Справа № 344/408/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1493/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3 про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять ділову репутацію відомостей, розповсюджених відповідачем, спростування неправдивої інформації та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

15.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПП ОСОБА_3 про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять ділову репутацію відомостей, розповсюджених відповідачем, спростування неправдивої інформації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ПП ОСОБА_3 розповсюдив у соціальній мережі «Facebook» публічну заяву про те, що «представниками ПП «Станіслав-транс», які є складовими бізнес-імперії народного депутата України ОСОБА_2 вводяться в оману поважні громадські активісти», що «він, використовуючи авторитет народного депутата України зумів переконати деяких місцевих активістів та налаштувати їх проти нього, відстоюючи при цьому власні інтереси. На жаль, прийнявши присягу на вірність Україні та прикриваючись принципами та учасниками Революції Гідності, дана людина покриває недобросовісну конкуренцію і втручається у підприємницьку діяльність, сама використовуючи методи часів ОСОБА_4».

Посилаючись на те, що вищезазначена поширена про нього інформація не відповідає дійсності, позивач просив визнати її недостовірною і такою що ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію. Також просив зобов'язати відповідача спростувати таку інформацію та стягнути 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати недостовірною розповсюджену ОСОБА_3 інформацію про те, що «представниками ПП «Станіслав-транс», які є складовими бізнес-імперії народного депутата України ОСОБА_2, вводяться в оману поважні громадські активісти», «ОСОБА_2, використовуючи авторитет народного депутата України зумів переконати деяких місцевих активістів та налаштувати їх проти ОСОБА_3, відстоюючи при цьому власні інтереси. На жаль, прийнявши присягу на вірність Україні, та прикриваючись принципами та учасниками Революції Гідності, ОСОБА_2 покриває недобросовісну конкуренцію і втручається у підприємницьку діяльність, використовуючи методи часів ОСОБА_4» та зобов'язати ОСОБА_3 спростувати вказану інформацію у мережі «Facebook».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду. Апелянт вказує на те, що суд, визнавши поширену відповідачем інформацію недостовірною, не зобов'язав його спростувати таку інформацію та не мотивував рішення в цій частині.

Також позивач не погоджується з висновком суду про недоведеність вимог щодо заподіяння моральної шкоди, не зазначенням яку саме моральну шкоду заподіяно та відсутністю розрахунку моральної шкоди.

При цьому, судом не було враховано роз'яснень, зазначених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Апелянт вказує на те, що законом не передбачено будь-якого математичного розрахунку моральної шкоди, а тому суд повинен був при її визначенні врахувати, що своїми несправедливими висловлюваннями, відповідач фактично звинуватив його у порушенні присяги народного депутата України та вимог Закону України «Про статус народного депутата України», а саме у лобіюванні бізнес-інтересів, у наявності у нього бізнес-імперії, у введенні в оману громадських активістів, у використанні у власних інтересах авторитету народного депутата України, у покриванні недобросовісної конкуренції, у втручанні у підприємницьку діяльність та ін., чого насправді не вчинялось.

Просить рішення суду змінити та зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію та стягнути з відповідача 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач поширив про позивача наступну інформацію: «представниками ПП «Станіслав-транс», які є складовими бізнес-імперії народного депутата України ОСОБА_2 вводяться в оману поважні громадські активісти», що «він, використовуючи авторитет народного депутата України зумів переконати деяких місцевих активістів та налаштувати їх проти нього, відстоюючи при цьому власні інтереси. На жаль, прийнявши присягу на вірність Україні та прикриваючись принципами та учасниками Революції Гідності, дана людина покриває недобросовісну конкуренцію і втручається у підприємницьку діяльність, сама використовуючи методи часів ОСОБА_4».

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» дано роз'яснення про те, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо поширення недостовірної інформації.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що така вимога позивача не обґрунтована.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у позовній заяві ОСОБА_2 лише вказав про те, що у зв'язку з поширенням про нього недостовірної інформації він має право на відшкодування моральної шкоди, не зазначивши в чому полягає така шкода, яких моральних страждань він зазнав у зв'язку з публікацією інформації про нього, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Крім того, колегія суддів враховує роз'яснення, зазначені у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» про те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький