Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

На адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 19 листопада 2015 року звернувся представник ПАТ «УкрСиббанк» з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику у кредит грошові кошти у розмірі 22 472,00 доларів США строком повернення не пізніше 09 квітня 2015 року та сплатою 9% річних за користування кредитними коштами. Додатковою угодою № 3 від 09 листопада 2009 року до даного кредитного договору строк його дії був подовжений до 09 квітня 2016 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним договором 09 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0/2. У звязку з неналежним виконанням позичальником та поручителем своїх зобовязань за відповідними договорами виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 09 квітня 2008 року, яка станом на 09 листопада 2015 року становить 872,62 доларів США та 3 193,28 грн., яку представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів (а. с. 3-6).

Представник позивача у судовому засіданні заявлені банком позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення у повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом були встановлені наступні факти:

09 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування якого було змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого банк надав позичальнику у кредит грошові кошти у розмірі 22 472,00 доларів США строком повернення не пізніше 09 квітня 2015 року та сплатою 9% річних за користування кредитними коштами. Викладене підтверджується вказаним договором та додатком № 2 до нього (графіком платежів), копії яких наявні в матеріалах справи (а. с. 7-15, 16-19).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним договором 09 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0/2 (а. с. 24-25).

Додатковою угодою №1 від 28 січня 2009 року, укладеною між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року, сторони погодили, що позичальник повертає в день сплати ануїтетних платежів, передбачений договором, суму кредиту та сплачує проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у таких розмірах: у період з 09 лютого 2009 року по 09 липня 2009 року у розмірі 155,08 доларів США; у період з 09 серпня 2009 року по 09 квітня 2014 року у розмірі 362,00 доларів США, у період з 09 травня 2014 року до кінця терміну дії договору у розмірі 528,00 доларів США, якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлений згідно умов договору (а. с. 20).

Додатковою угодою № 3 від 09 листопада 2009 року, укладеною між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року, сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту, а саме: не пізніше 09 квітня 2016 року, а також домовились про зміну розміру ануїтетного платежу, а саме: 340,00 доларів США (а. с. 21).

Також 09 листопада 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № 0/2 від 09 квітня 2008 року, за умовами якої сторони погодили зміну строку виконання основного зобовязання до 09 квітня 2016 року (а. с. 26).

Рекомендованими листами від 05 травня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року (а. с. 28-31).

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого представником позивача до позовної заяви, за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року станом на 09 листопада 2015 року заборгованість складає 0,00 грн. (а. с. 32-35), проте в продовженні довідки-розрахунку зазначено, що станом на 09 листопада 2015 року наявна заборгованість у розмірі 872,62 доларів США та 3 193,28 грн., яка складається з 329,17 доларів США заборгованості за кредитом, 522,85 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 10,29 доларів США поточної заборгованості за відсотками, 10,31 доларів США простроченої заборгованості за відсотками, 3085,47 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 107,81 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів (а. с. 35-49).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 3.1.2 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року визначено, що банк має право визначити термін повернення кредиту таким, що настав, при цьому пунктом 6.2 договору передбачений наступний порядок застосування банком права на дострокове повернення всієї суми кредиту, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (додаткового) терміну повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника.

Як було встановлено у судовому засіданні позивач, направляючи на адресу відповідачів вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості, не виконав передбаченого укладеним між сторонами договору обовязку щодо надіслання такої вимог цінним листом з описом та повідомленням про вручення. Таким чином зазначені вимоги не є вимогами про дострокове повернення кредитних коштів у розумінні умов договору, а отже звернення позивача до суду з даним позовом 19 листопада 2015 року є передчасним.

Згідно з визначенням терміну «ануїтетний платіж», зазначеного в кредитному договорі, ануїтетний платіж це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлений цим договором.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що ануїтетний платіж у розмірі 155,08 доларів США в період з 09 лютого 2009 року по 09 липня 2009 року зараховувався виключно на погашення відсотків, внаслідок чого тіло кредиту не зменшувалось, що призвело до збільшення суми боргу.

З пояснень наданих відповідачем ОСОБА_2 у судовому засіданні, а також з його письмових заперечень проти позову вбачається, що відповідно до графіку платежів позичальник за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року мав сплатити 30 356,04 доларів США, з яких 22 472,00 доларів США сума кредиту, 7 884,04 доларів США розмір відсотків за користування кредитними коштами, а ОСОБА_2 за даним договором станом на день ухвалення даного судового рішення сплачено 31 227,09 доларів США.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 09 квітня 2008 року, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення даного спору, витрати по сплаті позивачем судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 553, 554, 610, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

ОСОБА_5 Черновськой