АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/829/16 Справа № 410/6375/12 Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Добролюбовій І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення штрафу та трьох відсотків річних, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Калінович Сергій Петрович, -

В с т а н о в и в :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення штрафу та трьох відсотків річних посилаючись на те, що на початку лютого 2012 року вона та її чоловік через оголошення в газеті знайшли домоволодіння, власником якого був ОСОБА_3 Для того щоб не шукати інших клієнтів, відповідач запропонував їм надати йому в якості завдатку 7.000,00 доларів США. Її це влаштувало, тому вона передала продавцю зазначену суму, на підтвердження чого ОСОБА_3 власноручно написав їй розписку. Так як відповідач займався будівництвом (він мав бригаду, яка будувала йому нові будинки для подальшого їх продажу), то він запропонував за додаткову оплату здійснити на їх замовлення ремонт в їх майбутньому будинку, виготовити на їх замовлення кухню, за їх кошти закупити будівельні матеріали та здійснити деякі будівельні роботи: земельні роботи, поставити нову огорожу, збудувати балкон. 26.05.2012 року вона передала відповідачу 60.000,00 грн. на виготовлення кухні та балкону для її майбутнього домоволодіння, на підтвердження чого відповідач власноручно написав розписку. На початку травня відповідач запропонував їй до отриманих ним раніше 7.000,00 доларів США добавити ще 68.000,00 доларів США (щоб разом було 75.000,00 доларів США) та укласти і нотаріально посвідчити попередній договір купівлі-продажу будинку. 17.05.2012 року між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Попередній договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1. За цим договором в рахунок майбутніх розрахунків за договором купівлі-продажу вищезазначеного будинку вона передала відповідачу аванс в сумі 604.725,00 грн., яка станом на 17.05.2012 року була еквівалентною 75.000,00 доларів США, та взамін повернула його розписку на 7.000,00 доларів США, які були зараховані до суми 75.000,00 доларів США домовленістю загальна вартість будинку складала 150.000,00 доларів США. Відразу після укладення попереднього договору, відповідач надав їй ключі від свого будинку та дозволив вселитись в нього та робити ремонт ще до укладення основного договору купівлі-продажу будинку. 07.06.2012 року вона передала відповідачу ще 25.000,00 грн. на виготовлення кованої огорожі для балкону, на підтвердження чого відповідач власноручно написав розписку. 14.06.2012 року вона передала відповідачу ще 3.500,00 доларів США на проведення земляних робіт, на підтвердження чого відповідач власноручно написав розписку. 26.06.2012 року вона передала відповідачу ще 48.600,00 грн. відповідно до Акту виконаних ним робіт та переліку використаних будівельних матеріалів, на підтвердження чого він власноручно написав розписку. Відповідно до п.3 Договору відповідач зобов'язався підготувати документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку, але відповідач порушив умови п.п. 1,3 Договору та до 15.07.2012 року не підготував документів необхідних для укладення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення. Їх з відповідачем відносини різко погіршились, хоч вона з чоловіком і надалі продовжували проживати в домоволодінні відповідача, в якому його будівельники за їх кошти зробили вже ремонт. 17.08.2012 року відповідач повідомив, що строк дії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження його будинку закінчується 18.08.2012 року, а тому якщо вона й надалі буде відмовлятись піти на дрібне порушення закону, то сплатить йому додатково 12.000,00 грн. за замовлення ним повторного Витягу з реєстру прав власності на нерухому майно. Погодившись вона надала відповідачу додатково 12.000,00 грн. на повторний витяг з БТІ, також відповідач зобов'язався все-таки отримати в Держкомземі кадастровий номер, підтвердити дійсні розміри та площу земельної ділянки, на якій розташований її будинок. Та зобов'язався оформити на неї будинок вже без порушення діючого законодавства. Весь цей час, вона щиро вірила, що відповідач добропорядна людина і, коли він оформить належним чином документи, то продасть їй свій будинок відповідно, як вони і домовились в попередньому договорі від 17.05.2012 року. Але 24.10.2012 року відповідач в грубій формі повідомив, щоб вона з чоловіком за два дні звільнили його домоволодіння. 04.12.2012 року її чоловік зустрівся з відповідачем біля БТІ Дніпропет-ровського району та той йому повідомив, що сьогодні продав свій будинок й на підтвердження своїх слів надав ксерокопію Договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.12.2012 року. Але сказав, що покупець з ним ще не повністю розрахувався та через два тижні він зателефонує й повідомить, коли поверне їм гроші. Але 19.12.2012 року через два тижні, коли її чоловік зателефонував відповідачу, останній повідомив, що «нібито» із-за нас він майже втричі дешевше нижче балансової вартості БТІ продав свій будинок за 471.765,00 грн., тому він отримав збитки та не знає, що з ними робити. Відразу після цієї розмови вона зрозуміла, що відповідач вводить їх в оману з метою не повернення сплаченого ними авансу та сплачених ними грошей на ремонт його будинку, який він продав разом з зробленим за їх гроші ремонтом та її кухнею. Договір купівлі-продажу (основний договір) на умовах, передбачених попереднім договором купівлі-продажу від 17.05.2012 року, між нею й відповідачем так укладено й не було, а тому грошові кошти в сумі 75.000,00 доларів США за цим Договором відповідач отримав від неї без достатньої правової підстави. Також враховуючи, що відповідач продав свій будинок разом зі зробленим за її гроші ремонтом, який не можливо відділити від самого будинку, він зобов'язаний повернути їй всі гроші, які отримав від неї на проведення цього ремонту, а саме 161.575,50 грн., тому загальна сума боргу складає 761.050,50 грн. Крім того договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку від 04.12.2012 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вважає фіктивним та укладеним з єдиною метою - неповернення їй грошей та виселення її сім'ї з вищезазначеного будинку. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1.044.627,43 грн., штраф за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу в розмірі 1.740.816,75 грн., 3 % річних в сумі 57.134,85 грн. та судовий збір (т.1 а.с.3-5, т.2 а.с.13-16).

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих невиконанням договірних зобов'язань посилаючись на те, що 17.05.2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу за умовами якого позивач зобов'язався у строк до 15.07.2012 року продати, а відповідач купити житловий будинок по АДРЕСА_1. На виконання умов п.2 попереднього договору відповідач передав позивачу у рахунок майбутніх розрахунків по договору купівлі-продажу як аванс гроші у сумі 604.725,00 грн., а позивач звільнив будинок від речей та передав ключі від будинку відповідачу, який разом із сім'єю проживав в цьому будинку відразу ж після укладання попереднього договору до листопада 2012 року. Відповідачка не тільки вселилась до будинку з сім'єю, але й стала робити ремонт на власний смак ще до укладання основного договору купівлі-продажу будинку. Нею були замовлені та виготовлені за її кошти ковані огорожі для балкону, проведені земляні роботи, зроблені деякі будівельні роботи. За умовами п.1 та п.5 зазначеного договору основний договір купівлі-продажу мав посвідчуватися приватним нотаріусом ДМНО Каліновичем С.П. Тому, 09.07.2012 року позивач направив листа до відповідачки з запрошенням до приватного нотаріуса ДМНО Каліновича С.П. на укладання основного договору купівлі-продажу. Однак основний договір укладено не було, оскільки відповідачка не з'явилась та не повідомила позивача про бажану дату та час для укладання основного договору купівлі-продажу в строк до 15.07.2012 року. 15.07.2012 року позивачем було направлено відповідачці ще одного листа з повідомленням про її неявку до приватного нотаріуса Каліновича С.П. на укладання основного договору купівлі-продажу та з повторним запрошенням на укладання основного договору. Однак відповідачка пояснила, що їй бракує грошей і попросила ще трохи зачекати. При цьому вона з сім'єю залишалась проживати у будинку. 14.08.2012 року позивач направив відповідачці листа, в якому повідомив, що 18.08.2012 року строк дії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, необхідний для нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу будинку, закінчує свою дію, а тому він запропонував їй укласти основний договір купівлі-продажу будинку до цієї дати. Однак основний договір купівлі-продажу будинку так і не був укладений. 17.08.2012 року відповідачка зустрілась з позивачем, поскаржилась на брак грошей та щоб як-то компенсувати збитки, завдані позивачу сплатила йому 12.000,00 грн. за замовлення повторного Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на продаж. Замовивши та отримавши повторний Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно позивач 05.11.2012 року знов запропонував відповідачці укласти основний договір купівлі-продажу будинку або в противному випадку звільнити його будинок. 07.11.2012 року відповідачка знов поскаржилась на брак грошей, тому позивач запропонував їй звільнити його будинок негайно. 04.12.2012 року він дійсно уклав договір купівлі-продажу спірного будинку з ОСОБА_4 При цьому продаж було вчинено за ціною 471.765,00 гривень, що значно нижче ніж передбачав попередній договір. Ухилення та відмова відповідачки від укладання основного договору купівлі-продажу будинку призвели до виникнення у нього збитків. Через невиконання договірних зобов'язань відповідачкою він недоотримав значну частину прибутку, отримання якого було безпосередньо пов'язане з укладанням основного договору купівлі-продажу будинку, а саме він недоотримав 737.685,00 грн. Внаслідок проживання відповідачки із сім'єю в будинку позивача ще до укладання основного договору купівлі-продажу та здійснення на її смак ре-монтно-оздоблювадьних робіт будинку новий покупець значно знизив вартість будинку, оскільки він бажав придбати новий будинок, «з перших рук» і все переробити на свій смак і зроблені позивачкою зміни у будинку йому були не до вподоби. Крім того, будинок був проданий у грудні, а не в липні 2012 року й вартість продажу була сезонно знижена. На будівництво зазначеного будинку позивач отримував інвестиції під відсотки за користування грошовими коштами, які він сплачував щомісячно. Так, згідно з договором займу позивач отримав на будівництво будинку 800.000,00 грн. під 7% щомісячних відрахувань, які повинен був повернути в строк до 15.07.2012 року. Отримавши від відповідачки суму авансу у розмірі 604.725,00 грн., позивач відразу ж повернув інвестору 604.725,00 грн. як частину отриманих по договору займу коштів. Відмова відповідачки від купівлі будинку змусили позивача протягом всього строку перемов з нею та очікування укладання основного договору купівлі-продажу сплачувати інвестору відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 64.791,12 грн. та пеню за несвоєчасне повернення позики у розмірі 36% річних. Таким чином, розмір заподіяних збитків (упущена вигода та витрати на оплату відсотків та пені), завданих позивачу, складає 830.115,17грн. По-третє, відповідно до п.9 попереднього договору сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладання договору купівлі-продажу повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме: у разі відмови укласти договір купівлі-продажу, сума, передана за цим договором, залишається у продавця. Враховуючи, що позивач неодноразово запрошував відповідачку до приватного нотаріуса на укладання основного договору купівлі-продажу будинку, а остання відмовлялась через брак грошей, що доводять свідчення свідків, які є в матеріалах справи, оформив всі необхідні для продажу документи, що доводить нотаріальне посвідчення укладеного ним договору купівлі-продажу спірного будинку з ОСОБА_4, то із зазначеного вище вбачається, що позивач не відмовлявся і не ухилявся від укладення основного договору, зміни в попередній договір щодо строків укладання основного договору не внесені, а тому з боку продавця не було порушень умов укладеного попереднього договору, а навпаки вбачаються винні дії відповідачки в ухиленні та у відмові від укладання основного договору, а тому відсутні підстави для повернення отриманих 604.725,00 грн. Більш того, є всі підстави для стягнення з відповідачки заподіяних позивачу збитків. Позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 збитки у розмірі 1.434.840,17 грн. та судовий збір (т.2 а.с.19-24).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто грошові коти в сумі 761050,50 грн. та судові витрати, в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено (т.1 а.с.134-138).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2013 року рішення суду залишене без змін (т.1 а.с.161-164).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року вказані судові рішення скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.190-192).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позовних та зустрічних позовних вимог - відмовлено (т.2 а.с.128-132).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.146-153) ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки:

- висновок суду щодо готовності всіх документів з боку ОСОБА_3, необхідних для укладання основного договору купівлі-продажу, є необґрунтованим, оскільки в судовому засіданні він не міг навіть пояснити які саме це були документи;

- будь-яких повідомлень з пропозицією укласти основний договір купівлі-продажу з боку ОСОБА_3 апелянт не отримувала;

- приватний нотаріус, який згідно попереднього договору купівлі-продажу в судовому засіданні мав посвідчувати основний договір, зазначив, що ОСОБА_3 з метою підготовки та оформлення основного договору з будь-якими документами не звертався;

- передані апелянтом грошові кошти ОСОБА_3 є авансом, не повернення якого діючим законодавством у разі не укладення основного договору не передбачено;

- факт не укладення основного договору купівлі-продажу з провини ОСОБА_3 вже було встановлено під час попереднього розгляду справи, про що зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 25.12.2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року рішення суду змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 (т.2 а.с.233-237).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 скасоване з передачею справи на новий апеляційний розгляд (т.3 а.с.37-39).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 і вимог, заявлених ОСОБА_2 у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 щодо стягнення грошових коштів на облаштування будинку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки отримані відповідачем гроші були використані ним на облаштування будинку, який позивач в майбутньому бажала придбати, а тому ці гроші після продажу будинку іншій особі не можна вважати отриманими відповідачем без достатньої правової підстави, а тому право власника може бути захищено у відповідності до вимог ст.388 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Захист порушеного права згідно ст.388 ЦК України зводиться до витребування майна з чужого незаконного володіння і вона може бути застосована щодо речі, визначеної родовими чи індивідуальними ознаками і нею повинен володіти відповідач.

Тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів на облаштування будинку.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно вказав на відсутність підстав вважати ці кошти такими, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки договір, за яким відповідачем були отримані від позивача ці кошти не розірваний, а сам по собі факт отримання відповідачем цих коштів не є підставою для їх стягнення.

При цьому зі змісту уточнених позовних вимог вбачається, що позовні вимоги про розірвання зазначеного договору позивачем не були заявлені (т.2 а.с.13-16).

Тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення грошових коштів на облаштування будинку немає.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 щодо стягнення грошових коштів з повернення авансу, сплати штрафу та трьох відсотків річних, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого позивач передала відповідачу в рахунок майбутніх розрахунків грошові кошти в якості авансу та сторони досягли домовленості щодо дати укладення основного договору купівлі-продажу, який в подальшому не укладений внаслідок ухилення позивача від його укладення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2012 року між сторонами укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

Згідно з умовами цього договору:

- сторони зобов'язались укласти договір купівлі-продажу (основний договір) у строк до 15.07.2012 року;

- позивач передає відповідачу аванс у розмірі 604725,00 грн., що еквівалентно 75000,00 доларам США з оплатою цієї суми по курсу НБУ на день укладення цього договору;

- продавець у разі умисного ухилення від укладення основного договору сплачує покупцю грошові кошти як штраф в сумі еквівалентній 150000,00 доларам США у гривні за курсом НБУ

- у разі відмови покупця укласти основний договір, сума передана за цим договором залишається у продавця.

Зі справи вбачається, що відповідачем на адресу позивача протягом певного часу з липня по листопад 2012 року надсилались письмові пропозиції про укладення основного договору.

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Остання пропозиція про укладення основного договору направлена відповідача на адресу позивача 05.11.2012 року (т.2 а.с.52).

Оскільки після пропозиції відповідача основний договір не був укладений, то відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлені попереднім договором, припинені.

З припиненням зобов'язань, встановлених попереднім договором, відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених попереднім договором за ухилення від укладення основного договору.

Як вбачається зі змісту попереднього договору, умовами п.9 за ухилення від укладення основного договору передбачено сплату збитків.

Такі умови попереднього договору відповідають положенням ч.2 ст.635 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Під оговоркою «якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства» розуміється встановлена домовленістю сторін або діючим законодавством відсутність обов'язку відшкодування збитків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Збитками відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України вважають: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до приписів ч.1,2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже зазначені в п.9 попереднього договору штрафні санкції сторін за ухилення від укладення основного договору не є збитками в розумінні положень ч.2 ст.22 та ч.2 ст.635 ЦК України.

Відповідно до приписів ч.2 ст.635 ЦК України право на відшкодування збитків не залежить від припинення зобов'язання за попереднім договором.

На відміну від збитків штрафні санкції не підлягають застосуванню після припинення зобов'язання за попереднім договором.

Отже і позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, і заперечення відповідача щодо відсутності у позивача підстав вимагати стягнення з нього суми авансового платежу, як це передбачено п.9 попереднього договору, є необгрунтованими.

З огляду на це відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо сплати штрафу.

Одночасно підлягає скасуванню рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів авансового платежу та стягнення трьох відсотків річних.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач сплатила відповідачу аванс в сумі 604725,00 грн., що еквівалентно 75000,00 доларам США з оплатою цієї суми по курсу НБУ на день укладення попереднього договору.

Оскільки вказані кошти були сплачені в рахунок оплати ціни за договором купівлі-продажу нерухомого майна, однак такий договір у встановлений сторонами строк укладений не був, а дія попереднього договору у зв'язку з цим припинилась, то у відповідача виник обов'язок по їх поверненню, оскільки підстава на якій вони були набуті, відпала.

Правовою нормою, яка регулює повернення коштів за цих обставин, є ч.1 ст.1212 ЦК України.

При цьому не має значення, що такі кошти отримувались набувачем викоанння зобов'язання.

Підставою для повернення грошей, переданих у зобов'язальних правовідносинах є те, що такі припинені, а, відповідно, у набувача відпала правова підстава володіння отриманими коштами.

Обов'язок по поверненню коштів, отриманих при укладенні попереднього договору, при не укладенні основного договору, є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого застосовується положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні авансу та трьох відсотків річних підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

Згідно з умовами попереднього договору позивач сплатила відповідачу аванс у розмірі 604725,00 грн., що еквівалентно 75000,00 доларам США з оплатою цієї суми по курсу НБУ на день укладення цього договору.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тому у відповідності до положень ч.2 ст.533 ЦК України позовні вимоги про стягнення авансу підлягають задоволенню у розмірі еквівалентному 75000,00 доларам США.

В уточненій позовній заяві від 13.05.2014 року позивач просить стягнути з відповідача аванс в розмірі 870408,37 грн. з розрахунку 75000 доларів США по курсу НБУ на 12.05.2014 року 1160,5445 грн. за 100 доларів США.

Колегія суддів вважає, що такі позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов'язання за попереднім договором припинені через 10 днів після отримання позивачем 06.11.2012 року останньої пропозиції відповідача від 05.11.2012 року про укладення основного договору, тобто з 27.11.2012 року (т.2 а.с.52,53).

З цього часу у відповідача виникло зобов'язання з повернення авансу в розмірі 870408,37 грн.

Відповідно до приписів ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення повернення суми авансу в розмірі 870408,37 грн. відповідач має сплатити 3 % річних за 533 днів за період з 27.11.2012 року по 13.05.2014 року в розмірі 38131,04 грн. з розрахунку: 870408,37 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів х 533 днів = 38131,04 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних слід відмовити, оскільки зобов'язання з повернення авансу виникли саме після припинення зобов'язань за попереднім договором.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аванс в сумі 870408,37 грн. та три відсотки річних в сумі 38131,04 грн., а всього 908539,41 грн., з розрахунку: 870408,37 грн. + 38131,04 грн. = 908539,41 грн.

В іншій частині підстав для задоволення позовних вимог позивача немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення суми авансу та трьох відсотків річних - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс в сумі 870408,37 грн., що еквівалентно 75000,00 доларів США по курсу Національного банку України станом на 12.05.2014 року 1160,5445 грн. за 100 доларів США, та три відсотки річних в сумі 38131,04 грн. за 533 дні за період з 27.11.2012 року по 13.05.2014 року, а всього 908539,41 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних - відмовити.

В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року в оскарженій частині - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: