АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 685/588/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1580/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Талалай О.І.

з участю секретаря Дубової М.В.

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/1580 /16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон про стягнення 25 000 грн. грошових коштів, сплачених ним за договором фінансового лізингу від 19.09.2015 року.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що у вересні в мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж трактора Булат - 264Е за 58 000 грн. За вказаним у оголошенні телефонним номером він мав розмову з представником відповідача, який пояснив, що низька ціна трактора - 58 000 грн. замість 120 000 грн., яка вказувалась на інших сайтах, обумовлена тим, що модель трактора 2013 року, що фірма співпрацює безпосередньо із виробником, без посередників, і що за зберігання трактора фірмі не несе ніяких витрат. 19.09.2015 року між ним та представництвом ТОВ «Лізингова компанія Еталон» у м. Тернополі було укладено договір фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу є трактор Булат 264Е , вартістю 58 000 грн. Згідно умов договору він сплатив 25 000 грн. авансового платежу. В офісі відповідача його завірили, що трактор має бути поставлений протягом 3-х днів, однак трактор йому не доставили. 12.10.2015 року він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору і повернення сплачених ним коштів, однак у

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Справа №22ц/792/1580/16

Доповідач Кізюн О.Ю. Категорія № 19,23

поверненні грошей йому було відмовлено, посилаючись на те, що внесена ним сума 25 000 грн. є комісією за організацію укладення договору, і запропоновано не розривати договір. Крім того, йому було повідомлено, що дійсна вартість трактора 250 000 грн., а вказана у оголошенні вартість 58 000 грн. є помилковою по вині працівника, який розміщував оголошення в мережі Інтернет.

Позивач вважає, що договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідчений, тому відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь 25 000 грн. грошових коштів.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія Еталон» задоволено, стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія Еталон» на користь ОСОБА_1 25 000 грн., сплачених ним згідно договору №002878 фінансового лізингу від 19.09.2015 року.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія Еталон» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене із порушеннями норм матеріального та процесуального права, а також судом не повно зясовано обставини, що мають значення для справи.

В судове засідання представник апелянта не зявився, про час і місце розгляду справи ТОВ «Лізингова компанія Еталон» повідомлено належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав та мотивів.

Відповідно до правил ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.213 ЦПК України. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і відповідають нормам матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні даної справи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В п.13 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленуму Верховного Суду України розяснив, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Встановлено, що 19 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено Договір №002878 фінансового лізингу, згідно якого відповідач зобовязується придбати у власність предмет лізингу, а саме: трактор Булат 264Е та передати його у користування позивача в строк та на умовах цього Договору, а позивач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Відповідно до п. 3.2. Договору, вартість предмета лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку №1, який є його невідємною частиною.

На виконання умов договору позивач сплатив 25 000 грн., що підтверджується квитанціями від 19.09.2015 року.

При вирішенні справи суд першої інстанції підставно виходив з того, що оскільки договір лізингу укладено за участю фізичної особи позивача, а предметом цього договору є транспортний засіб - трактор, тому в силу ст.799 ЦК України договір підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи, що вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору не дотримано, тому в силу ч. 1ст. 220 ЦК України він є нікчемним.

Ці висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спросовано, а посилання апелянта на те, що положення ст.799 ЦК України до Договору лізингу не застосовуються, суперечать правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

Встановивши нікчемність Договору №002878 фінансового лізингу від 19.09. 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до правил ч.1 ст. 216 ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 25 000 грн. є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_4

Судді:/підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

Копія відповідає оригіналу.

Суддя: О.Ю. Кізюн