АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/9297/2016 Головуючий у1-й інстанції - Маліновська В.М.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.,

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.,

при секретарі - Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_4 на час навчання останньої в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки за 3 роки, що передували зверненню до суду, у розмірі 72 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку - Василісу, яка досягла повноліття, однак навчається у Київському індустріальному коледжі Київського національного університету будівництва і архітектури та перебуває на повному матеріальному утриманні матері, яка, в свою чергу, не в змозі самостійно фінансово забезпечити усі необхідні потреби дитини, що виникають у зв'язку з навчанням останньої.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 09 лютого 2016 року та впродовж усього терміну навчання дитини, але не більше, як до досягнення нею 23 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В частині стягнення суми аліментів за один місяць рішення допущено до негайного виконання, а також здійснено розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що мати дитини в силу положень ст. 199 СК України не має права на звернення до суду з даним позовом, оскільки не проживає разом з дитиною. Крім того, зазначає, що судом при ухваленні рішення не враховано тяжкий стан здоров'я відповідача, скрутне матеріальне становище останнього та перебування на його утриманні малолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 липня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який в подальшому за рішенням суду розірвано 06 лютого 2001 року/а.с. 8-9/.

Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 14/, яка на даний момент навчається у Київському індустріальному коледжі Київського національного університету будівництва і архітектури на денній формі навчання.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2001 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відсносно доньки - ОСОБА_4 /а.с. 11-12/

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що повнолітня ОСОБА_4 продовжує навчатися, а ОСОБА_2 має змогу надавати необхідну матеріальну допомогу доньці.

Так, згідно з ч.ч.1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

За змістом ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розмір аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, враховуючи наявність усіх необхідних для цього юридичних фактів, а саме: досягнення донькою 18 років, її навчання у ДВНЗ, потреби дитини у матеріальній допомозі та можливості батька таку допомогу надавати.

При цьому, при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано нерегулярний дохід платника аліментів, перебування на його утриманні іншої дитини, а також стан здоров'я як відповідача, так і дитини, з огляду на що стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, що відповідає потребам дитини та фінансовим можливостям батька.

Доводи скаржника щодо відсутності матеріальної можливості сплачувати аліменти через непрацевлаштованість не приймаються колегією суддів, оскільки відповідач є працездатною особою і не позбавлений можливості працювати та заробляти кошти на утримання дитини, виконуючи свій обов'язок як батька, встановлений законом.

Судом першої інстанції надано правильну та об'єктивну оцінку документам, що подавалися відповідачем на підтвердження незадовільного стану здоров'я, оскільки надані скаржником довідки та висновки не свідчать про його непрацездатність та неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у визначеному судом розмірі.

Доводи скаржника, щодо неможливості подання матір'ю дитини даного позову відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, за змістом ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання.

Таким чином, законодавством передбачено право на звернення до суду як за самою дитиною, так і за тим з батьків, з ким проживає донька/син. Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_3 реалізувала надане їй законом право, оскільки ОСОБА_4 перебуває на її повному матеріальному утриманні, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, та переважну більшість часу проживає разом з матір'ю у квартирі, що належить відповідачеві. Належних доказів на підтвердження непроживання позивача разом з дитиною скаржником суду не надано. Крім того, сам відповідач зазначає, що позивач чинить йому перешкоди у вселенні до зазначеної квартири, що свідчить про її проживання за відповідною адресою.

Як зазначила ОСОБА_4, будучи допитаною в якості свідка в суді апеляційної інстанції, вона перебуває на повному матеріальному утриманні матері, яка щомісяця пересилає їй грошові кошти та періодично приїздить до Києва, де проживає разом з донькою та намагається забезпечити останню усім необхідним. ОСОБА_2, зі слів доньки, жодної матеріальної допомоги ОСОБА_4 не надає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: