РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/558/16-ц

Провадження № 2/700/257/16

26 липня 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Пічкур С.Д.,

при секретарі: Сіденко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бужанської сільської ради Лисянського району, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку та присадибної земельної ділянки, що належали померлій матері, ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 07 грудня 2011 року померла її мати, ОСОБА_3 ОСОБА_3 склала заповіт на її сина, але вона має право на обовязкову частку у спадщині і прийняла її, а син отримав свідоцтво на інше спадкове майно. Оскільки на спадковий будинок, як обовязкову частку спадщини, відсутні правовстановлюючі документи, тому звернулася до суду з позовом.

В судове засідання позивачка не зявилась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача, Бужанської сільської ради в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Третя особа без самостійних вимог, ОСОБА_2 направив суду заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно свідоцтва про смерть від 08 грудня 2011 року, ОСОБА_3 померла 07 грудня 2011 року.

На час смерті матері, позивачка мала повних шістдесят чотири роки, тобто була пенсіонеркою за віком, отже згідно ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині.

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку в с. Бужанка вул. Шевченка, 30, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,4483 га. під даним будинком, та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,43 га.

ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку померлої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4300 га.

Згідно довідки сільської ради №714 від 29 червня 2016 року, ОСОБА_1 проживала в будинку своєї матері ОСОБА_3 в с. Бужанка Лисянського району, Черкаської області, вели з нею спільне господарство, доглянула її до смерті та поховала за власні кошти.

За таких обставин вимога про встановлення факту, що має юридичне значення може бути задоволена, оскільки стосуються предмета даного позову.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 вказаного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачка має право на обовязкову частку у спадщині, та прийняла спадщину згідно вимог ст. 1268 ЦК України.

Постановою Державного нотаріуса від 22 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері в звязку відсутністю всіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Право власності на будинок за померлою не зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім цього, втрачено державний акт на присадибну земельну ділянку.

В звязку з смертю спадкодавця, реєстрація права власності на спадкове майно у відповідному державному реєстрі неможлива. Відтак, не може видати з цих підстав нотаріус і свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно після смерті матері.

Так, відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 3.1. інформаційного листа (узагальнення) ВССУ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 16, 25, 392, 1241, 1261, 1268, 1296, ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та здійснення догляду за нею в с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Бужанка, Лисянського району Черкаської області по вул. Шевченка, 30, що належав померлій 07 грудня 2011 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4483 га., що знаходиться в с. Бужанка Лисянського району Черкаської області і належала померлій 07 грудня 2011 року ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯИ №538699 від 12 жовтня 2010 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. Д. Пічкур