Справа № 450/3508/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/459/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3; відповідачки ОСОБА_4 і її представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, як орган опіки та піклування, у якому просив суд ухвалити рішення, яким: 1) зобовязати відповідачку усунути позивачу перешкоди у його побаченнях з сином, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) встановити позивачу графік побачень із сином без обовязкової участі відповідачки, а саме: щосереди з 17 год. до 20 год. та щонеділі з 12 год. до 19 год. з можливістю вільного вибору позивачем місця проведення таких побачень, а також двічі на рік по тижню часу безперервного перебування із сином на відпочинку; 3) зобовязати відповідачку не чинити позивачу перешкод у майбутньому у його побаченнях з сином згідно встановленого графіку, а також для безперервного перебування з сином на відпочинку двічі на рік по тижню часу.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідачка ще під час їхнього шлюбу (який було розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2014 року) - коли сторони даного спору вже стали проживати окремо - почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, у звязку з чим 18.10.2013 року позивач звернувся до Комісії з питань захисту прав дитини Пустомитівської районної державної адміністрації із заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітнього сина, на підставі рішення якої розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 14.03.2014 року № 130 йому було встановлено графік побачень з сином: щосереди з 17 год. до 20 год. та щонеділі з 12 год. до 19 год. в присутності матері дитини ОСОБА_4, а також зобовязано останню не створювати перешкод у побаченні батька з дитиною, однак відповідачка прдовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином (а.с. 20-24).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Зобовязано відповідачку ОСОБА_4 усунути позивачу перешкоди у побаченнях з сином.

Встановлено позивачу графік побачень з сином без обовязкової участі позивачки щосереди з 17 год. до 20 год. та щонеділі з 12 год. до 19 год. з можливістю вільного вибору місця проведення таких побачень ОСОБА_3 на власний розсуд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 85-85д).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року залишено без задоволення (а.с. 94-95, 112) і ОСОБА_4 оскаржила це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення змінити, а саме: встановити ОСОБА_3 графік побачень з сином „у громадських місцях у присутності матері дитини ... та у присутності представника Пустомитівської райдержадміністрації, за умови коли дитина здорова, щосереди з 17 год. до 19 год. та щонеділі з 10 год. до 13 год., покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що позивач жодних доказів того, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та побаченні з сином, до суду не надав, а відтак вважає безпідставним висновок суду щодо цього.

Заперечує проти побачень позивача з сином у її відсутності, оскільки вважає, що „перебування з батьком наодинці без присутності матері у незнайомих місцях спричинить додатковий стрес та психологічно травмує дитину.

Вважає, що зустрічі позивача з сином у неділю з 12 год. до 19 год. порушать режим дня дитини (а.с. 114-117).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України).

У відповідності до ч.ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.141 СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ч. 1ст.152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст.153 СК Українимати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 є колишнім подружжям, шлюб між ними розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2014 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8), який після розірвання шлюбу проживає з матірю ОСОБА_4

Судами також установлено та стверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_4 чинить ОСОБА_3 перешкоди у вихованні їх спільного сина та не надає можливості у спілкуванні з ним.

Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 14.03.2014 року № 130 „Про визначення гр. ОСОБА_3 способу участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6Р. встановлено ОСОБА_3 графік побачень з сином, а саме: щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 12.00 год. до 19.00 год. в присутності матері дитини ОСОБА_4 (а.с. 9), тобто лише 10 годин на тиждень та в присутності матері дитини.

Однак, як стверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 навіть з цим графіком не погодилася, його не виконувала та неодноразово оскаржувала, вимагаючи перегляду (а.с. 10, 16, 17), а в подальшому фактично оскаржила його в судовому порядку, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовною вимогою про призначення часу побачень ОСОБА_3 з сином „у громадських місцях у присутності матері дитини ... та у присутності представника Пустомитівської райдержадміністрації за умови коли дитина здорова, щосереди з 10 год. до 12 год. (а.с. 2-4).

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 ствердив, що він сина вже більше року не бачив, оскільки відповідачка ОСОБА_4 його переховує.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту чинення йому перешкод у спілкуванні та побаченнях з сином до уваги прийматися не можуть.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, здійснюючи цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини і єдиною обставиною, яку законодавець визначив як перепону для спілкування батьків зі своїми неповнолітніми дітьми, є таке спілкування, що перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В той же час, ОСОБА_4 не подано до суду доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, стосовно того, що спілкування позивача ОСОБА_3 з малолітнім сином перешкоджає чи може перешкоджати нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні факти перешкоджання з боку відповідачки ОСОБА_3 у спілкуванні і вихованні сина, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що встановлення способу участі позивача у такому спілкуванні та вихованні не може бути повязано із попереднім узгодженням з матірю ОСОБА_4 місця проведення зустрічей позивача з сином за її участі, оскільки за відсутності такого узгодження судове рішення не буде виконано, а умова присутності під час цих зустрічем матері дитини ОСОБА_4 (враховуючи несприйняття сторонами спору один одного) ускладнює виконання рішення суду та перешкодить позивачу належним чином спілкуватися з сином і брати участь у його вихованні.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: