Справа № 347/1072/16
У Х В А Л А

Іменем України

08.08.2016 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої - судді : Крилюк М.І.

секретаря: Мусорук Л.І.

представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 до відділу Державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про визнання незаконною постанови відділу ДВС від 17.03.2014р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою до відділу Державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про визнання незаконною постанови відділу ДВС від 17.03.2014р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В судовому засіданні скаржник та його представники скаргу підтримали та пояснили, що 17.08.2012р. державним виконавцем відділу ДВС Косівського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №0910/1083/2012.

17.03.2014р. відділом ДВС винесено ще одну постанову про накладення арешту на об»єкт незавершеного будівництва житлового будинку, господарських споруд в м.Косів по вул.Кульчицької,10, Івано-Франківської області та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що знаходиться в м.Косів по вул.Кульчицької,10, Івано-Франківської області, що належить ОСОБА_4 Вважають дану постанову незаконною, оскільки майно на яке накладено арешт належить на праві власності ОСОБА_3, а не боржнику ОСОБА_4 А тому, просять поновити строк на оскарження даної постанови, оскільки про її існування ОСОБА_3 дізнався значно пізніше та просять скасувати дану постанову.

Представник відділу ДВС Косівського районного управління юстиції скаргу не визнав та пояснив, що постанова від 17.03.2014р. являється законною, оскільки об»єкт незавершеного будівництва житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться в м.Косів по вул.Кульчицької,10, Івано-Франківської області належить на праві власності ОСОБА_4, яка є боржником по виконавчому провадженню. А тому, відділом ДВС дотримано всіх вимог закону по проведенню виконавчих дій. Просить в скарзі відмовити.

Суд вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівського районного суду від 30.05.2012р. вирішено стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 117372,58грн. Дане рішення суду звернуто до виконання та Косівським районним судом видано виконавчий лист, який направлений, для виконання у відділ ДВС Косівського районного управління юстиції.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_7 від 17.08.2012р. по вище вказаному виконавчому листу відкрито виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження 17.03.2014р. державним виконавцем відділу ДВС винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на об»єкт незавершеного будівництва, житловий будинок та земельна ділянка, для обслуговування житлового будинку, господарських споруд в м.Косів по вул.Кульчицької,10.

Дану постанову суд вважає незаконною, оскільки майно на яке накладено арешт належить скаржнику ОСОБА_3, а не боржнику по виконавчому листу ОСОБА_4

А ч.1ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Про те, що майно, яке розташоване в м.Косів по вул.Кульчицької,10 належить скаржнику стверджується договором дарування земельної ділянки від 29.08.2012р., зареєстрованого в реєстрі за №1379, згідно якого ОСОБА_4 передала безоплатно у власність синові ОСОБА_3 земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташована в м.Косів по вул.Кульчицької,10, Івано-Франківської області та договором дарування об»єкта незавершеного будівництва житлового будинку №10 в м.Косів по вул. Кульчицької, зареєстрованого в реєстрі за №1376. Дані документи належним чином оформлені та зареєстровані в Державному реєстрі правочинів.

Вище вказане свідчить про те, що на час винесення постанови відділом ДВС від 17.03.2014р. дане майно не належало боржнику, оскільки ще в 2012р. було подароване ОСОБА_3, тобто жодного відношення до даного майна боржник ОСОБА_4 не має.

Долучена до матеріалів справи інформаційна довідка, якою керувався відділ ДВС накладаючи арешт на майно боржника та стверджуючи, що вона являється власником даного майна не є дійсною та не відомо з яких джерел отримана дана інформація, оскільки згідно витягу відділу Держземагенства у Косівському районі земельна ділянка площею 0,0938га знаходиться у приватній власності ОСОБА_3

Також відповідно до оглянутого судом виконавчого провадження вбачається, що відділом ДВС при виконанні рішення суду допущені значні порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Зокрема, починаючи з 2012р. коли відкрито виконавче провадження та по 2014р. коли накладений арешт на майно боржника, відділом ДВС не проводилося жодних виконавчих дій, чим порушено вимоги ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено строки здійснення виконавчого провадження.

Частиною 1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Абз.4 ч.2 даної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно абз.6 ч.2 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проте, всупереч вище наведеним нормам закону державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з значним порушенням строків, без повідомлення боржника та отримання належної інформації про майно, яке перебуває у власності боржника, тобто накладається арешт на майно, яке вже давно не належить боржнику.

Відповідно до долученої до матеріалів скарги заяви ОСОБА_3 вбачається, що останній звертався у відділ ДВС та надав відповідну інформацію щодо майна на яке накладено арешт, однак відділ ДВС належним чином не відреагував, а по даний час всупереч існуючим документам стверджує, що майно належить саме боржнику.

Таким чином, ОСОБА_3 слід поновити строк на оскарження постанови відділу ДВС від 17.03.2014р., оскільки він пропущений з поважних причин так як скаржник не міг знати про існування даної постанови, оскільки він не був стороною виконавчого провадження, а дізнався тільки тоді коли виникли правовідносини, що стосуються його майна, оскільки маючи на меті його відчужити він дізнався про накладений арешт на його майно.

А тому, враховуючи наведені обставини, слід визнати незаконною та скасувати постанову від 17.03.2014р. відділу ДВС Косівського районного управління юстиції, Івано-Франківської області про накладення арешту на об»єкт незавершеного будівництва, житлового будинку та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташовані в м.Косів по вул.Кульчицької, буд.№10, Івано-Франківської області та накладення заборони на відчуження майна, яке належить боржнику.

На підставі викладеного та керуючись ч.1ст.11, ст.57, ч.1ст.60, ЗУ Про виконавче провадження, ч.1ст.317, ч.1ст.321, ч.2ст.386 ЦК України, ст.ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задоволити.

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови відділу ДВС Косівського районного управління юстиції від 17.03.2014р. по ВП №33879504.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 17.03.2014р. відділу ДВС Косівського районного управління юстиції, Івано-Франківської області про накладення арешту на об»єкт незавершеного будівництва, житлового будинку та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташовані в м.Косів по вул..Кульчицької, буд.№10, Івано-Франківської області та накладення заборони на відчуження майна, яке належить боржнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: М.І.Крилюк