У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 вересня 2015 року, рішення апеляційного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Брусівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Брусівської сільської ради, державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори про встановлення фактів, що мають значення та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилось спадкове майно на яке він за життя склав на її користь заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Брусівської сільської ради та зареєстрований у реєстрі за номером 20.

У встановлений законом строк вона звернулась до Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено з підстав відсутності документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно.

Згідно довідки виконкому Брусівської сільської ради Біловодського району Луганської області від 03 жовтня 2014 року № 153 за

ОСОБА_4 на день смерті відповідно до погосподарської книги №4 за номером погосподарському обліку 0142-1 рахувався житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке складається з житлового будинку з ґанком (А 1, а), двох сараїв (Б,С), гаража (Г), двох навісів (Н,Н1), огорож (№ 1,2), колонки (К), розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

19 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він рідний брат

ОСОБА_2 На час смерті матері ОСОБА_5 він разом зі своїми дружиною та дитиною жив у будинку батьків за адресою АДРЕСА_1. Після смерті матері у

2009 році він ще до 2012 року жив разом з батьком, а потім переїхав до Старобільського району у село Чмирівка, де вони мешкають до теперішнього часу.

Вважає, що є спадкоємцем після смерті матері та нарівні з батьком має право на частку майна, яке її належало. Батько свого часу отримав свідоцтва про спадщину одноосібно, хоча до 2012 року ОСОБА_3 обробляв земельні ділянки і матері і батька та не виділяв їх від іншої землі, що була у нього у користуванні. Всю техніку, яка у нього була, використовував для обробки паїв матері, вважав, що прийняв спадщину та також має частку у землі, що її належала.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4, який за життя склав заповіт, яким все що йому належить заповів сестрі ОСОБА_2 Сестра була обізнана в тому, що він є спадкоємцем материної частки, бажає визнати право власності на батьківську хату тільки на себе. Відповідно до свідоцтва про спадщину від 13 вересня 2014 року, виданого ОСОБА_2, вона, як спадкоємиця ОСОБА_4, отримала у власність земельну ділянку, площею 5, 3988 га, що належала за життя матері ОСОБА_5, спадкоємцем якої був батько. На момент смерті матері належали 6 земельних ділянок, три з яких вона отримала у спадок, а три - на підставі рішень Брусівської сільської ради. Також за життя батьками був побудований будинок та придбаний автомобіль ВАЗ 2106.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив встановити факт володіння за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 домоволодінням АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя;

встановити факт проживання ОСОБА_3 та ведення спільного господарства разом із його матір'ю ОСОБА_5, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час її смерті за адресою АДРЕСА_1;

визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадщину його матері, а саме на: ј домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку (А 1 ), вхідного ґанку (а), гаража (Г), сараю (Б), сараю (С), навіса (Н1), огорожі №1,2, колонки (к), з вартістю за

ј домоволодіння 26 333 грн 52 коп.;

на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 5400 га вартістю за 1/2 земельної ділянки - 22 762 грн; 1/2 земельної ділянки загальною площею 5400 га, вартістю за 1/2 земельної ділянки - 22 762грн; на 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,840 га, з вартістю 1/2 земельної ділянки - 1266,60 грн; на Ѕ земельної ділянки загальною площею 0, 840 га, з вартістю 1/2 земельної ділянки - 1266 грн 60 коп.; на Ѕ земельної ділянки загальною площею 0, 460 га, з вартістю 1/2 земельної ділянки - 2 713 грн 14 коп.; на

Ѕ земельної ділянки, загальною площею 0, 460 га з вартістю Ѕ земельної ділянки - 2 713 грн 14 коп., на ј автомобіля НОМЕР_1 вартістю 12 500 грн.;

частково скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори Анохіним О.О. 13 вересня 2014 року, яке складається земельної ділянки загальною площею 53988га, в частині спадкування ОСОБА_2 цілої земельної ділянки та частково скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 квітня 2010 року нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори Кошман О.О. ОСОБА_4 в частині спадкування ним цілої земельної ділянки.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від

28 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

- визнано право власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_2 на 3/4 частки жилого будинку літ. А з ганком літ. а, двох сараїв літ. Б.С., гаража літ. Г, двох навісів літ. Н, Н1, огорожу № 1,2, колонки К, розташованих за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- встановлено факт володіння за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_5 домоволодінням АДРЕСА_1, на праві спільної сумісної власності подружжя;

- встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ведення спільного господарства разом із його матір'ю ОСОБА_5, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час її смерті за адресою АДРЕСА_1.

- визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на спадщину після смерті його матері

ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме на:

- 1 /4 частку жилого будинку літ. А з ганком літ. а, двох сараїв літ. Б.С., гаража літ. Г, двох навісів літ. Н, Н1, огорожу №1, 2, колонки К, розташованих за адресою АДРЕСА_1;

- на 1/2 частку земельних ділянок: рілля, ділянка №110, кадастровий номер № НОМЕР_10, державний акт серія НОМЕР_8, сіножаті, ділянка № НОМЕР_11, кадастровий номер № НОМЕР_4, державний акт серія НОМЕР_9, пасовища, ділянка № 153, кадастровий номер № НОМЕР_7, державний акт серія НОМЕР_9, визнавши державні акти в цій частини на ім'я ОСОБА_2 недійсними.

- на 1/4 автомобіля марки ВАЗ 2106 темно - зеленого, кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 17 лютого

2016 року рішення Біловодського районного суду Луганської області від

28 вересня 2015 року змінено та резолютивну частину викладено в наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлого18 березня 2014 року, а саме ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 70 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ведення спільного господарства разом із спадкодавицею ОСОБА_5, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час її смерті за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на спадщину після смерті спадкодавці ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме на:

ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 70 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

ј частину автомобіля марки ВАЗ 2106 темно-зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1;

Ѕ частку земельної ділянки загальною площею 5400 га, кадастровий номер НОМЕР_2;

Ѕ частку земельної ділянки загальною площею 5400 га, кадастровий номер НОМЕР_3;

Ѕ частку земельної ділянки загальною площею 0,840 га, кадастровий номер НОМЕР_4;

Ѕ частку земельної ділянки загальною площею 0,840 га, кадастровий номер НОМЕР_5;

частку земельної ділянки загальною площею 0,460 га кадастровий номер НОМЕР_6;

Ѕ частку земельної ділянки загальною площею 0,460 га кадастровий номер НОМЕР_7.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваного судового рішення, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами

(ст. 212 ЦПК України) виходив з положень ст. 392 ЦК України.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3 виходив з доведеності ним факту постійного проживання та ведення спільного господарства разом з матір'ю у спірному житловому будинку до часу її смерті, що є підставою для визначення наявності права власності у останнього в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Також, суд виходив зі змісту роз'яснень Постанови пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо дійсності прав на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом,

п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра Юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 345/5 щодо підтвердження приналежності будинку в сільському населеному пункті, а також ст. 22 Кодексу України про шлюб та сім'ю, який був чинним на час побудови подружжям спірного житлового будинку, ст. 60 СК України, який діяв на час купівлі автомобіля суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_5 набули за час шлюбу житловий будинок та автомобіль, які належали останнім на праві спільної сумісної власності подружжя.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що із 2004 року набрав чинності новий ЦК України, у якому наявна ст. 392 ЦК, яка безпосередньо передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання права власності у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Факт володіння ОСОБА_4 спірним житловим будинком підтверджено записом в погосподарській книзі № 4 про реєстрацію об'єкту погосподарського обліку за № 0142/1 житлового будинку 1972 року побудови, під час дії іншого порядку реєстрації нерухомості у сільській місцевості.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності ОСОБА_3 факту постійного проживання та ведення спільного господарства разом із матір'ю у спірному житловому будинку до часу її смерті, що є підставою для визначення наявності права власності у останнього в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд апеляційної інстанції, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норму права до спірних правовідносин та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції. Оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів по справі

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 вересня 2015 року, рішення апеляційного суду Луганської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Брусівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Брусівської сільської ради, державного нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори про встановлення фактів, що мають значення та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович