Справа № 462/3995/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1575/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і Штефаніци Ю.Г.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено ОСОБА_3 часи виховання та спілкування з донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності ОСОБА_5 щотижня кожної п"ятниці з 18:00 год. до 19:00 год. неділі за місцем його проживання: АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили позивач - ОСОБА_3 та відповідач - ОСОБА_5.

ОСОБА_3 вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає, що суд не надав належної оцінки фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що суд при постановленні оскаржуваного рішення не врахував того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні та лікуванні дитини. В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю.

ОСОБА_5 з рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року не погоджується, оскільки вважає, що таке ухвалене без врахуванням всіх обставин справи. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг ОСОБА_3, ОСОБА_5 та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 01.02.2007 року. Під час спільного життя у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька - ОСОБА_8, яка відповідно до медичного висновку №20 від 29 травня 2008 року має діагноз на вроджену м"язеву дистрофію.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 11 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №799 від 03.12.2014 року про встановлення дні побачень ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_7, яка проживає з матір"ю - ОСОБА_9: кожну суботу з 1300.год. з ночівлею до неділі 20.00. год.; кожну п"ятницю з 11.00. год. до 15.00. год. Визначено, що зустрічі повинні проводитися у присутності матері - ОСОБА_9. Зобов"язано матір дитини - ОСОБА_9 не перешкоджати зустрічам, спілкуванню, лікуванню та обстеженню доньки - ОСОБА_7 батьку - ОСОБА_3.

З пояснень позивача вбачається та відповідачем не заперечується, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з донькою.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 05.05.2015 року, складеного Шевченківською районною адміністрацією, довідки ЛКП "Рясне 402", позивач має всі необхідні умови для спілкування з донькою. Крім того, суд враховує позитивну характеристику позивача за місцем роботи в ПП "ВВП Сервіс". За пояснень позивача він має вихідні дні з четверга по неділю щомісяця.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд беручи до уваги рішення органу опіки та піклування від 03.12.2014 року, яким встановлено часи спілкування позивача з дитиною, вік дитини вважав за доцільне встановити часи виховання та спілкування позивача з донькою без присутності матері ОСОБА_5 щотижня, кожної п"ятниці з 18.00. год. до 19.00. год. неділі за місцем його проживання - АДРЕСА_1

З такими висновками суду колегія суддів погоджується в повній мірі.

Згідно зі статтями 3, 19, 32 Конституції України людина, її життя і здоров"я визнаються в найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя.

Згідно зі статтями 11 і 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України обов"язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до приписів статті 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на недопустимість свавільного втручання у сімейне життя та максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, (ратифікованою Постановою Верховної Ради України №784-XII від 27 грудня 1991 року) у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інстанціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Постановляючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції вірно взято до уваги норми Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, де у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з принципом 2 цієї Декларації дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Беручу до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що наявність рішення органу опіки та піклування від 03.12.2014 року, яким встановлено часи спілкування позивача з дитиною не може бути підставою для відмови в задоволенні його позовних в повному обсязі. Окрім цього, сторона, на підтримання своїх апеляційних скарг жодним чином не підтверджено, що побачення дитини - ОСОБА_7 з її батьком - ОСОБА_3 без присутності матері - ОСОБА_5 не зможе надати належну допомогу своїй доньці і такі зустрічі призведуть до погіршення фізичного здоров"я дитини. ОСОБА_5 не доведено, що такі побачення за рішенням суду будуть суперечити інтересам дитини. Так само, ОСОБА_3 не доведено, що матір дитини - ОСОБА_5 проводить неналежне лікування дитини - ОСОБА_7, яке є обов"язковим для неї.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3, ОСОБА_5 не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому у задоволенні таких скарг апелянтам слід відмовити, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвали законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

Ю.Г. Штефаніца