АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Чупікової В.В.

секретар: Чубрей І.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину земельної ділянки.

В обґрунтування позову посилалась на те, що з 15 вересня 1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з належними господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки. Вказане майно знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016

22ц-1168/16 головуючий по 1 інстанції Галичанський О.І.

Категорія: 2 доповідач Кулянда М.І.

року за нею визнано право власності на 31/100 частини вказаного житлового будинку як на частку у спільному майні подружжя та на 23/100 частини цього будинку в порядку спадкування, а всього на 54/100 частини житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Вказувала, що оскільки їй на праві власності належить 54/100 частки житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, який розташований на земельній ділянці площею 0,0752 га, що належала ОСОБА_7, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22 липня 2005 року, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, вважає, що за нею слід визнати право власності на 54/100 вказаної земельної ділянки, в порядку ч. 4 ст. 120 ЗК України, а за відповідачами, по 23/100 частини за кожним.

На підставі вище викладеного, просила суд:

визнати за ОСОБА_6 право власності на 54/100 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0752 га;

визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 право власності на 23/100 частини за кожним в спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_8, а саме земельної ділянки площею 0,0752 га по АДРЕСА_1

Рішенням Першотравневовго районного суду м. Чернівці від 08 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 54/100 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0752 га.

Визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_4 право власності на 23/100 частини за кожним в спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме, земельної ділянки площею 0,0752 га, що розташована по АДРЕСА_1.

На вказане рішення суду ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з визнанням за позивачем та відповідачами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку на якій розташовані вказані об'єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачка ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 15 вересня 1988 року. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина до складу якої входили житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,0752 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 22 липня 2005 року, виданого на підставі рішення 33 сесії Чернівецької міської ради від 28 квітня 2005 року №739 ОСОБА_7 Вказане майно знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року спірний житловий будинок з належними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 визнано за ОСОБА_6 право власності на 31/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, як на частку у спільному майні подружжя та на 23/100 частини цього будинку в порядку спадкування, а всього на 54/100 частини житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 23/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 23/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказані обставини визнаються сторонами і доказування не підлягають.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На підставі наведених норм закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в кожного із сторін, що має частку у житловому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав за ОСОБА_6 право власності на 54/100 частини земельної ділянки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року, за ОСОБА_6 визнано право власності на 54/100 частини житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, а тому, відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України, до неї перейшло право власності на 54/100 частини земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: