Справа № 313/596/15-ц
Провадження №2/ 313/11/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2В, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 у якому просить стягнути з відповідача на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 34 212,50 грн. та моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що у квітні 2011 року відповідач керуючи легковим автомобілем у смт.Веселе на вул.Леніна порушив правила дорожнього руху внаслідок чого завдав йому тяжкі тілесні ушкодження. Відповідач був засуджений вироком Веселівського районного суду 14.05.2014 р. Цивільний позов у справі залишений без розгляду.

Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, але страхова компанія у виплаті страхового відшкодування відмовила.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_3В заявив, що факт заподіяння шкоди визнають, але так як цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована, то до участі у справі в якості відповідача необхідно залучити страхову компанію, яка і повинна відшкодувати шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вразі незалучення страхової компанії відповідачем, це є підстава для відмови в задоволенні позову.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Начальник юридичного відділу ОСОБА_5 звернувся в суд із заявою з проханням розглянути справу без їхньої участі. Підстави для виплати страхового відшкодування відсутні, так як відповідно до ст.37.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Дорожньо-транспортна пригода трапилася 02.04.2011 р.

Крім того, відповідно до статей 35 та 35.2 Закону України «Про обовязкове страхування» особи, які мають право на страхове відшкодування заяву страховику не подавали. Довідки про дорожньо-транспортну пригоду, закладів охорони здоровя, інші документи, які мають відношення до даної пригоди, завірені у встановленому порядку до неї не долучали.

Заслухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову часткового з наступних підстав.

02.04.2011 р. приблизно о 22 год.45 хв. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем ОСОБА_6, рухаючись по проїзній частині вулиці Леніна в смт.Веселе зі сторони Пушкіна в напрямок вулиці Комсомольська зі швидкістю 88,7 км. на год., перевищив швидкість і скоїв наїзд на позивача ОСОБА_1, заподіявши тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя.

Вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 14.05.2014 р. у кримінальній справі № 313/461/14-к провадження № 1/313/1/2014 р. ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначене покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з встановленням випробувального строку тривалістю 2 роки. Покладені обовязки, передбачені п.п.2,3,4 ст.75 КК України.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2014 р. ОСОБА_4 від призначеного вироком суду покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України звільнений.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 залишений без розгляду.

Вирок суду набрав законної сили 30.05.2014 р. (а.с.113-114).

Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частина 4 ст. 61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень даних Пленумом Верховного Суду України в п.2 постанови від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), суди повинні мати на увазі, що відповідно до підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальну шкоду в розмірі 34 212,50 грн., яка підтверджується :

- епікризом з історії хвороби № 777-2011 про проходження стаціонарного лікування з 02.04.2011 р. по 20.04.2011 р. у Веселівській центральній районній лікарні та витраченими коштами в сумі 13 304,13 грн.;

- епікризом з обласної клінічної лікарні відділення нейрохірургії, виписка з історії хвороби № 6892 про проходження стаціонарного лікування з 20.04.2011 р. по 06.05.2011 р. у Веселівській центральній районній лікарні та витраченими коштами в сумі 9 999,63 грн.;

- епікризом з історії хвороби № 1052-2011 про проходження стаціонарного лікування з 06.05.2011 р. по 16.05.2011 р. у Веселівській центральній районній лікарні та витраченими коштами в сумі 182,45 грн.;

- витраченими коштами в сумі 684,71 грн. за проходження амбулаторного лікування з 16.05.2011 р. по 25.08.2011 р.;

- випискою з історії хвороби № 13455 про проходження стаціонарного лікування з 23.08.2011 р. по 12.09.2011 р. у обласній клінічній лікарні відділення травматології та витраченими коштами в сумі 10 041,68 грн. (а.с.10-56).

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, як це передбачено ч.1 ст.1168 ЦК України.

Суму моральної шкоди згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд визнає, що порушеннями п.п.12.4,12.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. ОСОБА_4 дійсно спричинив ОСОБА_1 моральну шкоду, яка виразилася в тому, що відповідач завдав позивачеві тяжких тілесних ушкоджень. З досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що позивачеві ОСОБА_1 були спричинені фізичні больові страждання, пов'язані з тілесними ушкодженнями.

Однак суму моральної шкоди у 30 000,00 грн. суд не може задовольнити, так як до істотних змін в житті позивача травма не призвели, звичайний спосіб життя був змінений не на значний час.

Тому суд, виходячи із засад розумності та справедливості, задовольнити позов у цій частині частково, тобто 15 000,00 грн.

Посилання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 на те, що завдану шкоду необхідно стягнути з страхової компанії, суд вважає безпідставними з наступних підстав.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд приймає до уваги, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», що підтверджується полісом № АА/0285418 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач на власний розсуд обирає з кого вимагати відшкодування матеріальної шкоди - з винної в ДТП особи чи з страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

При цьому факт звернення особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність до страховика та виконання чи невиконання нею своїх обов'язків в разі настання страхового випадку правового значення для вирішення позову не має.

У правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в справі № 6 - 2808 цс 15 від 20.01.2016 р., право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цими рішеннями Верховного Суду України.

Підстави відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів, відсутні.

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» у виплаті страхового відшкодування позивачеві відмовила, що підтверджується листом за № 486 від 15.02.2016 р. ( а.с.140).

Вирішуючи питання про судовий збір суд виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 при подачі позову мав пільги щодо сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 р.

Згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 р. від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року в якому відповідна заява подається до суду (мінімальна заробітна плата на 01.01.2016 р. згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» складає 1 378,00 грн. х 0,4 = 551,20 грн.), що складає 551,20 грн.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року в якому відповідна заява подається до суду (мінімальна заробітна плата на 01.01.2016 р. згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» складає 1 378,00 грн. х 0,4 = 551,20 грн.), що складає 551,20 грн.

Враховуючи те, що Законом України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених судом позовних вимог, але не менше мінімального розміру судового збору, встановленого вказаним Законом. Відповідно до ч.3 ст.6 вищевказаного закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 102,40 грн. (551,20 грн. - позовна вимога майнового характеру та 551,20 грн. - позовна вимога немайнового характеру), від яких був звільнений позивач ОСОБА_1 при зверненні з позовною заявою до суду.

На підставі ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 34 212,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду на суму 15 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1 102,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Веселівський районний суд в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької бласті ОСОБА_7

11.04.2016