АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми стипендії, зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми стипендії, зобов'язати вчинити певні дії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми стипендії, зобов'язати вчинити певні дії - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 є студентом Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара з 01 вересня 2012 року. Батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років, в зв'язку з чим ОСОБА_2 має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Проте з вересня 2012 року по грудень 2014 року позивач отримував мінімальну академічну стипендію, а саме: було не донараховано та не виплачено грошові кошти в сумі 23 014,50 грн. з урахуванням індексу інфляції. Тому ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму грошових коштів; зобов'язати відповідача виплачувати позивачу з 01 вересня 2015 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення позивачем навчання.

Крім мінімальної академічної стипендії за цей період, позивач також отримував підвищену на 100 грн. академічну стипендію за період з січня 2015 до сьогоднішнього дня за котрий також не була нарахована та не доплачена стипендія в розмірі прожиткового мінімуму з урахуванням індексу інфляції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на положення п. 4 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», згідно якого розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення». Листом Міністерства освіти і науки України від 27 листопада 2013 року № 1/11-18300 повідомлено, що навчальні заклади України керуються положеннями зазначеного Порядку, якими підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа дітей шахтарів, що навчаються за гірничими спеціальностями. Такі видатки забезпечені коштами Державного бюджету.

Зміни, які враховують вимоги ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», і які б були забезпечені коштами Державного бюджету, до Порядку призначення і виплати стипендій не внесені. 16 листопада 2015 року листом Міністерства освіти та науки України повідомлено, що навчальні заклади при призначенні та виплаті стипендій керуються положеннями Порядку призначення та виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, яким підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа шахтарів, що навчаються на гірничих спеціальностях у зв'язку з незабезпеченням витрат коштами Державного бюджету України.

Однак,відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту», студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Також, в ст. 3 цього Закону зазначено, що держава надає особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільги та соціальні гарантії згідно законодавства.

Суд першої інстанції помилково надав перевагу Постанові Кабінету Міністрів України від 12.07.2004року № 882 «Порядок призначення і виплати стипендії», замість зазначеного Закону, який має вищу юридичну силу. Невнесення відповідних змін до Постанови Кабінету Міністрів України після прийняття Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Крім того, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання покладених на Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара обов'язків, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року необхідно скасувати в частині не нарахованої та невиплаченої суми стипендії і позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми стипендії задовольнити і стягнути з Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на користь ОСОБА_2 не нараховану та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року, включно враховуючи інфляцію, суму у розмірі 23014 грн. 50 коп.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача виплачувати позивачу з 01 вересня 2015 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення позивачем навчання, в цій частині суд першої інстанції правомірно відмовив,оскільки ці вимоги є на майбутнє і є передчасними,оскільки на момент звернення до суду відповідно до ст.3 ЦПК України позивач не надав доказів щодо порушення своїх прав,свобод чи інтересів відповідачем.

Отже, рішення суду першої інстанціїв частині відмови в позові про зобов'язання відповідача виплачувати позивачу з 01 вересня 2015 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібіншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2015 року - скасувати в частині не нарахованої та невиплаченої суми стипендії. Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення не нарахованої та невиплаченої суми стипендії, зобов'язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на користь ОСОБА_2 не нараховану та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року, включно враховуючи інфляцію, суму у розмірі 23014грн. 50коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнич