АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

при секретарі Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14.11.2013 у справі за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

Справа № 72604/29253/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8894/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року комунальне підприємство з утримання житлового господарства Дніпровського району міста Києва (далі - КП УЖГ Дніпровського району м. Києва) звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, квартирну плату та плату за комунальні послуги не сплачують. У зв'язку з цим станом на 01.11.2012 заборгованість за комунальні послуги з 01.05.2001 склала 23665,65 грн.

Збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за квартирну плату та плату за комунальні послуги у розмірі 29508,38 грн. та судові витрати.

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому зазначали, що договори про надання житлово-комунальних не були укладені з вини КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, останній відмовляв у праві на безкоштовне отримання довідок та реєстрацію новонароджених дітей, онуків, примушував сплачувати за вищевказані дії великі суми коштів за рахунками.

Уточнивши позовні вимоги, просили суд застосувати трирічний строк позовної давності та визнати дії відповідача такими, що порушили їх права.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2013 у задоволенні позову КП УЖГ Дніпровського району м. Києва та у задоволенні об'єднаного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, відмовлено.

Апеляційним судом справа розглядалась неодноразово.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 скасовано рішення апеляційного суду м. Києва від 24.03.2015 в частині вирішення позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2015 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду вказав на те, що погоджується із висновками судів про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Період стягнення заборгованості із оплати житлово-комунальних послуг (грудень 2009 року - березень 2013 року) визначено судом із правильним застосуванням положень про позовну давність, про яку заявлено відповідачами у справі. Разом з тим, розмір грошового зобов'язання абонентів у квартирі АДРЕСА_1 за вказаний період визначений апеляційним судом без вказівки на документи у справі, із яких встановлено суму 19086, 44 грн. Розрахунки позивача (т. 1, а. с. 218-225, т. 2, а. с. 123-125) після виключення періоду, який обмежено позовною давністю, такої суми боргу не підтверджують. Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, апеляційний суд не зазначив про розподіл судових витрат з урахуванням частковості задоволення позову та стягнув судовий збір із відповідачів із порушенням ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду при новому розгляду справи представник КП УЖГ Дніпровського району м. Києва підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній. А саме вказувала на те, що комунальним підприємством надані житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користувались, але кошти в повному обсязі за надані житлово-комунальні послуги не сплачували, внаслідок чого утворилась заборгованість, відсутність письмової форми договору між сторонами не звільняє споживача від виконання покладених зобов'язань. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги КП УЖГ Дніпровського району м. Києва про стягнення боргу.

Відповідачі, відповідно до вимог, передбачених ст. 74 ЦПК України, повідомлялися про час та місце розгляду справи, ними були подані заперечення на апеляційну скаргу, проте в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин в сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції чинній на час виникнення заборгованості), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою KM України № 45 від 24 січня 2006 року, власники приватизованого житла зобов'язані щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що відповідачам в рівних долях на праві приватної спільної сумісної власності належить 81/100 чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі відповідачі займають три кімнати. ОСОБА_1 разом з синами та донькою (що змінили прізвище та ім'я) та є відповідачами у справі зареєстровані у вказаній квартирі з 1987 року, онуки: ОСОБА_8 з 2005 року, ОСОБА_9 з листопада 2010 року.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем надавалися житлово-комунальні послуги відповідачам, а останні із січня 2009 року частково сплачували кошти за житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 26-49, т. 2 а.с. 133).

А отже, суд першої інстанції, всупереч встановленим обставинам та вимогам ст. 162 ЖК Української PCP, ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відмовив у задоволенні позову в повному обсязі, фактично звільнивши відповідача від сплати за отримані послуги, хоча законодавство не передбачає такого звільнення; суд також не врахував, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Згідно довідки та розрахунку, по квартирі АДРЕСА_1 за період з 01.01.2001 по 01.03.2013 нарахована заборгованість по квартирній платі та платі за житлово-комунальні послуги в розмірі 29508,38 грн. (т.1, а.с. 218-225; т. 2, а.с. 123-125).

В цих же рахунках позивач КП УЖГ Дніпровського району міста Києва як постачальник послуг окремим рядком зазначав суму заборгованості з травня 2001року. При цьому надані фінансові документи не містять доказів часткового погашення нарахованої заборгованості.

В ході розгляду справи відповідачі заявили про застосування передбаченого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності до заявлених вимог про стягнення заборгованості (т. 1, а.с.50).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду в грудні 2012 року, таким чином, з урахуванням визначеного законом строку позовної давності стягненню підлягає заборгованість за період з 01.12.2009 і до 01.03.2013. В частині вимог КП УЖГ Дніпровського району міста Києва про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги за період із 01.04.2001 до 01.12.2009 слід відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду із зазначеними вимогами.

Визначаючи розмір заборгованості колегія суддів, враховує що позивачем нарахована, а відповідачами не оплачена плата за комунальні послуги за період з грудня 2009 року по березень 2011 року. З розрахунку наданого стороною позивача вбачається, що нарахована позивачем сума за комунальні послуги в грудні 2009 року була сплачена відповідачами. В 2010 році було нараховано до сплати загальну суму 7646,68 грн., сплачено відповідачами протягом цього року суму 7668,67 грн. В 2011 році нараховано 10501,14 грн., сплачено 8572,11 грн.. В 2013 році нараховано 3750,6 грн., сплата не проводилась. Таким чином загальна сума заборгованості становить 12442,77 грн. (т. 2, а.с.123-125). При цьому слід зазначити, що при новому розгляді справи стороною позивача був наданий інший розрахунок, проте зазначений в ньому період не відповідає визначеному судом періоду стягнення, а тому він не приймається до уваги апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що в період з грудня 2009 року по жовтень 2010 року в квартирі було зареєстровано п'ять осіб, власники - відповідачі у справі та син ОСОБА_4 - ОСОБА_8, 2005 року народження, за вказаний період заборгованість за житлово-комунальні послуги становить 837,96 грн.. Відповідно, одна п'ята частина від суми заборгованості, що становить 167, 52 грн., підлягає стягненню з кожного з відповідачів, а з відповідача ОСОБА_4 дві п'ятих частин, що становить 335,18 грн.

За період з листопада 2010 року по березень 2013 року в квартирі, крім зазначених осіб, був зареєстрований ще син ОСОБА_2 - ОСОБА_9, 2007 року народження, і заборгованість за вказаний період становить 11604,81 грн. а отже стягненню підлягає з кожного з відповідачів одна шоста частина цих витрат, що становить 1934,14 грн., а з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дві шостих частин.

Враховуючи, що відповідачі є власниками житлового приміщення в рівних долях, та враховуючи періоди та кількість осіб які проживали за вказаною адресою (відповідно до діючого законодавства місцем проживання фізичної особи є місце її реєстрації), їхній родинний зв'язок та вік дітей, колегія суддів вважає, що розподіл заборгованості за надані житлово-комунальні послуги здійснюється наступним чином:

з ОСОБА_1 загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 2101, 66 грн. (167,52+1934,14=2101,66);

з ОСОБА_3 загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 2101, 66 грн. (167,52+1934,14=2101,66);

з ОСОБА_2 загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 4035,79 грн. (167,52+1934,14*2=4035,79);

з ОСОБА_4 загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 4203,45 грн. (167,52*2+1934,14*2=4203,45).

Оскільки за наявними у справі доказами встановлено, що у період коли виникла заборгованість з 01.12.2009 до 01.03. 2013 КП УЖГ Дніпровського району міста Києва був виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку АДРЕСА_1, і такі повноваження лише в подальшому були передані іншій особі, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила посилання відповідачів на відсутність у апелянта права вимагати сплати грошей за надані послуги.

Доводи відповідачів про те, що між сторонами не укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню частково вимоги апелянта про стягнення із відповідачів на користь КП УЖГ Дніпровського району м. Києва судового збору. Так, при зверненні до суду позивачем було сплачено 243.60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 121,80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, тобто загальна сума судових витрат становить 365,4 грн.. позовні вимоги були пред'явлені на суму 29508,38 грн., а задоволені на суму 12442,77 грн., таким чином судом задовольняється 42% заявлених вимог, виходячи з пропорційності відшкодуванню підлягає і 42% понесених судових витрат, що становить 153,47 грн., в рівних частках з кожного з відповідачів, тобто по 38,38 грн..

За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову КП УЖГ Дніпровського району міста Києва із ухваленням в цій частині нового по суті заявлених вимог.

В частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до КП УЖГ Дніпровського району міста Києва про стягнення матеріальної шкоди, визнання дій такими, що порушили права споживача, визнання недійсними рахунків та зобов'язання вчинити дії, рішення Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2015 судом касаційної інстанції залишено без змін. Тобто в цій частині рішення суду першої інстанції при новому апеляційному розгляду перевірці не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2013 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 2101, 66 грн. та 38, 38 грн. судового збору, а всього 2140, 04 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 2101, 66 грн. та 38, 38 грн. судового збору, а всього 2140, 04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 4035, 79 грн. та 38, 38 грн. судового збору, а всього 4074, 17 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 4203, 45 грн. та 38, 38 грн. судового збору, а всього 4241, 83 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: