У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на підставі договору дарування від 30 вересня 2014 року належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1, інші 3/4 частки зазначеної квартири належать ОСОБА_4 Відповідач перешкоджає йому у розпорядженні його власністю, замінила замки вхідної двері, чим позбавила його права користування житловим приміщенням. На його вимогу вселитися, вирішити житловий спір добровільно та надати ключі від вхідної двері ОСОБА_4 відмовляється.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення його в квартиру квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 серпня 2015 року, позов задоволено. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні 1/4 часткою квартири АДРЕСА_1 та вселено його в указану квартиру. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у користуванні 1/4 часткою квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 порушує право власності позивача та створює йому перешкоди в користуванні належним йому майном.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування належить 1/4 частка спірної квартири, якою він має право володіти, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд, при цьому на зміст права власності не впливають місце його проживання та місцезнаходження його майна.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 30 вересня 2014 року належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1, інші 3/4 частки вищевказаної квартири належать на праві власності ОСОБА_4

Також судом установлено, що під час розгляду даної справи, у тому ж Малиновському районному суді м. Одеси розглядалась справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку спірної квартири з виплатою компенсації її вартості, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просила зупинити провадження у справі до вирішення позову про припинення права власності на частку спірної квартири, однак у зупиненні провадження було відмовлено ухвалою суду від 20 листопада 2014 року.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на належну йому 1/4 частку спірної квартири.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_4 також зверталась до суду із заявою про зупинення провадження у даній справі до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження в справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому при визначенні наявності підстав, передбачених

ст. 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, враховується, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено в п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, у порушення ст. 201 ЦПК України не звернув уваги на те, що під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2014 року вже існувало рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року про припинення права власності ОСОБА_3 на частку спірної квартири.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_4, яка подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою та бажання особисто надати пояснення, апеляційний суд належним чином її доводів не перевірив та не дав їм належної правової оцінки.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик