Справа № 463/6369/14 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4918/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; В.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: представника Управління капітального будівництва Львівської міської ради ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Управління капітального будівництва Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інтернешнл» про відшкодування шкоди,

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2016 року у вказаному вище позові відмовлено.

Рішення районного суду оскаржив позивач ОСОБА_3, просить його скасувати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, покликаючись на те, що судове рішення районного суду є незаконним та необґрунтованим. Заявник зазначає, що суд відмовляючи у позові прийшов до хибного висновку про порушення ним Правил дорожнього руху, оскільки його діям вже була дана правова оцінка, яка викладене в постанові Галицького районного суду, якою встановлено відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, заявник, посилаючись на Закони України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», зазначає, що про перешкоду, на яку він вчинив наїзд, не було попереджено знаками, а відтак шкоду його автомобілю завдано неправомірними діями відповідачів, які повинні її відшкодувати.

Позивач, представники Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інтернешнл» у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Встановлено, що в грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, з урахуванням подальшим уточненням вимог, до Личаківської районної адміністрації Львівської міської, Управління капітального будівництва Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інтернешнл» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилаєся на те, що 29 листопада 2011 року, керуючи належним йому транспортним засобом марки Mersedes д.н.з. AF668RY по вул. Пасічній, 71 у м. Львові здійснив наїзд на перешкоду, а саме розриту проїзну частину дороги глибиною 30-35 см. Перед перешкодою, на яку він здійснив, не було встановлено жодного попереджувального знаку про наявність такої перешкоди, зокрема, знаку 1.12 «Вибоїна» чи знаку 4.8 «Обїзд перешкоди з лівого боку», передбачених Правилами дорожнього руху. Єдиний дорожній знак, який було встановлено перед вибоїною на дорожньому полотні, був знак 1.37 «Дорожні роботи». Проте, даний дорожній знак аж ніяк не може розкривати інформацію про наявну на проїжджій частині дороги яму, глибиною 30 см. Внаслідок ДТП його автомобіль зазнав суттєвих пошкоджень, оскільки через удар від наїзду у вибоїну було пошкоджено піддон двигуна, з якого витекло масло, внаслідок чого був виведений з ладу двигун автомобіля. Вказує, що завдана йому матеріальна шкода складає 39 662,88 грн. Крім того, внаслідок ДТП йому завдана моральна шкода, розмір якої оцінив у 20 000, 00 грн.

Виносячи 27 травня 2016 року рішення, яким в позові відмовлено, районний суд виходив з того, що, як вбачається зі змісту постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2011р., позивач факту наїзду на перешкоду не заперечив та пояснив, що вїхав у розриту ділянку дороги та пошкодив власний автомобіль, оскільки автомобіль, який рухався по зустрічній смузі руху засліпив його. Тому суд зробив висновок про те, що позивачу згідно ПДР при виникненні ситуації, яка перешкоджає належним чином оцінити дорожню обстановку, необхідно було припинити рух і переконатись у відсутності будь-яких перешкод, які могли призвести до ДТП. На думку суду, встановлення дорожнього знаку «Дорожні роботи» є достатнім щодо інформування учасників дорожнього руху про проведення ремонтних робіт на відповідній ділянці дорожнього полотна. У звязку з недоведеністю позовних вимог щодо завдання матеріальної шкоди, суд не вважав за можливе вирішити питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки право на таке відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України має особа, якій завдано моральну шкоду внаслідок порушення її прав.

Однак, з таким висновком районного суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до ст. 17 цього ж Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Зокрема, згідно пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про автомобільні дороги» одним із основних обовязків органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів, а також організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

Відповідно до довідки № 33-вих-123 від 28.01.2015 року вулиця Пасічна знаходиться на балансі Личаківської районної адміністрації (а.с.35).

Рішенням Львівської міської ради № 538 від 23.05.2011 року надано функції замовника Управлінню капітального будівництва і дозволено проектування, будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію та реставраційно-ремонтні роботи обєктів, видатки на які у 2011 році мали проводитись за рахунок коштів бюджету розвитку міського бюджету м. Львова та цільового фонду розвитку соціальної інфраструктури м. Львова.

Згідно Додатку до рішення виконкому № 538 від 23.05.2011 року до переліку обєктів щодо яких покладаються функції замовника на Управління капітального будівництва відноситься і реконструкція вулиці Пасічної (від вулиці Зеленої до вулиці Личаківської), в тому числі проектні роботи (а.с.39-42).

Відповідно до п.2.6 вказаного вище рішення виконавчого комітету начальник управління капітального будівництва повинен був передати обєкти після завершення робіт на баланс експлуатуючим організаціям.

Встановлено, що 26 серпня 2011 року між Управлінням капітального будівництва Львівської міської ради в особі в.о. начальника управління ОСОБА_5 , що діяв на підставі Положення та ТзОВ «ОСОБА_4 Інтернешнл» (надалі Підрядник) в особі Генерального директора Їлдиза Бірола, що діяв на підставі Статуту, ліцензії серії АВ №514030 від 21 грудня 2009 року на проведення робіт, укладено Договір № 14/1 на реконструкцію вулиці Пасічної (від вулиці Зеленої до вулиці Личаківської) (а.с.58-62).

Пунктом 1.1 цього Договору передбачено, що підрядник зобовязується власними силами і засобами, в обумовлений строк у відповідності до замовлення і вимог проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати роботи по реконструкції на обєкті: Реконструкція вул. Пасічної (від вул. Зеленої до вул. Личаківської), а Замовник зобовязується прийняти і оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.4.4.3 Підрядник зобовязувався, крім інших умов, також утримувати будівельний майданчик у належному стані. Підрядник до здачі обєкта в експлуатацію відповідає за охорону майна і виконаних робіт по будівельному майданчику, його освітлення та огорожу; здійснює необхідні природоохоронні заходи та заходи по забезпеченню пожежної безпеки; забезпечує чистоту на будівельному майданчику. Витрати з підтримання порядку на будівельному майданчику лягають на Підрядника, а також забезпечує безпеку дорожнього та пішохідного руху на території будівельного майданчика.

Згідно цього Договору роботи за договором повинні були бути виконані у терміни з 26 серпня 2011 року по 30 січня 2012 року. Договір вступив в законну силу з моменту підписання його тексту та усіх додатків, зазначених в п.12.2 цього Договору і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Отже, станом на 29.11.2011 року, коли відбулася ДТП, ремонтні роботи ще проводились ТзОВ «ОСОБА_4 Інтернешнл» на замовлення Управління капітального будівництва.

Частиною 3 ст. 14 і ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів;забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх обєктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Вказані правила є обовязковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх обєктів і користувачів (п.1.).

Згідно Договору № 14/1 від 26.08.2011 року такою відповідальною особою було ТзОВ «ОСОБА_4 Інтернешнл».

Як вбачається з постанови Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2011 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, виносячи зазначену постанову районний суд, з огляду на матеріали справи, оглянутих ним фотографій, прийшов до висновку, що перешкода була засипана піском, попереджувальних знаків про існування такої не було, враховуючи темну пору доби та дорожню ситуацію він (ОСОБА_3) не знав та не міг знати про дану перешкоду на дорожньому полотні.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Зі схеми місця ДТП (а.с.12) вбачається, що з боку вулиці та перешкоди було встановлено лише дорожній знак 1.37 «Дорожні роботи», однак, виконавцем ремонтних робіт не було дотримано Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198, адже вони повинні були негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух, зокрема дорожнім знаком 1.12 «Вибоїна», що попереджає про ділянку дороги з вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїзній частині.

Заслуговують на увагу посилання заявника на те, що згідно п.10.3.16 ДСТУ 4100-2002 «Дорожні знаки» у разі наявності на ділянках доріг вибоїн, просідань дорожнього покриття, величина яких перевищує значення, допустимі згідно з ДСТУ 3587, повинен установлюватись знак 1.12 «Вибоїна».

Так, згідно п.3.1.2.ДСТУ 3587-97 гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І-ІІІ категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см для решти категорій і груп. А перед перешкодою, на яку позивач здійснив наїзд, такого попереджувального знаку не було встановлено.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Доказів відсутності вини ТзОВ «ОСОБА_4 Інтернешнл» в заподіяні шкоди позивачу та його розміру товариством не представлено.

Представник Управління капітального будівництва Львівської міської ради у судовому засіданні підтвердив, що між Управлінням капітального будівництва та ТзОВ «ОСОБА_4 Інтернешнл» була домовленість про те, що останній забезпечує безпеку дорожнього та пішохідного руху на території будівельного майданчика, про що зазначено в укладеному між ними договорі.

Майнова шкода, заподіяна позивачу внаслідок ДТП, яка трапилась 29 листопада 2011 року, стверджується матеріалами справи, зокрема квитанцією за евакуаційні послуги, товарними чеками на придбання запчастин до автомобіля, актами здачі-приймання робіт по ремонту автомобіля, висновком № 4370 експертного автотехнічного дослідження (а.с.13-17, 29-31) та становить 38 110 грн.

Що стосується витрат позивача на проведення експертного дослідження в сумі 1 552,88 грн.понесені ним у звязку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справ у порядку цивільного не є шкодою в розумінні ст. 1666 ЦК і не можуть бути стягненні за позовною вимогою про відшкодування шкоди.

А відтак вимога позивача в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки моральна шкода позивача полягає у душевних стражданнях, яких він зазначав у звязку із пошкодженням автомобіля, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з обставин справи, характеру правопорушення, глибини моральних страждань позивача, розумності та справедливості, а тому приходить до висновку про стягнення на користь позивача 5 000 грн., а відтак до часткового задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При поданні позову позивачем сплачено 581 грн. 11 коп. судового збору (а.с.2), а при поданні апеляційної скарги 656,30 грн. (а.с.138).

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.1, 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інтернешнл» (ідентифікаційний код 32851616, що знаходиться за адресою: 03028, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 22А, р/р 0057 в ПАТ «Кредит ОСОБА_6», м. Київ, МФО 380366, ЗКПО 32851616, ІПН 51) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1) 38 110 (тридцять вісім тисяч сто десять) грн. на відшкодування майнової шкоди, 5 000 (пять тисяч) грн.. на відшкодування моральної (немайнової), заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 581 грн. 11 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 656 грн. 30 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 44 347 (сорок чотири тисячі триста сорок сім) грн. 41 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_7