Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Нікітенко Н.П. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 0814/4189/12
04 серпня 2016 року Справа № 22ц/778/1752/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А.

секретар - Путій Д.В.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі-Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором CL-201/383/2007 від 30.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 одержала в Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк" на придбання автомобіля кредит на суму 37 408 швейцарських франків на термін до 30.07.2013 року зі сплато 9,49 відсотків, щомісячно. Про те, свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконувала. У зв'язку з цим, станом на 09.04.2012 року, виникла кредитна заборгованість на суму 1 159 922 грн., із яких: 27 016,80 швейцарських франків (234 514 грн. 04 коп.) заборгованість за кредитом, 1658,51 швейцарських франків (14396 грн. 37 коп.) - заборгованість за відсотками, 104 951,63 швейцарських франка (911 012 грн. 05 коп.) пеня за період з 10.04.2011 року по 09.04.2012 року. Відповідач ОСОБА_3 є поручителем боржника. Тому, заявник прохав стягнути солідарно з відповідачів на його користь зазначену заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2016 року заявлені вимоги задоволені частково. Заявлену у справі заборгованість суд стягнув лише з боржника й відхилив вимоги до поручителя у звязку з припиненням поруки.

В апеляційній скарзі Товариство покликало скасувати ухвалене рішення в частині відмови у позові заявленого до поручителя, стверджуючи на тому, що суд неправильно з'ясував обставини справи щодо припинення зобовязання за договором поруки.

У своїй апеляційній скарзі відповідачі твердили на тому, що суд неправильно з'ясував обставини справи щодо наявності у заявника права на звернення до суду з заявленими вимогами та наявності підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності для пред'явлення вимог до боржника.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарги Товариства і відповідачів підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує ухвалює нове рішення в звязку з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи видно, що за кредитним договором № CL-201/383/2007 від 30.07.2007 року відповідач ОСОБА_1 одержала в Публічному акціонерному товаристві "ОТП Банк" на придбання автомобіля кредит на суму 37 408 швейцарських франків на термін до 30.07.2013 року зі сплато 9,49 відсотків, щомісячно (а.с.5,11).

За Договором від 26 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" передало свої активи Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (а.с.12).

До переданих активів включені і вимоги щодо боржника ОСОБА_1 (а.с.20).

Пунктом 2 умов Договору визначено, що погашення кредиту повинно здійснюватись щомісяця за порядком описаним у цьому пункті (а.с.5).

Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник виконував неналежно. У зв'язку з цим, на 09.04.2012 року, виникла кредитна заборгованість на суму 1 159 922 грн., із яких: 27 016,80 швейцарських франків (234 514 грн. 04 коп.) заборгованість за кредитом, 1658,51 швейцарських франків (14396 грн. 37 коп.) - заборгованість за відсотками, 104 951,63 швейцарських франка (911 012 грн. 05 коп.) пеня за період з 10.04.2011 року по 09.04.2012 року (а.с.34).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Банк має право вимоги дострокового виконання боргових зобов'язань (п.1.9.1 Договору а.с.7).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний мав би сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору.

Суд наголошує, що наявність заборгованості Боржником не заперечувалась, втім відповідач твердив на тому, що він не був повідомлений про відступлення прав за укладеним договором й окрім того, не сплачує необхідні платежі з березня 2009 року, а отже для заявника сплив строк позовної давності для звернення до суду, до того ж, нарахована пеня значно перевищує розмір збитків.

У зобовязанні кредитор може бути замінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ст.512 ЦК).

За Договором факторингу від 26.11.2010 року публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" уступило право вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (а.с.12).

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

У переліку кредитних договорів, за якими Товариство набуло право вимоги, значиться й кредитний договір укладений з ОСОБА_1 (а.с.20).

На цей час дійсність угод недійсною не визнана.

За ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

В кредитному договорі не містяться застережень про заборону зміни кредитора.

У статті 516 ЦК йдеться, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Свою позицію відповідачі у апеляційній сказі обстоюють і тим, що відступлення права вимоги не відбулося, оскільки матеріали справи не містять належної копії договору факторингу за яким позивач набув право на звернення до суду, а копія такого договору, яка долучена до матеріалах справи є недостатнім доказом.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи (ст.10 ЦПК).

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Як відзначалося, обставини справи встановлюються за допомогою доказів.

Доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК).

З наведеного визначення випливає, що доказами є такі фактичні дані, які отримані у встановленій законом процесуальній формі.

Письмові докази - це будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд заклопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст.64 ЦПК).

За формою письмові докази можуть бути класифіковані на докази простої письмової форми і кваліфікованої письмової форми.

Докази простої письмової форми - це документи, в яких містяться відомості про факти без їх спеціального посвідчення або реєстрації. Вони не володіють якими-небудь обов'язковими реквізитами, їх форма довільна.

Докази кваліфікованої письмової форми - це документи, нотаріально засвідчені або пройшли реєстрацію в органах управління.

Справжнім документом (оригіналом) є його перший примірник, підписаний особою, що видала документ.

Копія - це відтворення форми і змісту справжнього документа в цілому або у частині (виписка). Копія документа повинна бути засвідчена.

Позивач надіслав до суду належно ксерокопію копію договору факторингу та інші документи (а.с.125).

Наявна в матеріалах справи копія договору факторингу, акти передачі активів завірені підписами уповноважених осіб та печаткою Товариства, що демонструє про допустимість даних доказів, а отже у них закріплені потрібні довідково-інформаційні відомості про шукані факти з питання заявленого у клопотанні.

Дослідження цього письмового доказу здійснювалось безпосередньо в судовому засіданні шляхом вивчення інформації яка міститься в ньому.

З цієї причини, із сукупності згаданих документів суд першої інстанції міг встановити істину та прийняти рішення у справі.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Із справи слідує, що розмір нарахованих сум, виконаний установою заявника. При цьому із таблиці слідує, що обчислення заборгованості здійснено, станом на 09 квітня 2012 року.

До заборгованості включені: сума несплаченого кредиту, відсотки за користування кредитом та пеня за один рік (а.с.34).

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення (ст.267 ч.3 ЦК).

Відповідач у справі заявив клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с.62).

Умовами договору передбачено, що кредитні кошти погашаються щомісячними платежами (по 919,56 швейцарських франків до 25 числа кожного наступного місяця п.2 Договору).

В такому разі, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Окрім того, суд зауважує, що за договором, в якому визначено погашення кредиту щомісячними платежами та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі зі спливом терміну дії договору (ст.57,261 ЦК).

Внески за кредитом позичальник не здійснює, починаючи з квітня 2009 року.

Саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Позивач звернувся до суду 11.04.2012 року. Строк дії договору сторонами визначено до 30.07.2013 року. В такому разі вимоги до боржника заявлені в межах позовної давності.

Виходячи зі змісту статей 546,548,549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, суд першої інстанції мав би застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню (Правові висновки Верховного Суду України, Постанова від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14).

З огляду на викладене аргументи скарги з цього питання, суд визнає справедливими й до стягнення, на думку колегії суддів, підлягає пеня у розмірі - 234 514 грн. 04 коп..

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні вимог до поручителя суд першої інстанції вважав, що остаточне повернення кредитних коштів мало відбутися до 30.04.2009 року, а оскільки позов заявлено 11.04.2012 року, тобто після спливу 6-ти місячного строку, порука є припиненою.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Знову ж суд наголошує, що у справі позивач звернувся до суду у квітні 2012 року, що в межах строку визначеного ст.559 ЦК, дата остаточного повернення отриманих коштів 30.07.2013 року (а.с.50.

В аспекті викладеного, суд першої інстанції прийшов до не правильних висновків у справі, тому доводи скарги Товариства є виправданими.

Таким чином, є підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.307,303,309,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заявлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором у розмірі 483 424 грн.52 коп., із яких: 27 016,80 швейцарських франків (234 514 грн. 04 коп.) заборгованість за кредитом, 1658,51 швейцарських франків (14396 грн. 37 коп.) - заборгованість за відсотками, 234 514 грн. 04 коп. пеня за період з 10.04.2011 року по 09.04.2012 року .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1931 грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1931 грн. 40 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: