АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1017/16 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

02 серпня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИЛА:

26 червня 2016 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 заявили клопотання про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що розгляд справи неможливий до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Своє клопотання відповідач та його представник обґрунтували тим, що вимога ОСОБА_3 про стягнення аліментів буде позбавлена правового підґрунтя у разі визначення місця проживання дітей з відповідачем. Зазначили також, що призначення аліментів може знизити ймовірність задоволення позову відповідача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, оскільки призначення аліментів є своєрідною санкцією за невиконання обов'язків з утримання дітей.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності підстав для задоволення клопотання є необґрунтованим. Вважає, що справа про визначення місця проживання дітей до її вирішення унеможливлює розгляд справи про стягнення аліментів, адже аліменти сплачує той з батьків, хто проживає окремо. Вказав, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідача від добровільного надання дітям матеріальної допомоги. Тому, як вважає заявник, суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України cуд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Як вказано у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач та його представник своє клопотання про зупинення провадження по справі обґрунтовує тим, що у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, на даний час неповнолітні діти проживають з матір'ю ОСОБА_3 Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вирішення у майбутньому справи про визначення місця проживання дітей, не може бути підставою для звільнення відповідача ОСОБА_1 від обов'язку сплачувати аліменти до часу можливого визначення місця проживання дітей з ним. Щодо посилання заявника на недоведеність факту його ухилення від добровільного надання матеріальної допомоги, то дані обставини є предметом розгляду справи про стягнення аліментів, і від них не залежить можливість розгляду справи про визначення місця проживання дітей.

Таким чином, зазначені відповідачем та його представником обставини не є підставою для зупинення провадження у справі. Інших підстав для задоволення свого клопотання ними не наведено. Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність підстав для зупинення провадження по справі.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Козак

Судді Ю. Й. Демкович

М. В. Хома