1).

За результатами розгляду цивільної справи №2-2123/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя рішеннями Галицького районного суду м.Львова від 11.05.2012 року та Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року (а.с.44-57 т.1) за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, 1/2 частину автомобіля марки «AUDI А6» з реєстраційним номером НОМЕР_1, 2006 року випуску, 1/2 частину агрегату для прямого приливу підошви до верху взуття «Десма-725», 1985 року випуску, виробництва Німеччини, у тому числі: гідравлічна станція, заводський №НУA 7908/2370, агрегат холодний, заводський №DHYU 385/2938, блок управління PSA 211/3701, агрегат для подачі сировини, заводський №DFР 76/3131, компресор повітряний, заводський №295795, рухомий апарат для приливу підошви заводський № DFР 6512/183; виділено у власність ОСОБА_5 фарфоровий сервіз на 12 персон, ялинкові прикраси виробництва Німеччини, холодильник SMEG, витяжку, мікрохвильову піч, широкоформатний плазмовий телевізор TOSHIBA та набір м'яких меблів.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.02.2013 року (Справа №163цс/12), яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою при розгляді даної справи, доказуванню по такій категорії справ підлягає той факт, що отримані одним із подружжя грошові кошти (майно) за договорами із третіми особами були витрачені в інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог про поділ між ним та відповідачем кредитних зобов'язань за кредитними договорами №010/08-3/3563 МК від 29.02.2008 року та №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, укладеними між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки позивачем не доведено тієї обставини, що кредитні кошти в сумі 264540 доларів США, отримані ним за вказаними кредитними договорами, були витрачені саме в інтересах сім'ї.

У зв'язку з неведеним вище правовим висновком Верховного Суду України, безпідставними є посилання позивача на те, що достатнім для задоволення його вимог є той факт, що кредити були надані йому для споживчих цілей, оскільки необхідною умовою для покладення на відповідача, як одного з подружжя, обов'язку по виконанню зобов'язання за цими кредитними договорами при поділі спільного майна подружжя є доведеність факту використання отриманих кредитних коштів в інтересах сім'ї.

Окрім того, позивачем не було надано суду жодного доказу (зокрема, заяви на видачу кредиту тощо) для встановлення тієї обставини, на які ж саме споживчі цілі (потреби) та/або для придбання якого рухомого або нерухомого майна для його сім'ї позивачеві була необхідна у 2008 році досить велика сума валютного кредиту (264540 доларів США).

У зв'язку з цим, безпідставними є посилання сторони апелянта на те, що до позивача не було застосовано штрафних санкцій за нецільове використання кредитних коштів, оскільки, як уже зазначалось вище, необхідною умовою для покладення на відповідача обов'язку по виконанню зобов'язання за цими кредитними договорами є доведеність факту використання отриманих кредитних коштів в інтересах сім'ї.

Окрім того, зобов'язання за кредитним договором №010/08-3/3563 МК від 29.02.2008 року було забезпечене, зокрема, заставою рухомого майна, яке належало ТзОВ «Степ», лише за винятком агрегату для прямого приливу підошви до верху взуття «Десма-725», який належав позивачеві, а за кредитним договором №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди №142/МК від 29.07.2008 року, - іпотекою нерухомого майна, належного ТзОВ «Степ» (п.2.5 Генеральної Угоди).

Доводи апелянта про те, що кредитні кошти за кредитними договорами №010/08-3/3563 МК від 29.02.2008 року та №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, укладеними між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», були використані на проведення ремонтно-будівельних робіт по реконструкції та ремонту придбаної 12.12.1998 року квартири АДРЕСА_1та на придбання побутової техніки, сантехніки, меблів тощо, є безпідставними, оскільки під час вирішення спору про поділ майна у наведеній вище справі, предметом якого була саме ця квартира, побутова техніка, меблі, кухонне приладдя та інші речі домашнього вжитку, позивач ОСОБА_2 жодним чином не вказував і судом не було встановлено, що квартира була придбана за позичені кошти та/або реконструкція квартири з розширенням площі була проведена за кредитні кошти, та/або ремонт в квартирі, придбання побутової техніки, сантехніки, меблів тощо було здійснено саме за рахунок кредитних коштів.

Хоча, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Навпаки, документами, які надали сторони апеляційному суду в обґрунтування доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, і достовірність яких жодна із сторін не заперечує, а саме: розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №701 від 16.07.1999 року (а.с.205 т.2), дозволом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт №332/99 від 01.12.1999 року (а.с.206 т.2), актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 18.01.2000 року, затвердженого 08.02.2000 року (а.с.208-211 т.2), технічним паспортом на квартиру, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 24.03.2000 року (а.с.117 т.2), підтверджується той факт, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 з розширенням площі проводилась у 1999-2000 роках, а іншої реконструкції, як визнав сам позивач, в даній квартирі більше не проводилось.

Крім того, з матеріалів уже названої вище цивільної справи №2-2123/11 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлено, що сам позивач ОСОБА_2 у своїх письмових запереченнях на позовну заяву ОСОБА_5 вказував на те, що реконструкція квартири та ремонтні роботи були проведені за рахунок коштів, отриманих від продажу 04.03.2000 року квартири АДРЕСА_3, яка належала їм з дружиною та їхньому неповнолітньому синові ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності (аркуші №55-57 справи №2-2123/11, аркуші №243-245 т.2 даної справи).

Крім того, в цих же письмових запереченнях ОСОБА_2 зазначав, що з ОСОБА_5 вони припинили подружні стосунки з квітня 2008 року і вона проживає з іншим чоловіком.

Колегія суддів не бере до уваги наданий позивачем звіт про незалежну оцінку вартості ремонту в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.77-111 т.2), оскільки ним не підтверджується та обставина, що ремонт в квартирі було проведено саме у 2008-2009 роках, як стверджує позивач, а лише визначено вартість проведеного у квартирі ремонту станом на 07.05.2009 року (розділ третій звіту), що також підтверджується рецензією Українського товариства оцінювачів на цей звіт, складеною 03.06.2015 року (а.с.142-145 т.2).

Безпідставними є також доводи сторони апелянта про витрачання кредитних коштів, отриманих за кредитними договорами №010/08-3/3563 МК від 29.02.2008 року та №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, на навчання сина за кордоном, оскільки з наданих позивачем апеляційному суду документів про навчання ОСОБА_8 за кордоном (а.с.149-170 т.2) не можна встановити тієї обставини, що оплата навчання здійснювалась саме за кредитні кошти.

Окрім того, згідно з умовами прийняття в Академію Леона Козьмінського Республіки Польща, в якій син позивача стаціонарно навчався в період 2007-2010 років, іноземний студент повинен надати вказаному ВУЗу довідку з банку (польський рахунок) про те, що на рахунку є достатньо коштів для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням в Польщі (а.с.149-153, 159-164 т.2), однак, позивачем не було надано суду належного доказу на підтвердження факту перерахування коштів на навчання сина за рахунок отриманих у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитних коштів (зокрема, банківського документу про відкриття рахунку для навчання сина та перерахування на нього коштів в період 2008-2010 років за рахунок отриманих позивачем кредитів 29.02.2008 року та 29.07.2008 року).

Не було надано позивачем належного доказу на підтвердження факту перерахування коштів на навчання сина за рахунок отриманих у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитних коштів й у Варшавському університеті та Берлінській Вищій школі економіки і права у період 2010-2013 років (а.с.153 зворот-159, 165-170 т.2).

Крім того, позивач ОСОБА_2 отримував дохід від підприємницької діяльності (позивач є одним із співзасновників ТзОВ «Степ»), який використовувався його сім'єю на щоденне проживання, купівлю одягу, відпочинок, соціально-побутові потреби та ін.. Ця обставина не заперечується позивачем і підтверджується рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16.12.2013 року, яке набрало законної сили (а.с.219-234 т.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність вимог позивача про поділ між ним та відповідачем кредитних зобов'язань за кредитними договорами №010/08-3/3563 МК від 29.02.2008 року та №014/08-3/3819/МК від 29.07.2008 року, укладеними між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача в частині розподілу кредитних зобов'язань та стягнення з відповідача 1/2 частини коштів, сплачених позивачем після розірвання шлюбу, за кредитним договором №004/27/06-ф від 08.12.2006 року, оскільки цей договір був укладений під час шлюбу, в інтересах сім'ї для придбання автомобіля марки «AUDI А6» з реєстраційним номером НОМЕР_1, який за рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 року (а.с.50-57, 93-99 т.1) визнаний спільною сумісною власністю сторін і за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Таким чином, в цій частині вирішення спору висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать наведеним вище нормі ч.4 ст.65 СК України та правовій позиції Верховного Суду України.

Згідно з уточнюючою довідкою ПАТ КБ «Надра» від 19.10.2015 року (а.с.72-73, 90-91 т.3), позивачем за період з 23.04.2010 року по 03.01.2014 року включно (дата погашення кредиту) було сплачено 54390,93 доларів США на виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором від 08.12.2006 року, а тому позивач має право на стягнення з відповідача 1/2 частини сплачених ним коштів по цьому кредиту, оскільки вказана сума була погашена ним після розірвання шлюбу з відповідачем, а отже, за рахунок особистих коштів.

Посилання сторони відповідача на те, що таку вимогу позивач повинен був заявляти під час вирішення спору про поділ майна, є безпідставними, оскільки апеляційний суд у своєму рішенні від 27.09.2012 року вказав на те, що ОСОБА_2 не позбавлений права заявити вимогу про поділ кредитних зобов'язань за цим кредитним договором і після вирішення спору про поділ автомобіля, який був придбаний за кредитні кошти.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про розподіл кредитних зобов'язань та стягнення з відповідача половини сплачених ним коштів за кредитним договором №004/27/06-ф від 08.12.2006 року на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог, враховуючи уточнюючу довідку ПАТ КБ «Надра» від 19.10.2015 року (а.с.72-73, 90-91 т.3) про сплату позивачем кредиту за період з 23.04.2010 року по 03.01.2014 року включно в сумі 54390,93 доларів США, а не в тій сумі, яку він вказував у своїй позовній заяві, - 54400,93 доларів США.

Колегія суддів вважає також законною вимогу позивача про стягнення з відповідача коштів в іноземній валюті, оскільки кредит був наданий позивачеві в іноземній валюті і кошти на виконання зобов'язань по цьому кредиту позивач вносив теж в іноземній валюті, що, на думку колегії, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.09.2015 року (Справа №6-190цс/15).

З урахуванням норми ст.88 ЦПК України та часткового задоволення за рішенням апеляційного суду позовних вимог позивача (без урахування позовних вимог, провадження у справі по яких було закрите ухвалою апеляційного суду від 12.01.2016 року), з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (а.с.1 т.1, 62, 172 т.2) пропорційно до задоволених позовних вимог (19%) - в розмірі 1000 грн. 92 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розподіл кредитних зобов'язань за кредитним договором №004/27/06-Ф від 08.12.2006 року та стягнення 1/2 частини сплачених за вказаним кредитом грошових коштів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розподілити між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 кредитні зобов'язання за кредитним договором №004/27/06-Ф від 08.12.2006 року, стягнувши з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_2 27195 (двадцять сім тисяч сто дев'яносто п'ять) доларів США та 47 центів, що становить 1/2 частину від сплачених ОСОБА_2 у користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором №004/27/06-Ф від 08.12.2006 року в період з 23 квітня 2010 року по 03 січня 2014 року включнокоштів в сумі 54390 доларів США 93 центів.

В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень 92 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.