АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2989/16 Справа № 191/830/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 27 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №DNS0АК07360031, згідно якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 128368 грн. на термін до 27 грудня 2011 року, а відповідач ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме сплатив відповідачу кредит у розмірі 128368 грн., але в порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв'язку з чим станом на 23 грудня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 401928 грн. 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 85367 грн. 55 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 99876 грн. 06 коп., заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 4707 грн. 66 коп., а також пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 211977 грн. 19 коп.

У забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПприватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 27 грудня 2006 року було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель поручився за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором.

Проте ані поручитель, а ні позичальник свої зобовязання виконали, а тому просили стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказану вище заборгованість за кредитним договором та судові витрати в розмірі 3654 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року в задоволені позову відмовлено (а.с. 164).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №DNS0AK07360031, згідно якого ОСОБА_2 надав Позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 128368 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком дії до 27 листопада 2011 року (а.с.3-10).

В подальшому, 27 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №DNS0AK07360031, за умовами якого відповідач ОСОБА_4В, поручилася за виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, погашення заборгованості за Кредитним договором, сплати відсотків за користування кредитом при порушенні зобовязань з погашення кредиту, сплати винагороди, пені, штрафів та інших платежів, що передбачені кредитним договором (а.с. 11).

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного договору виникла заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав порушення позивачем строків позовної давності на звернення до суду із позовом.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.5.1 Кредитного договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобовязань.

Також, згідно п. 12 договору Поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років від дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Крім того, як вбачається з виписки з рахунку №7439 ОСОБА_3 за період з 27 грудня 2006 року по 21 січня 2010 року, остання сплата в сумі 3400 грн. була зроблена відповідачем 28 жовтня 2009 року (а.с. 66-71), а також з виписки по рахунку №7439 боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було також сплачено: 15 грудня 2010 року 630 грн.; 24 грудня 2010 року 849 грн. 85 коп. та 01 червня 2012 року 109 грн. 44 коп. (а.с.133-140), які були зняті з рахунку №3466, банківська картка №685857, яка належить відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 149-150).

У звязку з чим позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом.

Проте місцевий суд на вказане уваги не зверув та безпідставно застосував ст. 267 ЦК України.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до позовної заяви позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором станом на 05 березня 2012 року в сумі 401928 грн. 46 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 85367 грн. 55 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 99876 грн. 06 коп., заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 4707 грн. 66 коп., а також пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 211977 грн. 19 коп., а також вказана сума заборгованості узгоджується із розрахунком суми заборгованості (а.с. 4,5).

Відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій по підвищенню процентної ставки та нікчемною умови договору, визнано з 01 лютого 2009 року неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по збільшенню процентної ставки за користування кредитом по кредитному договору № DNS0AK0730031 від 27 грудня 2006 року, укладеному з ОСОБА_3 та зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховувати проценти по кредитному договору № DNS0AK0730031 від 27 грудня 2006 року на рівні попередньої процентної ставки 16,08% річних з щомісячним платежем 3322 грн. 11 коп., як це передбачено Кредитним договором. В цій частині рішення суду залишено без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2010 року, тобто 29 липня 2010 року вказане рішення суду набрало законної сили (а.с.92-99).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи позивач вказане рішення взагалі не виконав та відповідно нарахував заборгованість з 28 січня 2008 року з підвищеною процентною ставкою в розмірі 33,67 % річних, а не 16,08 %, про що зазначалося у вказаному рішенні суду (а.с. 4,5).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами позивач свої вимоги в суді першої інстанції не уточнював, розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року не уточнив, та в апеляційній інстанції наполягав саме на задоволенні позовних вимог заявлених в суді першої інстанції в тій редакції в якій були вони заявлені, у звязку з чим наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором суд не приймає, оскільки він є необгрунтованим, а суд за цих обставин позбавлений сам визначити дійсну суму заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню саме з вищезазначених підстав, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у позові.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог з вищезазначених підстав.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково та рішення суду змінити в частині обґрунтування відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - задовольнити частково

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволені позову.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: