Справа № 703/120/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2016 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Компанійця О.В.
з секретарем судового засідання Кочетковою І.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою, в якій стверджується, що 25 січня 2013 року банк уклав з ОСОБА_1 договір, відповідно до якого надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 1200 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в сумі 1195 грн. 53 коп., за відсотками в сумі 6894 грн. 54 коп., у звязку з чим йому було нараховано пеню в сумі 2650 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 537 грн. штрафу (процентна складова), ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з нього цих коштів.
Сторони в судове засідання повторно не зявились.
Суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
На підставі ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (що відповідає і вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України щодо обовязків доказування і подання доказів).
Керуючись ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч. 3 ст. 60 цього Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно з позовною заявою, з відповідачем було укладено договір з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Єдиним доказом, яким позивач підтверджує факт укладення договору, є копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (надалі в тексті анкета), підписана ОСОБА_1 25 січня 2013 року (а.с. 5). В анкеті зазначено, що цей документ разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір між ОСОБА_1 і банком про надання банківських послуг.
Однак цей письмовий доказ не підтверджує укладення з відповідачем договору саме з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Анкета становить документ на одному аркуші з текстом на обох його сторонах, що містить графи, призначені для заповнення особою, з якою укладають договір про надання банківських послуг (саме банківських послуг, а не лише кредиту).
На лицьовій стороні анкети маються графи щодо ідентифікаційних даних та адреси клієнта банку. На зворотному боці інформація про його працевлаштування, а також графи щодо послуг, які особа просить їй надати.
В цьому розділі анкети міститься підзаголовок: «ВИЯВЛЯЮ БАЖАННЯ ОФОРМИТИ НА СВОЄ ІМЯ». Під ним маються 7 граф для заповнення, серед яких:
- ПЛАТІЖНА КАРТКА КРЕДИТКА «УНІВЕРСАЛЬНА»,
- ОЩАДКНИЖКА (ДЕПОЗИТ),
- ДЕБЕТОВА ОСОБИСТА КАРТКА,
- ІДЕНТИФІКАЦІЯ З ПАСПОРТОМ.
Перед кожним з цих пунктів мається поле (у вигляді пустого квадрату), в якому належить зробити помітку про намір оформити відповідний кредитний продукт.
В графі «Платіжна картка кредитка «Універсальна» будь-які позначки відсутні, як відсутні вони у графах щодо замовлення ще 4 видів карток, ощадкнижки (депозиту) чи ідентифікації з паспортом.
Далі в анкеті надруковано текст: «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/GOLD (маються 5 квадратних полів для заповнення) гривень». В жодному з квадратів для заповнення не зазначено цифр, якими позичальник визначає розмір кредитного ліміту. Тобто ліміт кредитування за договором не визначено.
Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За відсутності доказів волевиявлення ОСОБА_1 щодо оформлення платіжної картки «Універсальна» (а також одного з видів цієї картки «55 днів пільгового періоду») суд не може вважати доведеним, що відповідач одержав кредит за тарифом саме цієї картки.
Анкета, надана банком на підтвердження позовних вимог, не є доказом укладення договору позики, оскільки в ній не зазначено банківського продукту, який оформив ОСОБА_1, та ліміту кредитування. Це означає, що сторони за договором не досягли згоди щодо суми кредиту та виду договору, оскільки анкета надавала можливість оформити не лише договір кредитування за допомогою картки (і не лише картки кредитка «Універсальна»). Таким чином, волевиявлення сторін щодо суттєвих умов договору відсутнє.
Суд не вважає доказом оформлення відповідної картки довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (а.с. 49). Ця довідка сформована позивачем для суду і не підтверджується документами, підписаними відповідачем.
Розрахунок заборгованості на а.с. 48 також не є доказом, що підтверджує наявність заборгованості за кредитом.
Оскільки ці документи складено позивачем в односторонньому порядку з метою обґрунтування позовних вимог, то вони є лише різновидом письмових пояснень, які на підставі ч. 2 ст. 57 ЦПК України доказами не є.
Кредитний договір є реальним, а не консенсуальним договором: для його укладення потрібна не лише згода сторін (яка в даному випадку мала бути оформлена шляхом заповнення анкети із зазначенням виду кредитної картки), але і передача предмету договору грошових коштів. Лише за умови фактичного надання грошових коштів ОСОБА_1 банк має право вимагати повернення кредиту, а також нараховувати відсотки; лише в разі порушення умов повернення кредиту банк може отримати право на стягнення пені та штрафу.
Відповідно до вимог ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів, які підтверджують фактичне одержання кредитних коштів ОСОБА_1, хоча суд ухвалою від 2 березня 2016 року зобовязав позивача надати в попереднє судове засідання докази на підтвердження позовних вимог, а в подальшому ухвалами від 14 квітня і 20 травня 2016 року додатково пропонував надати їх в судове засідання. При цьому в останніх двох ухвалах позивачу було розяснено зміст ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 60 ЦПК України.
Позивач не скористався правом надання доказів під час судового розгляду, хоча в разі одержання коштів ОСОБА_1 в банку мали б бути відповідні документи: видатковий касовий ордер, довідка про рух коштів на рахунку тощо.
Відповідно до принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства на підставі доказів, наданих позивачем, суд позбавлений можливості встановити, що 25 січня 2013 року банк уклав з ОСОБА_1 договір, за яким надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 1200 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості (як стверджується в позовній заяві) на умовах кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Позивачем також не доведено, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в сумі 1195 грн. 53 коп. Відповідно, суду не доведено правомірності нарахування відповідачу заборгованості за відсотками в сумі 6894 грн. 54 коп., а також пені в сумі 2650 грн. та штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) і 537 грн. (процентна складова).
На підставі наведеного і ст. 526, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ч. 2 ст. 197, ст. 10, 11, 57, 60, 64, 88, 224-226 ЦПК України, суд
ПАТ КБ «Приватбанк» в позові до ОСОБА_1 відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційний суд Черкаської області через міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, набирає законної сили після закінчення строку на його перегляд і оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий О.В. Компанієць