Справа №487/7482/15-ц 04.08.2016 04.08.2016 04.08.2016
Провадження №22-ц/784/1879/16
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року, ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору № NKXRR09230199 від 3 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 15 950 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобовязання та має заборгованість, позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути заборгованість по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21 вересня 2012 року по 21 вересня 2015 року у розмірі 46 079 грн. 26 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за період з 21 вересня 2014 року по 21 вересня 2015 року у розмірі 63 305 грн. 75 коп.; комісію за користування кредитом у розмірі 4019 грн. 40 коп., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 17 417 грн. штрафу (процентна складова).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо пропущення Банком строків позовної давності, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сплинув строк дії кредитного зобовязання, Банк втратив право на стягнення процентів за користування кредитом та пені.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, на підставі наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 3 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № NKXRR09230199, за яким останній отримав кредит у розмірі 15 950 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців.

Договір складається із заяви кредитора, Умов і правил надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) ( а.с. 6-10).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

З матеріалів справи вбачається, що умови договору відповідач виконував неналежним чином, у звязку з чим, утворилась заборгованість.

26 серпня 2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ про дострокове стягнення зі ОСОБА_3 на користь Банку боргу, який утворився станом на 30 липня 2008 року у розмірі 18 164 грн. 22 коп., з яких: 14 852 грн. 30 коп. заборгованості за кредитом, 1428 грн. 83 коп. заборгованості по процентам, 1722 грн. 60 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 160 грн. 49 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.4).

Доказів про виконання відповідачем зазначеного рішення матеріали справи не містять.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Звертаючись до суду у вересні 2015 року, та уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яка утворилась за період з 21 вересня 2012 року по 21 вересня 2015 року у розмірі 46 079 грн. 26 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за період з 21 вересня 2014 року по 21 вересня 2015 року у розмірі 63 305 грн. 75 коп.; комісію за користування кредитом у розмірі 4019 грн. 40 коп., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 17 417 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відсутність реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За такого, висновок суду про те, що зі спливом строку дії кредитного зобовязання, кредитор втрачає право на стягнення процентів за користування кредитом на підставі укладеного договору і має право на відшкодування збитків в порядку ст. 611 ЦК України є помилковим.

Таким чином заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21 вересня 2012 року по 21 вересня 2015 року у розмірі 46 079 грн. 26 коп. підлягає стягненню з відповідача на позивача.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі за № 6-1206цс15, та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

Відповідно до п. 5.1 договору, позивач просив стягнути з відповідача пеню за 1 рік у розмірі 63 305 грн.75 коп.

Отже, розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту.

За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої на підставі умов кредитного договору пені (63 305 грн. 75 коп.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом (46 079 грн. 26 коп.) та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 46 000 грн.

Що стосується вимог Банку про стягнення штрафу, то колегія суддів вважає, що зазначені вимоги не можуть бути задоволені оскільки відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, штраф нараховується при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Проте, за такі ж самі порушення, умовами договору (п. 5.1) передбачена сплата пені.

Таким чином, за одне й те саме порушення, передбачена подвійна відповідальність, що відповідно до ст. 61 Конституції України, є неприпустимим

За такого, колегія суддів вважає, що у стягненні штрафу слід відмовити.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про відмову позивачу у задоволенні позову.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 92079 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 21 вересня 2012 року по 21 вересня 2015 року у розмірі 46 079 грн. 26 коп. та 46 000 грн. пені.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення комісії, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог, оскільки право на отримання у позивача виникло 20 березня 2009 року, а з позовними вимоги про стягнення суми комісії позивач звернувся лише у вересні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого відповідач заявив відповідне клопотання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5371 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 92079 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором станом 21 вересня 2015 року.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 5 371 грн. 60 коп. судового збору .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О.Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_5