Справа №173/837/16-ц
Провадження №2/173/541/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа. що не заявляє самостійних вимог: головне у правління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення п перешкод в здійсненні права власності ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності до відповідача ОСОБА_2 згідно якого просить усунути перешкоди у здійсненні її права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації та примусового виселення відповідача з даного будинку посилаючись на наступне: 13.08.2007 року згідно договору купівлі-продажу, реєстровий № 1017, вона придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1. 06.09.2007 року була проведена державна реєстрація її права власності на вказаний житловий будинок.

З 09.12.2011 року в житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є її колишнім співмешканцем. Відповідач був зареєстрований в її будинку на його прохання.

Приблизно з жовтня 2015 року у них з відповідачем почались сварки та вони перестали мешкати як чоловік та дружина. З указаного часу відповідач став чинити їй перешкоди у здійсненні нею її права власності на житловий будинок.

З грудня 2015 року вона взагалі змушена була виїхати з донькою ОСОБА_3, 2006 року народження до своїх батьків в АДРЕСА_1, де мешкає до теперішнього часу. Вона не має можливості мешкати у своєму будинку так як ОСОБА_2, проявляє агресію до неї та до її дітей, вдається до жорстокості. Її старший син також змушений виїхати разом з нею до її батьків,

Самостійно вирішити питання про виселення відповідача зі свого будинку вона не має можливості, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в поновному об'ємі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснила, що будинок вона купила на кошти, що отримала при народженні дитини . Відповідач лише дав їй кошти на переоформлення будинку в сумі 1600 грн., які позичив, і ці кошти вони згодом віддали. В даний час відповідач збирає в її будинку осіб, що ведуть асоціальний спосіб життя, пиячить з ними, влаштовує лайки, сварки, що перешкоджає їй та її дітям нормально проживати та відпочивати у будинку. Крім того до будинку відповідач приводить сторонніх жінок, все це відбувається на очах у дітей. Тому вона змушена була залишити будинок та переїхати до своїх батьків.

Відповідач ОСОБА_2, проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що будинок купувався і на його кошти. Також до 2000 грн., вони витратили на придбання меблів. Крім того позивачка є людиною алкогольно залежною. Коли вона вживає спиртні напої то йде з дому та господарством не займається. не здійснює догляд за дитиною. Опікунська рада її навіть попередила про те, що позбавить батьківських прав. Його не можна виселяти з будинку так в даному випадку залишиться без догляду їхня неповнолітня донька. Крім того він вважає, що має право на даний будинок так як також його купував.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що 13.08.2007 року згідно договору купівлі-продажу, реєстровий № 1017, позивач придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1. 06.09.2007 року була проведена державна реєстрація її права власності на вказаний житловий будинок.

З 09.12.2011 року в житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є її колишнім співмешканцем. Відповідач був зареєстрований в її будинку на його прохання.

Приблизно з жовтня 2015 року у них з відповідачем почались сварки та вони перестали мешкати як чоловік та дружина. З указаного часу відповідач став чинити їй перешкоди у здійсненні нею її права власності на житловий будинок.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: с. Заріччя вул. Б.Хмельницького, 20 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і набуте позивачкою за договором купівлі-продажу. Таким чином позивач є власником цього будинку.

Факт, що позивач співмешкала з відповідачем та мають спільну дитину сторонами не заперечується. При цьому доказів того, що на час купівлі будинку сторони проживали однією сім'єю, мали спільний побут та бюджет суду не надано. Наявність спільної дитини не свідчить про спільне проживання сторін як чоловіка та дружини. Крім того сам відповідач вказує на той факт, що на час купівлі будинку він перебував в іншому шлюбі. А з дослідженої в судовому засіданні домової книги вбачається, що відповідач зареєстрований в даному будинку лише з 09.12.2011 року, тобто значно пізніше ніж купувався будинок. Тому відповідачем не доведено, що будинок був придбаний ним з позивачкою в період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того відповідач вказує та той факт, що на час купівлі будинку він перебував в іншому шлюбі. Таким чином на думку суду права спільної сумісної власності у сторін на дане домоволодіння не виникло, Тому на правовідносини між сторонаим не можуть бути поширеними положення ст. 74 СК України та глави 8 СК України як на об'єкт права спільної сумісної власності.

Не надано суду доказів відповідачем і того, що будинок був придбаний і на його кошти. Так як позивач заперечує даний факт, та посилається на те, що будинок був придбаний на кошти, які виплачувались в зв,язку з народженням дитини, та від продажу нею попереднього будинку.

Таким чином суд робить висновок про те. що саме позивач є власником домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що з грудня 2015 року відповідач, проживаючи в будинку позивачки, чинить їй перешкоди у здійсненні її права власності на домоволодіння. А саме зловживає спиртними напоями та вчиняє сварки та конфлікти, проявляє агресію до позивачки та її дітей, що підтверджуєтьься актом обстеження від 16.01.2016 року, складеним депутатом Зарічанської сільської ради в присутності сусідів. Будь-яких доказів на спростування відомостей, викладених в даному акті відповідач не надав.

Також судом встановлено, що в результаті негідної поведінки відповідача позивач з донькою змушена була покинути дане домоволодіння та проживати у своїх батьків за іншою адресою. Будь-яких доказів того, що позивачка покинула домоволодіння в зв'язку з тим, що зловживає спиртними напоями і веде бродячий спосіб життя відповідачем не надано.

За таких обставин, та виходячи з того, що відповідач не є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, створює неможливі умови для проживання власника та членів її сім'ї, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1., права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації та примусового виселення з даного будинку відповідача ОСОБА_2

Посилання відповідача на те. що по справі повинен приймати участь представник органу опіки та піклування, так як шляхом виселення його з будинку позивач порушує права їх неповнолітньої доньки, суд вважає безпідставними. Так як питання щодо виселення неповнолітньої особи з домоволодіння не ставиться. Доказів негідної поведінки позивача по відношенню до дитини суду не надано. Крім того саме в зв'язку з поведінкою відповідача неповнолітня донька сторін змушена була разом з матір»ю покинути будинок та проживати і в іншому місці. Тому суд вбачає, що саме через поведінку відповідача порушуються права дитини на житло.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: головне у правління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення п перешкод в здійсненні права власності задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації та примусового виселення з даного будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.