Номер провадження: 22-ц/785/926/16
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т. І.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВАТ "Татарбунарське АТП 15143", третя особа - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" Курочкіна О.О. на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, -

встановила:

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (ТДВ «СК «Індіго») 01.07.2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступні обставини.

16.05.2012 року в м. Одеса сталася ДТП за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля «Mazda» держномер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «БАЗ» держномер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4.

Постановою Татарбунарського районного суду від 05.07.2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

05.09.2011 року між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та ОСОБА_8 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-00594-11, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mazda» держномер НОМЕР_4 (далі - застрахований автомобіль).

17.05.2012 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав всі необхідні документи.

Позивач, на виконання умов договору страхування, перерахував на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 28 353,50 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. А тому до позивача, після сплати страхової суми постраждалій особі, перейшло право вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП.

На момент вчинення ДТП відповідальність водія транспортного засобу, винного у вчинені ДТП, була застрахована в ПрАТ «Міська страхова компанія». Позивач звернувся з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності, однак на дату звернення позивача до суду, дана вимога не була виконана та позивачу не було відшкодовано страхові суми в порядку регресу. А тому, позивач вважав, що відповідальність має бути покладена на винуватця ДТП та просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 28 353,50 грн.

В судове засідання представник позивача надав заяву, згідно якої повністю підтримав позовні вимоги, в подальшому, під час розгляду справи, представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути на користь ТДВ «СК «Індіго» суму страхового відшкодування солідарно з відповідача ОСОБА_4 та співвідповідача ВАТ "Татарбунарське АТП 15143», оскільки на час скоєння ДТП ОСОБА_4 управляв транспортним засобом автомобілем «БАЗ», працюючи у вказаному автотранспортному підприємстві водієм.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вважаючи, що позивачем на надано доказів спричинення потерпілій особі матеріальної шкоди в сумі заявленого позову, так як в додатках до позову відсутні документи, що підтверджують право власності на автомобіль, якому спричинено шкоду, висновок авто-технічної експертизи, в якому мають бути вказані пошкодження автотранспортного засобу та затрати на відновлювальний ремонт, також відсутні довідки підприємства, що провадило ремонтні роботи та відповідні чеки, де мають бути вказані суми сплачені за ремонт автомобіля.

Крім того, позивачем не надано будь-яких документальних підтверджень, що свідчили б про відмову страхової компанії, з якою укладено відповідачем договір страхування, про її відмову відшкодувати страхові суми позивачу.

Також відповідач та його представник наполягали на тому, що позивач без участі відповідача в односторонньому порядку вирішив питання щодо визначення матеріального збитку, заподіяного потерпілій стороні, при цьому відповідач не повідомлявся та не запрошувався спеціалістом чи представником позивача бути присутнім при проведенні такого дослідження. На думку відповідача та його представника відповідальність за відшкодування страхових платежів позивачу мали б нести страхові компанії, з якими у відповідний період укладалися договори страхування автомобіля «БАЗ».

Представник співвідповідача ВАТ "Татарбунарське АТП 15143» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що на час скоєння ДТП відповідач ОСОБА_4 працював водієм в АТП та керував автомобілем «БАЗ», який підприємству був переданий його власником ФОП «ОСОБА_5» в оренду, згідно договору оренди транспортних засобів від 02.01.2012 року, строк дії якого закінчувався 31.01.2013 року.

Вказаний автомобіль підприємством було застраховано в ПрАТ «Міська страхова компанія», відповідно до полісу обов'язкового страхування, строк дії якого був з 06.02.2012 по 05.02.2013 року, а тому представник відповідача вважав, що всі вимоги по поверненню страхових виплат, позивач має надавати до страхової компанії.

Співвідповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та підтвердив, що належний йому автомобіль «БАЗ» дійсно ним було передано в оренду автопідприємству. Також він пояснив, що вказаний транспортний засіб на момент скоєння ДТП ним було придбано, відповідно кредитного договору та переданий в заставу банківській установі у якості забезпечення виконання кредитного договору, крім того, на вказаний період між ним, ВАТ НАСК «Оранта» та «Укрсоцбанком» було укладено договір страхування даного автомобіля, строк дії якого закінчувався 26.12.2012 року, а тому він погоджується з думкою представника відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач мав би з питання повернення йому коштів звертатися до відповідних страхових компаній, з якими були укладені договори страхування автомобіля «БАЗ».

Представник третьої особи надала суду ряд документів на підтвердження укладення на момент скоєння ДТП кредитного договору, договору застави транспортного засобу між ОСОБА_5 та АКБ «Укрсоцбанк», відповідно до яких ОСОБА_5, отримавши кредит, придбав автомобіль БАЗ та між ним, ВАТ НАСК «Оранта» і АКБ «Укрсоцбанк», на момент скоєння ДТП, було укладено договір страхування заставленого даного транспортного засобу на строк до 26.12.2012 року.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року в задоволенні позовної заяви товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВАТ "Татарбунарське АТП 15143", третя особа - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

На вказане рішення представник Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" Курочкін О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду тільки в частині його оскарження.

Судом встановлено, що 16.05.2012 року, о 7 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 в м. Одеса, керуючи транспортним засобом марки БАЗ А 079 23, державний номерний знак НОМЕР_3, порушив правила розташування на проїзній частині, в результаті чого здійснив бокове зіткнення з транспортним засобом марки Мазда держзнак НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_7 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначені обставини встановлені постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2012 року, згідно якої ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином суд першої інстанції правильно зазначив, що всі вищевикладені обставини вважаються встановленими і такими, що не підлягають доказуванню у даній справі.

Згідно ст.ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2012 року до ТДВ «Страхова компанія «Індіго» звернувся власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_8, з яким було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, з метою отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в зв'язку з пошкодженням його автомобіля Мазда держзнак НОМЕР_5 (а.с. 4-6, 7-8).

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

В результаті ДТП, яка сталася 16.05.2012 року з вини відповідача ОСОБА_4 автомобілю, належному на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Мазда, реєстраційний номер НОМЕР_5, ОСОБА_8 були заподіяні механічні ушкодження (а.с.58 зв.).

Страховим актом №16021/206 підтверджується, що ТДВ «Страхова компанія «Індіго» ПрАТ «СК» виплачено потерпілому страхове відшкодування на загальну суму 28353,50 грн., платіжним дорученням № 3439 від 16.07.2012 року (а.с.11).

Згідно ст. 27 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За правилами, визначеними ст.ст. 1167,1187, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідач ОСОБА_4, в якості водія автомобіля БАЗ держномер НОМЕР_3, на час ДТП знаходився в трудових правовідносинах з ВАТ "Татарбунарське АТП 15143» (а.с.151), що також підтвердив у судовому засіданні співвідповідач керівник АТП, який орендував цей пасажирський автобус за договором оренди від 02.01.2012 року, укладеним між ВАТ "Татарбунарське АТП 15143» і ФОП ОСОБА_5 від імені власника автобусу ОСОБА_5, строком до 31.01.2013 року і не є особою, зобов'язаною відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки керував транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, відповідно до положень ст. 1187 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові № 4 від 01 березня 2013 року, суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по даній справі.

В судовому засіданні також встановлено, що на дату скоєння ДТП, а саме 16.05.2012 року, відповідно до договору страхування цивільна відповідальність співвідповідача ВАТ «Татарбунарське АТП-15143», орендованого ним у співвідповідача ОСОБА_5 транспортного засобу БАЗ держномер НОМЕР_3 (а.с.101-102), застрахована страховою компанією ПрАТ «Міська страхова компанія» (а.с.103) на строк з 06.02.2012 до 05.02.2013 року. Крім того, вказаний автомобіль на ту ж дату був застрахований, відповідно договору страхування заставлених транспортних засобів відкритим акціонерним товариством Національна Страхова Компанія «ОРАНТА» на строк з 28.12.2007 до26.12.2012 року (а.с.26-36 т.2).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 16 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові завдавача шкоди у відповідному розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі заперечували проти стягнення з них шкоди, посилаючись також на те, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховими компаніями, з якими було укладено договори страхування цивільно-правової відповідальності, у зв'язку з чим звертались до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страховиків.

Судом першої інстанції, представнику позивача було роз'яснено його право заявляти клопотання щодо залучення до участі в розгляді справи страхових компаній в якості співвідповідача, однак представник позивача категорично заперечував проти участі в судових засіданнях представників страхових компаній, відмовившись скористатися своїми правами, передбаченими ст. 33 ЦПК України.

На підставі наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що до участі в розгляді справи позивачем залучено неналежних відповідачів, що є порушенням норм процесуального права, а тому вражав необхідним відмовити в задоволенні позову.

Зазначене рішення суду не перешкоджає ТДВ «СК «Індіго» звернутись до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" Курочкіна О.О. - відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року за позоною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВАТ "Татарбунарське АТП 15143", третя особа - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: А. П. Бабій

О. Д. Варикаша