АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/241/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: №610/2246/15-ц ОСОБА_1
Категорія: сімейні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що з квітня 2010 року вони з відповідачкою по справі ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року укладений між сторонами шлюб був розірваний за ініціативою відповідачки, у якої на той час трапився «службовий» роман.

Проте, не зважаючи на вказаний факт, він - позивач був проти розірвання шлюбу заради збереження повноцінної сімї, однак його намагання примиритися з відповідачкою, яку він пробачив та любить, як і свою доньку, позитивних наслідків не дали.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 травня 2015 року за позовом колишньої дружини місце проживання їхньої малолітньої доньки було визначено разом із матірю, проти чого він, позивач, як розуміючий батько, жодним чином не заперечував.

На даний час малолітня донька сторін ОСОБА_4 проживає разом із матірю та її співмешканцем.

З часу припинення між подружжям шлюбних відносин відповідачка ОСОБА_2 усіляко перешкоджає позивачу бачитися з малолітньою донькою, спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, хоча він як батько, має рівні права та обовязки з колишньою дружиною щодо їхньої дитини, а коли йому все ж таки вдалось побачитись із дитиною біля дитячого садка, відповідачка влаштувала велику сварку, заявивши позивачу, що він «помер» для їхньої доньки і тепер у неї взагалі інший батько.

У звязку із такою категоричною позицією колишньої дружини та з метою врегулювання виниклої проблемної ситуації позивач звернувся до Органу опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про встановлення порядку спілкування зі своєю малолітньою донькою.

Розпорядженням Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 26.05.2015 року № 304 з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини Балаклійської райдержадміністрації від 18.05.2015 року було визначено порядок спілкування позивача зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 за наступним графіком: щомісяця, першої та третьої суботи і неділі, з 09.00 год. суботи до 17.00 год. неділі; а також щосереди з 16.00 год. до 20.00 год. - за місцем проживання позивача, а саме: Харківська область, Балаклійський район, смт. Савинці, вул. Садова, буд. 34.

Цим же розпорядженням райдержадміністрації відповідачку ОСОБА_2 було зобовязано не перешкоджати спілкуванню позивача з їхньою малолітньою донькою.

Однак, колишня дружина все одно не виконує цих приписів органу опіки та піклування, в звязку з чим він, позивач вже більше місяця не бачив свою дитину.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що він дуже любить свою доньку, бажає приймати безпосередню участь у її вихованні, а відповідачка ОСОБА_2 порушує не тільки його право на це як батька, а й законні права малолітньої дитини, позивач ОСОБА_2 просив суд на підставі ст.ст. 19, 157, 158, 159 СК України з метою усунення перешкод у спілкуванні з донькою та у її вихованні визначити порядок його спілкування та побачення з дитиною відповідно до порядку, встановленого розпорядженням Органу опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 26.05.2015 року № 304.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник підтримали заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 позов свого колишнього чоловіка визнала частково та не заперечуючи права останнього на спілкування та участь у вихованні їхньої спільної доньки, як такого, між тим указувала на те, що в звязку із малолітнім віком дитини, особливостями стану її здоровя, а також щоденними звичками, передавати дитину батьку о 09:00 год. ранку, коли та у такий час по вихідним дням зазвичай ще спить, є недоцільним, оскільки це дуже зарано та буде на шкоду дитині. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 була проти ночівлі доньки у батька по вихідних та перебування у нього щосереди аж до 20.00 год., тобто до того часу, коли дитина відповідно до щоденного режиму, що склався на протязі останніх років, вже лягає спати. До того ж необхідно також враховувати, що перед сном потрібен певний час для вечірнього туалету дитини та гігієнічних процедур.

З наведених підстав відповідачка ОСОБА_2 просила суд, виходячи з інтересів дитини, визначити способи участі позивача ОСОБА_2, як батька, у вихованні їхньої спільної доньки наступним чином:

- систематичні побачення щотижня в середу з 16.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання батька з урахуванням графіку відвідування донькою дитячого садку, а в подальшому школи та інших навчальних закладів, гуртків, тощо, а також стану здоровя дитини;

- побачення кожної першої та третьої суботи місяця з 11.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання батька з урахуванням стану здоровя дитини.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області у судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_2 та просила вирішити спір щодо участі батька у вихованні дитини згідно з висновком органу опіки та піклування Балаклійської райдержадміністрації від 21.09.2015 року, який повністю співпадає з варіантом, визначеним розпорядженням Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 26.05.2015 року.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено способи участі батька - позивача ОСОБА_2 у вихованні дитини - малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкування з нею, а саме: щомісяця першої і третьої суботи з 11-00 години до 18-00 години, а також щосереди кожної неділі місяця з 16-00 години до 19-00 години за місцем проживання батька.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким визначити способи його участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та час спілкування з нею в іншому порядку, а саме: кожної суботи місяця з 11-00 години до 20-00 години та щосереди кожної неділі місяця з 16-00 години до 19-00 години за місцем його проживання.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення виниклого між сторонами спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, фактично скоротив час спілкування батька та дитини з 82 годин, як те передбачалось висновком органу опіки піклування, до 28 годин на місяць, що є надзвичайно замалим для реалізації позивачем своїх батьківських прав та реальної участі у вихованні малолітньої доньки, яку він дуже любить та яка також має не аби яку прихильність до нього, сумує за ним, а розлука між ними негативно впливає на її психологічний стан.

Крім того, апелянт вказує й на те, що скорочення судом часу спілкування батька з дитиною обмежує не тільки його батьківські права на контакт з донькою, а і права самої дитини, передбачені чинним законодавством, на спілкування з ним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи частково заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги та визначаючи способи його участі у вихованні малолітньої доньки шляхом встановлення відповідного порядку та часу спілкування між ними, суд першої інстанції виходив із того, що саме такий порядок найбільш відповідає інтересам дитини.

Однак, повністю погодитися з таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки до цього висновку суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного зясування обставин справи та належної їх правової оцінки.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 21, 55 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від їх порушень.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обовязків батьків і дітей визначаються Сімейним кодексом України (далі: СК України), який є основним законодавчим актом у сфері регулювання сімейних відносин.

Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом, зокрема, з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

За приписами ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Одним із способів захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення дій, які порушують сімейні права.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Як записано у статті 5 Хартії прав сімї, представленої Апостольським Престолом 22 жовтня 1983 р., «оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невідємне право виховувати їх; отже, їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей».

Правила статті 151 СК України повністю узгоджені із таким визначенням місця матері, батька у процесі виховання дитини.

При цьому слід зазначити, що права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обовязків щодо неї, тому права батьків стосовно виховання дитини й виведені в Сімейному кодексі на друге місце - після обовязків.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Норма статті 153 СК України як раз і є свідченням такої поваги.

За приписами ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (далі: Закон № 2402-III), цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Згідно ст. 2 Закону № 2402-III законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

За приписами ст.ст. 3, 8 Закону № 2402-III всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоровя та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до ст. 11 Закону № 2402-III кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 14 Закону № 2402-III діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно ст. 15 Закону № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішення батьками питань щодо виховання дитини безпосередньо врегульовано законодавцем у ст. 157 СК України.

За правилами вказаної правової норми питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У разі виникнення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, цей спір може бути вирішений органом опіки та піклування.

Так, статтею 158 СК України прямо передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання.

Згідно приписів ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції у цілому правильно керувався зазначеними нормами матеріального права, що регулюють виниклі між сторонами сімейного спору правовідносини, взявши до уваги позитивні характеристики кожного із колишнього подружжя ОСОБА_2 за місцем їх проживання, акти обстеження житлово-побутових умов останніх, які відповідають необхідним умовам для проживання та виховання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дані про стан здоровя дитини.

Однак, при цьому суд першої інстанції фактично залишив поза увагою письмовий висновок органу опіки та піклування Балаклійської райдержадміністрації Харківської області від 21.09.2015 року (ч. 5 ст. 19 СК України) та позицію представника цього органу, висловлену в ході судового розгляду справи по суті, щодо розвязання виниклого між спору, а саме: про надання позивачу ОСОБА_2 більш тривалого часу для щомісячного контакту з малолітньою донькою, що відповідатиме інтересам дитини з метою її повноцінного розвитку та належного виховання за участю обох батьків (а.с. 49-50).

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги й ту обставину, що в даному випадку звернення ОСОБА_2 з вищевказаним позовом до суду не є метою позивача задовольнити власні егоїстичні амбіції після розірвання шлюбу з відповідачкою чи завуальованою помстою останній за рахунок зловживання своїми правами щодо дитини, як це нерідко буває у судовій практиці, а щирим намаганням зберегти та підтримувати сталі сімейні стосунки з малолітньою донькою, яка проживає з матірю, та приймати дієву, активну участь у її вихованні, що є не тільки його правом, а насамперед обовязком, про що зазначалося вище.

Також суд першої інстанції не врахував, що малолітня донька колишнього подружжя ОСОБА_2 виявляє прихильність до свого рідного батька та сумує за ним, а відтак потребує більш тривалого щомісячного контакту між ними, що з урахуванням психологічного стану дитини відповідатиме, у першу чергу, її інтересам, та законним правам на особисте, регулярне спілкування з батьком, який у силу життєвих обставин, що склалися, проживає окремо.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнано цілком законним і обґрунтованим, а тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, та визначити способи участі позивача ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце та час їхнього спілкування наступним чином: кожної суботи щомісяця з 11-00 години до 18-00 години, а також щосереди кожної неділі місяця з 16-00 години до 19-00 години за місцем проживання батька.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 27 Конституції України, ст.ст. 6, 7, 18, 19, 141, 150, 151, 153, 155, 157, 158, 159 СК України, ст.ст. 2, 3, 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III, ст.ст. 3, 9, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 1, 3, 4, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року - змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею - задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце та час їхнього спілкування наступним чином:

- кожної суботи щомісяця з 11-00 години до 18-00 години за місцем проживання батька;

- щосереди кожної неділі місяця з 16-00 години до 19-00 години за місцем проживання батька.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, заявлених до ОСОБА_3, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: