Дата документу 01.07.2016 Справа № 554/2915/16-ц
Справа № 554/2915/16-ц
Провадження №2/554/1824/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Блажко І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

15 квітня 2016 року в провадження судді надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді від 15 квітня 2016 року позивачу був наданий строк для усунення недоліків шляхом: надання квитанції про сплату судового збору; уточнення змісту позовних вимог.

22 червня 2016 року до суду повернувся конверт з ухвалою без руху від 15 квітня 2016 року, за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви повністю, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Також, суд роз'яснює позивачу про те, що відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.121, 293 ЦПК України , -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити ОСОБА_1, що у разі неможливості усунути недоліки позовної заяви у зазначений строк, він має право повторно звернутися до суду з належно оформленим позовом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили протягом 5 днів з дня її отримання, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя І. О. Блажко