АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/492/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Могачевська В.Й.
Провадження № 22-ц/789/1005/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та представника ПАТ "Державний ощадний банк України"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Підволочиського районного суду від 24 червня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити Державній виконавчій службі України та будь-яким її правонаступникам та органам державної виконавчої служби та їх правонаступникам, вчиняти дії, спрямовані на стягнення із заявника коштів за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України», а також примусовій реалізації належного їй майна для сплати ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів за вказаними договором.

Ухвалою Підволочиського районного суду від 24 червня 2016 року заяву задоволено.

Заборонено Державній виконавчій службі України та будь-яким її правонаступникам та органам державної виконавчої служби та їх правонаступникам, вчиняти дії, спрямовані на стягнення із заявника коштів за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України», а також примусовій реалізації належного їй майна для сплати ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів за вказаними договором.

В апеляційній скарзі ПАТ "Державний ощадний банк України" просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що судом при вирішення даної заяви були порушені норми процесуального та матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що обрані судом першої інстанції заходи забезпечення позову порушують законні права Державного банку.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд розглядаючи заяву про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, суд виходив з того, що захист прав, свобод та інтересів позивача до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з урахуванням принципу співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Колегія не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає вимогам закону і обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р. ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» припиненими.

В заяві про забезпечення позову позивач зазначила, що у провадженні Підволочиського районного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа № 604/492/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання факту припинення з 29.11.2013 р. зобов'язань заявника перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р.

На даний час у Підволочиському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходяться виконавчі провадження № 49919415 про стягнення із заявника в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р. в сумі 47 659,19 Євро, що еквівалентно 1 185 760,95 грн. та 3 654 грн. судового збору та № 50561035 про достягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 4049,40 грн. судових витрати.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що в разі стягнення Державною виконавчою службою з неї коштів за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р., укладеного між заявником та ПАТ «Державний ощадний банк України», а також у випадку примусової реалізації належного їй майна для сплати ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів за вказаними договором, це надалі дуже ускладнить виконання рішення суду про задоволення її позову по даній цивільній справі.

Однак колегія суддів вважає, що задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі унеможливить виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 4 від 13.11.2007 р. в сумі 47 659,19 Євро, що еквівалентно 1 185 760,95 грн. та 3 654 грн. судового збору.

З врахуванням зазначених роз'яснень застосування законодавства, положень статей 151 -153 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може надалі ускладнити виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" - задовольнити.

Ухвалу Підволочиського районного суду від 24 червня 2016 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма