Справа №: 398/5115/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" лютого 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.,

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

19.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 24017,56 грн., яка складається з наступного: 4954,96 заборгованість за кредитом, 13832,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3610,01грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина) та 1119,88 грн. (процентна складова), а також судовий збір в сумі 1218,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою 12.05.2008 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В результаті невиконання відповідачкою умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку, станом на 31.08.2015 року заборгованість складає 24 017,56 грн., із них:

4 954,96 грн. заборгованість за кредитом;

13 832,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

3 610,01 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

500,00грн. штрафу (фіксована частина);

1119,88грн. штраф (процентна складова).

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідачка на розгляд справи не зявилась, про день, час та місце розгляду справи булла повідомлена належним чином. Від неї до канцелярії суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст.. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи те, що кредитний договір був укладений 12.05.2008 року і те, що строк позовної давності минув ще 2011 році, а будь-яких угод чи заяв на його продовження вона не укладала, просить відмовити банку у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 36).

За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як убачається із заяви ОСОБА_1, вона містить пункт наступного змісту: Я згодна, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.6 на звороті).

Таким чином, під час укладення договору від 12.05.2008 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 К України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг.

Позичальникові були запропоновані саме такі умови кредитного договору і відповідачка з ними погодилась шляхом підписання відповідної заяви позичальника.

Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року в справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України.

Отже, доведеним є факт, що 12.05.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н., згідно з яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6 - 13).

Зокрема, судом встановлено, що пунктом 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Кліент дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Також пункт 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Таким чином, рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, за відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн . + 5% від суми заборгованості по кредитним карткам з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку та підлягає оплаті в першу чергу. (а.с.11 на звороті).

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

На порушення умов кредитного договору, відповідачка взятих за цим договором зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у сумі 24 017,56 грн., із них:

4 954,96 грн. заборгованість за кредитом;

13 832,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

3 610,01 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

500,00грн. штрафу (фіксована частина);

1119,88 грн. штрафу (процентна складова).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч., ч.1, 3 ст. 264 ЦК України ).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України ).

Відповідачка подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що строк дії договору закінчився в 2011 році, а будь-яких угод чи заяв на його продовження вона не укладала, в звязку з чим просить відмовити банку у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 36)

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.05.2008 року (а.с. 4 - 5) вбачається, що з 01.09.2008 року виникла заборгованість по кредиту. До суду не надано даних звідки б вбачалось, що позичальник вчинила дії, які б свідчили про визнання нею свого боргу.

Позивачем не надано до суду доказів того, що між сторонами кредитного договору було встановлено терміни позовної давності іншою тривалістю, чим передбачено чинним законодавством по вимогах про стягнення: кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, оскільки від позивача не надійшло заяви про поновлення строку звернення до суду, а відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності, то у суду є правові підстави для застосування такого строку, так як строк дії договору закінчився 12.05.2010 року, а до суду відповідач звернувся 19.10.2015 року, а тому в позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Враховуючи те, що у вимогах банку відмовлено, то судові витрати понесені банком, відповідно до ст.88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст., ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: