АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/5119/16 Головуючий І інстанції: Бутенко В.М.
Справа № 623/4044/15-ц Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області Мельника Олега Володимировича на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом в.о. Ізюмського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, ОСОБА_1, третя особа - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельних ділянок,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року в.о. Ізюмського міжрайонного прокурора Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави та просив:

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області від 24.10.2014 №2843-СГ про надання ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення (ріллі), які розташовані за межами населених пунктів на території Вірнопільської сільської ради;

-визнати недійсним договір оренди землі від 13.11.2014, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_1 щодо земельних ділянок, загальною площею 109,2437 га, а саме:

●земельної ділянки площею 33,9450 га із кадастровим номером НОМЕР_1;

●земельної ділянки площею 20,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_2;

●земельної ділянки площею 40,1143 га із кадастровим номером НОМЕР_3;

●земельну ділянку площею 15,1844 га із кадастровим номером НОМЕР_4.

-зобовязати ОСОБА_1 повернути державі вищезазначені земельні ділянки.

Вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вивченням інформацій, наданих управлінням Держземагентства в Ізюмському районі від 13.08.2015 №4347, від 19.08.2015 №4436 та від 21.08.2015 №4484 встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області від 24 жовтня 2014 року № 2843-СГ ОСОБА_1 надано в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення (ріллю), загальною площею 109,2437 га, а саме: земельну ділянку площею 33,9450 га із кадастровим номером НОМЕР_1; земельну ділянку площею 20,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_2; земельну ділянку площею 40,1143 га із кадастровим номером НОМЕР_3; земельну ділянку площею 15,1844 га із кадастровим номером НОМЕР_4.

Вказані земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів Вірнопільської сільської ради Ізюмського району.

13 листопада 2014 року між відповідачами укладено договір оренди цих земельних ділянок, який 18 листопада 2014 зареєстровано Реєстраційною службою Ізюмського міжрайонного управління юстиції.

Вказані земельні ділянки, які надані ОСОБА_1 в оренду на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Харківській області від 24.10.2014 №2843-СГ розташовані на різних полях і не межують одна з одною, тобто не являються єдиним масивом, що підтверджується інформацією Управління Держземагентства в Ізюмському районі від 19.08.2015 №4436 та актами встановлення та погодження меж вказаних земельних ділянок, які є додатками до вищезазначеного договору оренди землі від 13.11.2014.

Наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області від 24.10.2014 №2843-СГ суперечать вимогам земельного законодавства щодо порядку набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, оскільки прийнятий без врахування вимог ч.ч.1,7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а укладений на підставі нього договір оренди землі недійсним.

Згідно з інформацією Управління Держземагентства в Ізюмському районі від 21.08.2015 №4484 технічна документація з нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок не надходила, у зв'язку з чим відповідні відомості у Державному земельному кадастрі відсутні.

Вважає, що договір оренди земельної ділянки, в якому розмір орендної плати визначено за відсутності нормативної грошової оцінки, підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Не дотримання органами державної влади встановленого законом порядку передачі в оренду ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності, безпосередньо зачіпає інтереси держави, а відтак є підставою для втручання в ситуацію органів прокуратури.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 червня 2016 року у задоволенні позову в.о. Ізюмського міжрайонного прокурора Харківської області відмовлено.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Харківської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги прокуратури у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм процесуального закону.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно з'ясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Наявні матеріали справи свідчать, що у жовтні 2014 року відповідач ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Держземагенства в Харківській області з заявою про надання їй в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства із земель державного резервного фонду державної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, для сільськогосподарських потреб.

Наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області від 24 жовтня 2014 року № 2843-СГ їй було надано в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (рілля), розташовані за межами населених пунктів Вірнопільської сільської ради на території Ізюмського району Харківської області, загальною площею 109,2437 га, а саме:

- земельна ділянка площею 33,9450 га із кадастровим номером НОМЕР_1, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_5);

- земельна ділянка площею 20,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_6);

- земельна ділянка площею 40,1143 га із кадастровим номером НОМЕР_3, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_7);

- земельна ділянка площею 15,1844 га із кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_8).

Згідно п. 2 Наказу встановлено річну орендну за користуванням вказаними земельними ділянками в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.

На виконання Наказу між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_1 було укладено договорів оренди землі без номера від 13 листопада 2014 року, який 19.11.2014 зареєстровано Реєстраційною службою Ізюмського міжрайонного управління юстиції в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Договір оренди землі від 13 листопада 2014 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.11.2014.

Згідно пункту 5 Договору нормативна грошова оцінка земельних ділянок відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок становить 2 млн. 249 тис. 068,32. Крім цього, разом із заявою до Головного управління Держземагентства у Харківській області від 10.11.2014 щодо укладання договору оренди землі ОСОБА_1 надано інформації Управління Держземагентства в Ізюмському районі №4627, № 4628, № 4629, №4630 від 05.11.2014, в яких вказано нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок станом на 01.01.2014 з урахуванням коефіцієнту індексації (т.1 а.с. 11, 27, 53, 54-57, 109, 110-113).

Згідно технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок загальною площею 109,2437 га, які знаходяться в оренді у ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, загальна нормативна грошова оцінка станом на 01.01.2016 становить:

- земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 33,9450 га, сільськогосподарські угіддя (рілля) - 833 тис. 983,03 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 20,0000 га, сільськогосподарські угіддя (рілля) - 647 тис. 430,19 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 40,1143 га, сільськогосподарські угіддя (рілля) - 1 млн. 022 тис. 668,52 грн;

- земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 15,1844 га, сільськогосподарські угіддя (рілля) - 430 тис. 454,59 грн.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» та ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме:

-ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

-ч.2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

-ч.3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

-ч.5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

-ч.6 - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження того, що договір укладений в порушення норм ст. ст. 203, 215 ЦК України, а також факту порушення інтересів держави, за захистом яких прокурор звернувся до суду, не доведено яким саме чином зачіпають (порушують) вказані договори інтереси держави, та в чому вони суперечать моральним засадам держави.

Суд прийняв до уваги, що земельна ділянка на час розгляду справи в суді використовується відповідачем.

При цьому суд керувався положеннями зазначених у його рішенні нормативно-правових актів.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, оскільки дійшов він його на основі повно встановлених фактичних обставин справи, об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, як це передбачається вимогами ст. 627 УК України.

Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

За положеннями ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість доказів у їх сукупності, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та на виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтовував вимоги, , правильно застосував норми закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для їх задоволення, скасування чи змін рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області Мельника Олега Володимировича відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -