Справа №278/4600/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Баренко С. Г.,

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І.,

представників сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Управління ДСНС України у Житомирській області (далі Управління) до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Управління звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля. Вимоги за позовом обґрунтовувані тим, що 28.04.2012 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ державний номер 4964 Ч1, який знаходиться на балансі Управління, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля КАМАЗ (самоскид) державний номер НОМЕР_1, яким керував його власник відповідач ОСОБА_3 З вини якого і сталася ДТП, що підтверджується рішенням цього суду. Внаслідок вказаного ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Страховою компанією сплачено максимальну суму відшкодування за полісом ОСЦВ, а різницю між фактичними збитками та страховими виплатами покладається на ОСОБА_3, як заподіювача шкоди.

Позов було підтримано представниками позивача. Останні пояснювали, що винуватість відповідача у даній ДТП та заподіяна ним значна шкода Управлінню доведена належними і допустимими доказами.

Відповідач та його представник позов не визнали. Поряд з цим не заперечували, що ОСОБА_3 виїхав на зустрічну смугу руху і в цей час, внаслідок несправностей в роботі його автомобіля, які могли зумовити зіткнення, сталася ДТП. Проте вони переконані, що водій ОСОБА_4 міг та повинен був уникнути зіткнення шляхом гальмування, оскільки відповідачем була створена лише аварійна ситуація. На підтвердження своїх доводів послалися на постанову цього суду, про закриття провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_3 Вважають експертні висновки у справі сумнівними. Просили повернути відповідачу замінені позивачем запчастини, в разі задоволення позову.

Дослідженим матеріалам справи відповідають деліктні правовідносини. Суд розглядає позов у межах заявлених вимог, на підставі змагальності та диспозитивності.

28.04.2012 близько 14-00 год. на 135 км. автодороги Київ-Чоп сталася ДТП за участю двох вантажних автомобілів НОМЕР_2, під керуванням відповідача, який виїжджав з другорядної дороги на головну та автомобілем КАМАЗ д/н 4964 Ч1 під керуванням водія ОСОБА_4, який їхав по головній дорозі на службове завдання.

По даному ДТП у цей же день, у присутності ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, в якому встановлено, що на порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) ОСОБА_3, рухаючись по другорядній дорозі, виїжджаючи на головну дорогу, не дав перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_4 Даний протокол відповідач підписав без зауважень та погодився із вчиненим ним правопорушенням. Закриваючи провадження за наведеним адміністративним матеріалом за спливом строку для накладення адміністративного стягнення, суд у постанові від 18.04.2015 також встановив, що зіткнення сталося саме з вини відповідача. (а.с. 13, матеріали адміністративної справи № 3-705/12). Дане судове рішення набрало законної сили.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Окрім цього з висновку експертиз також вбачається порушення ОСОБА_5 серед іншого і п.16.11 ПДР (а.с. 121,183).

Доводи відповідача та його представника, щодо можливості уникнення зіткнення у даній ситуації суд вважає неґрунтовними.

Так, за узгодженими свідченнями ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7О, 28.04.2012 вони виїхали на службове завдання, на пожежу, в с Бистри з увімкненими проблисковими маяками рухались зі швидкістю приблизно 80 км/год. Підїжджаючи до перехрестя, побачили, що автомобіль відповідача, коли відстань між автомобілями була критично малою, раптово, виїхав на зустрічну смугу. Для уникнення зіткнення, водій вивернув кермо вправо, натиснув на гальма, проте уникнути зіткнення не вдалося.

Пункт 3.1 ПДР передбачає, що у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобовязані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобовязані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). Зі справи вбачається, що відповідач вказаних правил не дотримався.

За висновком експерта №3/66 від 20.03.2015 у даній дорожній обстановці ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з п.п. 3.2, 10.1, 16.3, 16.11 ПДР України, а ОСОБА_4 - відповідно до вимог п.п. 3.1 та 12.3 цих Правил. Також було встановлено, що водій ОСОБА_4 гальмував.(а.с. 117-123). Після проведення експертизи з виходом на місце, з врахуванням показів ОСОБА_4 та свідків, експерт дійшов висновку, що водій автомобіля КАМАЗ-43253 ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем відповідача, шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, застосування маневру об 'їзду згідно із п.12.3 ПДР у даній ситуації не можлива, та встановив, що з технічної точки зору в діях ОСОБА_3 вбачається невідповідність технічним вимогам п. 3.2, 10.1 та 16.11 ПДР України (№ 3/556 від 15.10.2015 року а.с. 177-183).

Показання відповідача про те, що небезпека для руху автомобілю під керуванням ОСОБА_4 виникла на відстані 250 м. суд вважає неправдивими. Так, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що відповідач спочатку вказував, що така небезпека для ОСОБА_4 виникла за 350 м., потім 300 м., потім 250 м. у суді вказував іншу відстань - 100 м.. Поряд з цим свідчення ОСОБА_4 були послідовними, останній категорично та наполегливо вказував, що ОСОБА_5 раптово виїхав на його смугу руху за 20-30 м.

А отже відповідач не спростував свою невинуватість. Сам по собі факт не притягнення винуватця даної ДТП ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за спливом строку не може бути підставою для звільнення його від цивільної відповідальності. Суд також бере до уваги правову позицію касаційної інстанції у подібних правовідносинах, що законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди ( ухвали ВССУ від 22.04.2015 у справі №6-324св15, від 16.05.2012 та інших) ( а.с.210-212).

За ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, у тому числі права власності, володіє транспортним засобом. У ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір збитків відповідає експертному дослідженню(а.с.28-33). Іншого розрахунку відповідачем не надано. Ураховуючи усі обставини справи в їх сукупності і взаємозвязку, суд дійшов висновку про гругтовність позовних вимог.

Поряд з цим, суд твважає слушним твердження представника відповідача та таким, що відповідає розясненням, викладеним у п.9 Постанови ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами справ за цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з послідуючими змінами) про передачу запчастин ( якшо вони мають певну цінність) відповідачу після сплати ним позивачеві заподіяних ним збитків.У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент подачі позову, судовий збір в розмірі 331 грн. 58 коп. стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись: Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60,61, 88, 143, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Житомирській області 32608 грн. 17 коп. майнових збитків, заподіяних в результаті ДТП, 550 грн. витрат на авто товарознавче дослідження та 331 грн. 58 коп. судового збору , а всього 33489 грн. 75 коп.

Після стягнення вказаної суми, вирішити питання про передачу Управлінням Державної служби надзвичайних ситуацій України у Житомирській області замінених деталей автомобіля КАМАЗ АЦ-40 (43253) СПІЧ-11 (державний номер 49-64 ч1) ОСОБА_3.

На рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга, яка подається до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд.

Суддя: С. Г. Баренко