Справа № 375/649/16-ц
Провадження № 2/375/300/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2016 року Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Киричок В.В., за участю представників - позивача - ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Острівської сільської ради та ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,-

УСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з вказаним позовом посилаючись на те, що 31.03.1992 рішенням виконкому Острівської сільської ради №20 надано йому у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Острів по вул.Молодіжній,23. Вказане рішення 12.08.1992 затверджено на сесії Острівської сільської ради.

В подальшому рішенням виконкому Острівської сільської ради №111 від 11.12.1992 вказана земельна ділянка була наділена у довічне успадковане володіння для індивідуального будівництва відповідачу ОСОБА_4. На дану земельну ділянку відповідач отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та побудував житловий будинок з господарськими спорудами. Вважає, що рішення про наділ належної позивачу земельної ділянки відповідачу протирічить закону і повинно бути скасоване. Також підлягає визнанню недійсним Державний акт на вказану земельну ділянку, як виданий з порушенням закону.

В судовому засіданні позивач суду пояснив, що він працював у радгоспі «Дружба» с.Острів і при виділенні землі для індивідуального будівництва у 1992 році за його заявою виконком наділив йому 0,25 га. Кілька років він користувався землею під городництво, а потім передав дочці, чоловіком якої був відповідач, для будівництва будинку. На вказаній земельній ділянці відповідач з дружиною побудували житловий будинок з господарськими спорудами, на який у 2009 році виданий технічний паспорт. У 2009 році відповідач розірвав шлюб з його дочкою і проживає окремо. У 2016 році з інтернету (виставлена на продаж земельна ділянку площею 0,25 га в с.Острів) довідався, що відповідач має намір продати житловий будинок та земельну ділянку, які були зареєстровані на його ім»я. Так як він згоди на передачу земльної ділянки відповідачу не давав, вважає рішення виконкому про наділ належною позивачу ділянкою відповідача незаконним і просить його скасувати та визнати незаконним Державний акт на вказану земельну ділянку, виданий на ім»я відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що рішення виконкому про передачу земельної ділянки відповідачу ОСОБА_4 без згоди користувача ОСОБА_3 є незаконним, так як позивач згоди на вилучення у нього земельної ділянки не давав. В зв»язку з цим рішенням виконкому №111 від 11.12.1992 про наділ у довічне успадковане володіння для індивідуального будівництва відповідачу ОСОБА_4 повинно бути визнано судом недійсним та скасоване. Також підлягає визнанню недійсним Державний акт на вказану земельну ділянку, виданий на ім»я ОСОБА_4. Заява про згоду позивача на передачу земельної ділянки відповідачу в архіві відсутня. Вважає, що строк давності звернення до суду позивачем не пропущений, так як про порушення свого права, а саме - наділення наданою йому у користування земельною ділянкою відповідача той дізнався з листа голови Острівської сільської ради від 10.05.2016, тобто з цього часу і почався відлік строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав.

Представник відповідача суду пояснив, що відповідач з 1991 року одружений на дочці позивача. Від шлюбу в них мається двоє дітей. На початку 1992 року позивачу за рішенням виконкому була наділена земельна ділянка площею 0,25 га, яку він в кінці 1992 року передав своїй дочці та зятю ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку. На вказаній земельній ділянці був побудований жиловий будинок, в якому до 2009 року проживав також і відповідач, але після розірвання шлюбу він проживає окремо. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, так як рішення виконкому мали місце у 1992 році, а позов поданий у 2016 році. Позивач достеменно знав про передачу земельної ділянки відповідачу, на якій той побудував житловий будинок, тому що також приймав участь у будівництві. Тим паче, позивачу земельна ділянка наділялася для ведення особистого підсобного господарства, тобто для ведення сільськогосподарських робіт, а відповідачу та ж земельна ділянка наділена для будівництва, про що позивач знав, так як без зміни цільового призначення земельної ділянки будівництво житлового будинку заборонено. З архівної довідки не вбачається, що рішення виконкому по заяві позивача на передачу наділеної йому земельної ділянки відповідачу не приймалося, так як не вказано, що воно відсутнє, а вказано, що не знайдено і заява могла бути приєднаною до інших рішень.

Представник відповідача Острівської сільської ради суду пояснив, що у 1992 році мешканцям села була виділена земля спочатку для ведення особистого підсобного господарства, а потім, після виготовлення будівельних паспортів наділялася для індивідуального будівництва. Неодноразово батьки, яким була наділена земля, передавали землю дітям, що могло бути і у випадку з ОСОБА_3. На той час був спрощений порядок передачі земельних ділянок і не завжди приймалося рішення про передачу, а просто виносилося нове рішення про наділ земельною ділянкою іншого громадянина, про що усно заявляв користувач земельної ділянки. Зараз всі питання про наділ, відібрання та відмову з передачею виноситься на розгляд виконкому чи сесії. Вказана земельна ділянка приватизована у 2009 році ОСОБА_4. ОСОБА_3 за останні роки не звертався з питання приватизації наділеної йому земельної ділянки чи з питання незаконної передачі землі ОСОБА_4. Приватизацією даної земельної ділянки займалася донька ОСОБА_3 дружина ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що у 1992 році було виділено поле мешканцям села під городи по 0,25 га. Вона була членом комісії. Були розбиті вулиці. Також землю отримав ОСОБА_3, а ОСОБА_4 у списку не було.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що у 1992 році було прийнято рішення при виділ поля для наділення мешканців села земельними ділянками площею по 0,25 га. Спочатку наділялося під сільське господарство, а згодом вирішили надавати дозвіл на будівництво. Зараз майже всі виділені земельні ділянки пустують, будуються мало, так як роботи в селі немає і молодь виїхала.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що працівникам радгоспу у 1992 році було виділено поле під індивідуальні земельні ділянки. Зробили номерки і всі, хто подав заяви, тягнути номерки. ОСОБА_3 також отримав земельну ділянку, на якій згодом був побудовний будинок для його дочки. ОСОБА_3 також приймав участь у будівництві.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що у 1992 році працювала секретарем Острівської сільської ради. Працівники радгоспу подавали заяви і їм наділялася земля на виділеному полі для особистого селянського господарства з метою подальшого будівництва після виготовлення технічної документації. Вказані заяви зберігалися незначний час. Земельна ділянка була наділена ОСОБА_3, але його попередили, що на той час неможливо мати два будинки і він подав заяву про зняття з нього земельної ділянки на користь ОСОБА_4, який працював у міліції і мав пільги. Якби ОСОБА_3 не вказав, що передати ОСОБА_4, землю б передали іншій людині. Без заяв жодного рішення по землі не приймалося. Раніше рішень про вилучення не приймалося, а згідно заяв наділяли іншій людині, яка була вказана в заяві.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що у 1992 році вона від свого імені і ОСОБА_3 подала заяви про наділення їм земельних ділянок. Їй згодом відмовили, а ОСОБА_3 витяг номерок під номером 23. Згодом він сказав, що перевів наділену земельну ділянку на її сина ОСОБА_10 його зятя, так як люди почали завозити камінь і потрібно будувати також будинок. Спочатку побудували тимчасове житло, а потім житловий будинок з господарськими спорудами.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні встановлено, що на початку 1992 року було виділено поле для виділення працівникам радгоспу та мешканцям с. Острів земельних ділянок спочатку для сільськогосподарського виробництва, а згодом, впісля виготовлення технічної документації для будівництва житлових будинкуі та господарських споруд. Позивачу також за рішенням виконкому була наділена земельна ділянка площею 0,25 га, яку він в кінці 1992 року передав своїй дочці та зятю ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку. Тоді ж 11.12.1992 рішеням виконкому Острівської сільської ради №111 вказана земельна ділянка була наділена відповідачу ОСОБА_4 для індивідуального будівництва. На вказаній земельній ділянці за допомогою позивача був побудований жиловий будинок, в якому до 2009 року проживав також і відповідач, але після розірвання шлюбу він проживає окремо.

Суд вважає, що позивач достеменно знав про передачу земельної ділянки відповідачу, на якій той побудував житловий будинок, тому що також приймав участь у будівництві. Тим паче, позивачу земельна ділянка наділялася для ведення особистого підсобного господарства, тобто для ведення сільськогосподарських робіт, а відповідачу та ж земельна ділянка наділена для будівництва, про що позивач знав, так як без зміни цільового призначення земельної ділянки будівництво житлового будинку заборонено, що підтвердив в судовому засіданні представник Острівської сільської ради, а свідок ОСОБА_8 суду показала, що законодавство, яке діяло у 1992 році, забороняло мати більше одного житлового будинку, тобто будівницто другого житлового будинку, і тому на пропозицію сільської ради ОСОБА_3 передав земельну ділянку своїй дочці, на якій вона за ОСОБА_4 побудували житловий будинок.

Так як наділення земельними ділянками позивача та відповідача ОСОБА_4 відбувалося у 1992 році, суд застосовує для вказаних правовідносин Земельний Кодекс Української РСР (1991), який діяв на той час.

Статтею 36 вказаного ЗК визначені підстави припинення права землекористування громадян, в тому числі: ч.1 п.1) добровільної відмови від користування земельною ділянкою.

У відповідності до ч.2 та 3 ст.36 ЗК (1991) - право користування земельною ділянкою може бути припинене у випадках вчинення громадянином дій, передбачених статтею 169 цього Кодексу, а також при невикористанні протягом двох років підряд земельної ділянки або використанні її не відповідно до тієї мети, для якої вона надана.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої і частиною другою цієї статті, провадиться за рішенням (постановою) органів, які надали земельні ділянки, а у випадках, передбачених пунктом 6 цієї статті, - за рішенням (постановою) органів, які мають право вилучати земельні ділянки.

Суд не вбачає підстав не вірити свідкові ОСОБА_8, яка працювала у 1992 році секретарем Острівської сільської ради і вела документацію по прийому заяв громадян та підтвердила в судовому засіданні існування заяви ОСОБА_3 про передачу наділеної йому земельної ділянки відповідачу ОСОБА_4 і про попередження про неможливість будувати другий житловий будинок на своє ім»я, тим паче, що в судовому засіданні це знайшло об»єктивне підтвердження показання свідка ОСОБА_9, участь позивача в будівництві та відсутність звернень ОСОБА_3 з 1992 по 2009 р.р., тобто до завершення будівництва житлового будинку відповідачем ОСОБА_4 на виділений для позивача земельній ділянці і в подальшому, до 2016 року.

Крім того, у відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.3 ст.268 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, так як перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася про порушення свого права.

Як вбачається із матеріалів справи, пояс нень сторін та показів свідків позивач довідався про порушення свого права у 1992 році, після початку будівництва житлового будинку відповідачем ОСОБА_4, який не міг почати будівництво без виготовлення технічної документації на будинок та наділення йому земельної ділянки спочатку у користування, а згодом у власність і як показав у судовому засіданні представник відповідача голова сільської ради, приватизацією даної земельної ділянки займалася дружина відповідача ОСОБА_4 дочка позивача ОСОБА_3.

В противному випадку технічну документацію на будинок та державний акт на земельну ділянку було б виготовлено на ім»я позивача.

Керуючись ст.ст.257 та 268 ЦК України, ст.36 ЗК УРСР (1991), ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Острівської сільської ради та ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання до Рокитнянського районного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 08.08.16.

Суддя