Справа №486/1798/15-ц 11.01.2016 11.01.2016
Провадження №22-ц/784/68/16
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 486/1798/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/68/16
Головуючий у 1 інстанції Франчук О.Д. Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Темнікової В.І., Кушнірової Т.Б.

Із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.

За участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 3-х % річних від простроченої суми за прострочку виконання грошового зобовязання та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 вересня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, посилався на те, що відповідач отримав від позивача в борг 288000 грн., які зобовязався повернути до 03 серпня 2009 року. Однак взятих на себе зобовязань не виконав, у звязку з чим він звернувся до суду. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 вересня 2012 року з відповідача на його користь стягнуто 288000 грн. боргу, 24480 грн. річних від простроченої суми та судові витрати, а всього 315604,80 грн. Відповідач станом на липень 2015 року сплатив 3801,30 грн. заборгованості. Посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних від суми заборгованості, яка складає 311803,50 грн., за період з 13.11.2012 року по 18.09.2015 року в розмірі 26652,79 грн., та інфляційні втрат 229428,51 грн., понесені судові витрати (а.с. 1-2).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми за просточку грошового зобовязання 26652,79 грн., та інфляційні втрати 229428,51 грн., судові витрати на користь держави в сумі 2560,81 грн. (а.с. 26-27).

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду відповідач порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального права (а.с. 30).

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Позивач, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не зявився. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду частково скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.09.2012 року було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та стягнено на його користь 288000 грн. боргу за договором позики та 3% річних за невиконання грошового зобовязання 24480 грн. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист, який було звернено до примусового виконання. Станом на 22.07.2015 року за вказаним виконавчим листом залишок заборгованості складає 311803,50 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Однак з висновками суду можна погодитись частково, оскільки судом не враховані всі обставини справи, невірно застосовані норми матеріального права.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

З копії заочного рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 вересня 2012 року вбачається, що 03 березня 2009 року відповідач отримав в борг від позивача 36000 доларів США строком до 03 серпня 2009 року, однак борг не повернув (а.с. 3).

Таким чином, між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті.

Зазначені обставини та вимоги норм матеріального права не були враховані судом першої інстанції, тому суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні.

За такого рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в частині задоволення позову про стягнення інфляційних втрат слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вказаної частини позову.

В іншій частині рішення суду стягнення 3% річних - як таке, що ухвалено відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду в зазначеній частині.

Оскільки рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат підлягає скасуванню, слід змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача. Позивач відповідно до п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, яка є віднесена до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, звільнений від сплати судового збору (а.с. 7).

Крім того, відповідачу при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою за його клопотанням було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом. Тому з нього слід стягнути судовий збір в сумі 293,20 грн.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року скасувати в частині стягнення інфляційних втрат та судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за прострочку виконання грошового зобовязання відмовити, сягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 266 грн. 52 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 293 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді