Справа № 639/329/16-ц
№ 2/639/793/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Срокіної І.І.,

за участю секретаря - Макушенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП « Солоніцівське житлово-експлуатаційне господарство» про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання звільнення не законним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

встановив :

У січні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який неодноразово доповнював і уточнював, у остаточній редакції просив визнати незаконним наказ про звільнення № 210 к від 14.12.2015 р.; визнати незаконним його звільнення з посади начальника автотранспортної дільниці КП «Солоніцівське житлово-експлуатаційне господарство»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22467,01 грн. та стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що він працював начальником автотранспортної дільниці КП «Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство» з 28.04.2015 р. Наказом № 210 к від 14.12.2015 р. його звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою його звільнення зазначена: доповідна головного інженера ОСОБА_2 від 04.12.2015 р., акт розслідування факту вчинення аморального проступку від 04.12.2015 р., акт перевірки автотранспортної дільниці від 07.12.2015 р., доповідні записки водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 11.12.2015 р., накази про догану № 206 від 10.12.2015 р. та № 207 від 11.12.2015 р. Звільнення вважає незаконним, оскільки накази про догану на момент ознайомлення ним та підписанням не мали номерів, та на його прохання належним чином зареєструвати їх йому було відмовлено. Керівником підприємства при вирішенні питання щодо його звільнення не було встановлено, чи дійсно ним порушено норми трудового законодавства. Відповідно до Акту від 07.12.2015 р. не можливо фактично встановити, чи наявні порушення ведення обліку використаних паливно-мастильних матеріалів. На момент його незаконного звільнення 14.12.2015 р. комісія при прийомі закріплених за ним згідно Договору про повну матеріальну відповідальність від 28.04.2015 р. товаро-матеріальних цінностей, розходжень та витрат не виявила, що підтверджує акт прийому-передачі від 14.12.2015 р. зазначає, що з урахуванням заподіяних йому страждань, переживань та незручностей, а також характеру неправомірних дій відповідача, просив стягнути моральну шкоду саме у розмірі 50000 грн.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив про їх задоволення, надав пояснення аналогічні вищевикладеним.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, суду пояснив, що факти, зазначені позивачем в (додатковій) позовній заяви, не відповідають дійсності, є надуманими та неповними, викладені однобоко. Звільнення ОСОБА_1 було проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Позивачем вчинено аморальній проступок, а саме, в ході сварки на робочому місці з розпорядником робіт, останньому ОСОБА_1 нанесені тілесні ушкодження. Актом комісії від 07.12.2015 року за результатами розслідування факту аморального проступку ОСОБА_1 встановлено, що він вчинив проступок, що порушує моральні норми, суперечить змісту трудової функції працівника, яка дискредитує виховні службові повноваження, що принижує людську гідність та висловлена думка щодо неможливості продовження роботи ОСОБА_1 на займаній посаді. Актом від 07.12.2015 року по перевірці автотранспортної ділянки, були виявлені та зафіксовані невідповідність даних за документами та фактичної наявності паливних матеріалів. Протоколом № 3 від 09.12.2015 року за участю представників колективу КП «СЖЕГ» встановлено, що поведінка позивача як керівника та співробітника на робочому місці є зухвалою, неврівноваженою не несумісною з організацією нормального робочого процесу. Він ігнорує вказівки керівництва, не забезпечує взаємодію з іншими підрозділами, що впливає на робочій процес взагалі. Актом від 10.12.2015 року, підписаному головним інженером, головним бухгалтером, інспектором кадрів та представником колективу засвідчено відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення фактів-порушень посадових обов'язків, викладених в акті перевірки від 07.12.2015 р.

Наказом № 205-к від 10.12.2015 року, у зв'язку з невикористанням автотранспортного засобу НИВА та невиконанням обов'язків по обслуговуванню вежі в с. Сіряки, з грудня 2015 року начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 скасовані доплати 20% до окладу за виконання робіт водія та доплату 30% окладу начальника дільниці обслуговування вежі в с. Сіряки та призначено відповідальним по обслуговуванню вежі в с. Сіряки ОСОБА_5 Зі вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений, про що поставив власний підпис. Наказом № 206к від 10.12.2015 року начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 за халатне відношення до своїх службових обов'язків оголошена догана. З цим наказом позивач по справі ОСОБА_1 ознайомлений, про що в наказі є його власний підпис. Відповідно докладної записки водія ОСОБА_3 від 11.12.2015 р. та водія ОСОБА_6 від 11.12.2015 р. ОСОБА_1 відмовився забезпечити запасними частинами службові автомобілі ЗІЛ. Відповідно службової записки майстра по благоустрою ОСОБА_7 на його вимогу по службовій записці не виділено трактор для вивозу сміття, що вказує на невиконання позивачем своїх посадових обов'язків. Наказом № 207-к від 11.12.2015 року у зв'язку з порушенням службових обов'язків, а саме - неодноразове невиконання прямих розпоряджень директора, що призвело до зриву виробничого процесу, начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 оголошено догану та з 14 год. 11.12.2015 р. його відсторонено від роботи до з'ясування обставин. Внаслідок вищезазначеного, враховуючи систематичне невиконання своїх посадових обов'язків, ігнорування вказівок керівництва, аморальну поведінку, наказом № 210 к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання покладених на нього обов'язків. При цьому , відповідно посадової інструкції начальника автотранспортної дільниці, затвердженої директором КП «СЖЕГ» 14.01.2015р., з якою позивач ОСОБА_1 ознайомлений, про що поставив власний підпис, всі службові обов'язки, якими нехтував ОСОБА_1, відносяться строго до обов'язків начальника автотранспортної дільниці. Оскільки в КП «СЖЕГ» відсутня профспілкова організація, отримання згоди на звільнення позивача не вимагається. Просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника автотранспортної дільниці Комунального підприємстві «Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство» з 28 квітня 2014 року (Наказ про прийняття на посаду № 62 к від 28.04.2015 року) (а.с. 10).

Наказом № 210 к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання покладених на нього обов'язків (а.с. 63).

Актом комісії від 07.12.2015 року за результатами розслідування факту аморального проступку ОСОБА_1 встановлено, що позивач вчинив проступок, що порушує моральні норми, суперечить змісту трудової функції працівника, яка дискредитує виховні службові повноваження, що принижує людську гідність та висловлена думка щодо несумісності продовження роботи ОСОБА_1 на займаній посаді (а.с. 77). Актом від 07.12.2015 року по перевірці автотранспортної ділянки, були виявлені та зафіксовані невідповідність даних за документами та фактичної наявності паливних матеріалів.

Протоколом № 3 від 09.12.2015 року за участю представників колективу КП «СЖЕГ» встановлено, що поведінка позивача як керівника та співробітника на робочому місці є зухвалою, неврівноваженою не несумісною з організацією нормального робочого процесу. Він ігнорує вказівки керівництва, не забезпечує взаємодію з іншими підрозділами, що впливає на робочій процес взагалі (а.с. 75).

Актом від 10.12.2015 року, підписаному головним інженером ОСОБА_2, головним бухгалтером ОСОБА_8, інспектором кадрів ОСОБА_9 та представником колективу ОСОБА_10 засвідчено відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення фактів-порушень посадових обов'язків, викладених в акті перевірки від 07.12.2015 р. (а.с. 80).

Наказом № 205-к від 10.12.2015 року у зв'язку з невикористанням автотранспортного засобу НИВА та невиконанням обов'язків по обслуговуванню вежі в с. Сіряки, з грудня 2015 року начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 скасовані доплати 20% з окладу за виконання робіт водія та доплату 30% окладу начальника дільниці обслуговування вежі в с. Сіряки та призначено відповідальним по обслуговуванню вежі в с. Сіряки ОСОБА_5 (а.с. 83). Зі вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, про що поставив власний підпис.

Наказом № 206 к від 10.12.2015 року начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 за халатне відношення до своїх службових обов'язків оголошена догана. З цим наказом позивач ознайомлений, про що в наказі є його власний підпис (а.с. 73).

Наказом № 207-к від 11.12.2015 року у зв'язку з порушенням службових обов'язків, а саме - неодноразове невиконання прямих розпоряджень директора, що призвело до зриву виробничого процесу, начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 оголошено догану та з 14 год. 11.12.2015 р. його відсторонено від роботи до з'ясування обставин (а.с. 65).

Наказом № 210 к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання покладених на нього обов'язків (а.с. 63).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходить із того, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суд вважає, що зазначені вимоги закону при звільненні позивача були дотримані, наказами № 205-к від 10.12.2015 року начальнику автотранспортної дільниці ОСОБА_1 скасовані доплати 20% до окладу за виконання робіт водія та доплату 30% окладу начальника дільниці обслуговування вежі в с. Сіряки, наказом № 206 к від 10.12.2015 року позивачу за халатне відношення до своїх службових обов'язків оголошена догана, наказом № 207-к від 11.12.2015 року у зв'язку з порушенням службових обов'язків, а саме - неодноразове невиконання прямих розпоряджень директора, що призвело до зриву виробничого процесу, ОСОБА_1 оголошено догану, жодний із наказів позивачем не оскаржено, про наявність цих наказів він був обізнаний, про що свідчать підписи на оригіналах наказів і цієї обставини позивачу судовому засіданні не оспорював. Як вбачається із наданих суду відомостей, що також підтвердив і позивач профспілкової організації на підприємстві не існує.

Суд вважає, що позивачем було допущено невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до посадових обов,язків, раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення - оголошено догани та скасування доплат , суд вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості вчинених проступків та обставин, за яких їх вчинено, відповідачем було обґрунтовано застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбулося з дотриманням встановленого трудовим законодавством порядку.

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання звільнення позивача незаконним і скасування наказу про його звільнення, суд також не вбачає і підстав для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання звільнення незаконним.

Усе вищевикладене дає суду підстави вважати, що звільнення позивача проведено із дотриманням вимог трудового законодавства і підстав для задоволення його вимог не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 40, 41, 43, 43-1, 149 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд,-

вирішив:

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до КП «Солоніцівське житлово-експлуатаційне господарство» про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання звільнення не законним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Срокіна І.І.