Провадження № 2/752/1881/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.07.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

при секретарі Постернак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про припинення права на частку в спадковому майні за вимогою інших співвласників,

в с т а н о в и в :

в жовтні 2015р. ОСОБА_1 пред»явив в Голосіївському районному суді м.Києва позов до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спадковому майні за вимогою інших співвласників. Зазначав, що відповідно до заповіту від 11.08.2010 року його батько - ОСОБА_3 заповів йому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5 донька - ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в межах шестимісячного строку звернулися до нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Кирилюк О.Ю. з заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_7 від прийняття спадщини за законом у виді 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 відмовилася на користь ОСОБА_1, подавши 22.06.2015 року про це заяву приватному нотаріусу КМНО Кирилюк О.Ю, а 25.06.2015 року ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_1 належну їй іншу 1/2 частину цієї квартири. 07.09.2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1. Наразі він є власником 11/12 частин квартири АДРЕСА_1

Станом на час відкриття спадщини ОСОБА_2 є пенсіонером за віком та відноситься до категорії повнолітньої непрацездатної дитини спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, спадкує половину частки, яка належала у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), тобто 1/12 частини вказаної квартири.

Посилався на те, що 1/12 частина спадкової квартири, яка належить ОСОБА_2, є незначною по відношенню до частки позивача; квартира є неподільною; між позивачем та відповідачкою склалися відносини, які виключають спільне володіння і користування спадковою квартирою; припинення права власності відповідачки на 1/12 частину спадкової квартири не завдасть істотної шкодиінтересам ОСОБА_2, оскільки вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_5, де зареєстрована та є власником особового рахунку; ним, на виконання вимог п.2 ст.365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок суду Голосіївського району м.Києва вартість 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 230 014,59 грн, визначеної відповідно звіту про оцінку майна від 19.08.2015 року.

Просив: припинити право власності відповідачки на частку в спільному майні на обов'язкову частину спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та складається з 1/12 частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/12 частини цієї квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги, просили: припинити право власності відповідачки на частку в спільному майні (обов'язкову частину спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1), яка складається з 1/12 частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/12 частину вказаної квартири; визнати за відповідачкою право власності на грошові кошти в сумі 230 014,59 грн. внесені ним на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м.Києва в рахунок компенсації вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_1. Просили позов задовольнити.

Позивач також пояснив, що в квартирі АДРЕСА_1 поживає мати сторін. Він постійно проживає з сім»єю АДРЕСА_6, є співвласником цієї квартири. Відповідачка постійно проживає з сім»єю в квартирі АДРЕСА_7, є співвласником цієї квартири. З червня 2015р. між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки через волю батьків залишити всю зазначену квартиру саме йому, та незгоду відповідачки з таким їх бажанням. Він неодноразово намагався дійти згоди з відповідачкою щодо досудового врегулювання спору, виплатити їй вартість 1/12 частини квартири, але умови які висувалися відповідачкою були неприйнятними, оскільки відповідачка вимагала замість належної їй обов»язкової частки в спадщині 1/12 частини квартири купити для її доньки однокімнатну квартиру. Також пояснив, що 09.06.2016р. під час перебування його та його дружини у спірній квартирі, після того, як він привіз мати з лікарні, відповідачка прийшла до цієї квартири та влаштувала сварку, під час якої завдала йому тілесні ушкодження, після чого викликала поліцію. Інспектори поліції роз"яснили йому право з цього приводу звернутися до судмедексперта.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Посилалися на те, що згідно положень Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно виникає у фізичної особи з моменту державної реєстрації її речових прав на нерухоме майно, що підтверджується правовстановлюючими документами. Оскільки право власності відповідачки на спірне майно не може бути припинено з підстав, визначених ст.365 ЦК України, оскільки в установленому законом порядку не зареєстровано. Позивач не надав доказів неподільності майна - квартири АДРЕСА_1. Позивач та відповідач є близькими родичами (рідними братом та сестрою), в спірній квартирі проживає їх мати похилого віку та потребує допомоги і догляду, що надає відповідачка. Позивач проживає по АДРЕСА_6. Позивач не надав належних доказів на підтвердження неприязних відносини сторін, які виключають спільне володіння і користування спадковою квартирою. Вважали, що відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України, одноособове звернення співвласника (позивача) до іншого співвласника з вимогою про припинення права на частку у спільному майні не передбачено, оскільки крім позивача та відповідача інших співвласників зазначеної квартири немає. Також не погодились з вартістю 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, визначеною у доданому до позову звіті про оцінку майна у зв»язку з тим, що її вартість було визначено без огляду цієї квартири, вважали її такою, що не відповідає дійсній вартості квартири на час пред»явлення позову. Просили в позові відмовити.

Відповідачка також пояснила, що проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_5, власником 1/3 частини якої вона є. Вона не має наміру проживати в спірній квартирі, збереження права власності на належну їй на праві спадкування 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 необхідно їй для безперешкодного відвідування матері, яка проживає в спірній квартирі, хворіє та потребує ліків. Між нею та позивачем з липня 2015р. склалися погані стосунки, проте вважала, що спільне користування квартирою є можливим, неприязних стосунків із позивачем немає. Дійсно, між позивачем та нею 09.06.2016р. виникла суперечка через ненадання їй повного комплекту ключів від спірної квартири, у зв»язку з чим вона викликала поліцію, проте тілесних ушкоджень позивачу вона не завдавала, після втручання поліції конфлікт з позивачем був вичерпаний. Має намір отримати в нотаріуса свідоцтво право на спадщину у виді 1/12 частини квартири, проте цього ще не зробила через брак коштів на оформлення спадщини та часу.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно заповіту, посвідченого 11.08.2010 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8, ОСОБА_3 заповів 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцями першої черги за законом померлого ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_4, та діти - позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1. та ОСОБА_2 в межах шестимісячного строку звернулися до нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Кирилюк О.Ю. з заявами про прийняття спадщини.

ОСОБА_7 відмовилася від прийняття обов»язкової частки у спадщині відповідно ст.1241 ЦК України після смерті ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1, подавши 22.06.2015 року про це заяву приватному нотаріусу КМНО Кирилюк О.Ю.

Крім того, ОСОБА_7, згідно договору дарування ? частини квартири, посвідченого 25.06.2015р. приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В., подарувала належну їй на ? частину квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1

07.09.2015 року приватним нотаріусом КМНО Кирилюк О.Ю. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є власником 11/12 частин квартири АДРЕСА_1 - ? цієї квартири - на підставі договору дарування ? частини квартири, посвідченого 25.06.2015р. приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В. (а.с. 29) та 5/12 частин цієї квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 07.09.2015 року приватним нотаріусом КМНО Кирилюк О.Ю. (а.с.157).

Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 наразі не видано.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, подавши 09.07.2015р. - в межах визначеного ст.1270 ЦК України шестимісячного строку з часу відкриття спадщини - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. заяву про прийняття спадщини (а.с.139).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1241 ЦК України, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Станом на час відкриття спадщини відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є пенсіонером за віком, тобто, відноситься до категорії повнолітньої непрацездатної дитини спадкодавця ОСОБА_3, тому незалежно від змісту заповіту, вона спадкує половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), а саме - 1/12 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні відповідачка пояснила, що вважає себе співвласницею квартири АДРЕСА_1, має намір отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1, проте наразі цього не зробила через брак коштів на оформлення спадщини.

Отже, неотримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину на 1/12 частину вказаної квартири не позбавляє її права на спадщину, та не є перешкодою для вирішення даного спору, оскільки виходячи з визначеного частиною 5 статті 1268 ЦК України положення, вона є власником 1/12 частин зазначеної квартири з часу відкриття спадщини - тобто, з 19.02.2015р.

Згідно з частинами 4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності,на підставі і в порядку,встановлених законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника га членам його сім»і. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із змісту ст.321 ЦК випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею, допускається у передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадках, в разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд не погоджується із доводами відповідачки та її представника про необгрунтованість вимог позивача у зв»язку з тим, що вимогу про припинення права на частку в спільному майні пред»явлено лише одним співвласником - ОСОБА_1, а за змістом ч.1 ст.365 ЦК України, таку вимогу може бути пред»явлено лише за вимогою кількох співвласників, оскільки інших співвласників зазначеної квартири, крім позивача та відповідачки - немає.

Квартира АДРЕСА_1, згідно технічного паспорту на квартиру, має загальну площу 70,1 м.кв., жилу площу - 41,9 м.кв, складається, в т.ч. з двох жилих кімнат, площею 18,2м.кв. та 23,7 м.кв.

Згідно пояснень сторін, у вказаній квартирі зареєстрована та проживає мати сторін - ОСОБА_7, похилого віку - ІНФОРМАЦІЯ_4, яку позивач та відповідачка почергово відвідують, надаючи їй необхідну допомогу.

Сторони у вказаній квартирі не проживають.

Позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_6, яка є спільною власністю подружжя.

Відповідачка ОСОБА_2 проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_5, є власником особового рахунку, та 1/3 частини якої належить їй на праві власності (на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., 06.07.2006р. за №2600, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНІМ» 24.07.2006р. за реєстровим №3514 в реєстровій книзі д.1045-20).

Вказані факти визнаються сторонами у справі та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

При вирішені даного спору суд виходить з того, що належна ОСОБА_2 частка квартири АДРЕСА_1 - 1/12 - є незначною в праві власності на квартиру.

З урахуванням розміру зазначеної частки відповідачки, площі квартири та кількості жилих кімнат, належна їй частка квартири АДРЕСА_1 (1/12), на яку припадає 7,01 кв.м (70,1 м.кв загальної площа квартири : 12 частин = 7,01 кв.м) не може бути виділена в натурі.

При вирішенні питання щодо наявності визначеної п.3 ч.1 ст.365 ЦК України умови припинення права особи на частку в спільному майні - неможливості спільного володіння і користування майном, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності передбачає спільне володіння, користування та розпорядження спільним майном. Спільна власність потребує згоди при її здійсненні (ч.1 ст.358 ЦК України). Порушення цього правового режиму обумовлює неможливість або складність у здійсненні спільної власності, а саме - володінні й користуванні спільним майном. Це може підтверджуватися, зокрема, існуванням неприязних стосунків, недосягненням згоди щодо користування спільним майном тощо.

Суд приходить до висновку, що спільне володіння і користування позивачем та відповідачкою квартирою АДРЕСА_1, є неможливим у зв»язку із неприязними стосунками, що склалися між сторонами з червня-липня 2015р. у зв»язку із питаннями, пов»язаними із реалізацією волі їх батьків щодо визначення долі квартири АДРЕСА_1 - батька сторін - ОСОБА_3, якому за життя належала ? частина цієї квартири, а саме - у зв»язку із залишенням батьком сторін заповіту на ім»я сина - позивача ОСОБА_1, та матір»ю сторін - ОСОБА_7, у зв»язку із даруванням нею належної їй ? частки вказаної квартири та відмовою від спадщини після смерті свого чоловіка на користь сина - позивача ОСОБА_1, та недосягненням сторонами згоди щодо умов припинення права власності відповідачки на 1/12 частину вказаної квартири.

Зазначена обставина в судовому засіданні, крім зазначених вище пояснень позивача ОСОБА_1, також підтверджується поясненнями відповідачки ОСОБА_2, відповідно до яких з липня 2015р. між нею та позивачем склалися погані стосунки, а також про те, що дійсно між позивачем та нею 09.06.2016р. виникла суперечка через ненадання їй повного комплекту ключів від спірної квартири, у зв»язку з чим вона викликала поліцію.

Разом з тим, суд не бере до уваги висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.06.2016р. щодо виявлених в ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, оскільки відповідачка заперечила нанесення позивачу тілесних ушкоджень, а позивачем в судовому засіданні відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано суду доказів які б відповідали вимогам ст.59 ЦПК України, на підтвердження заподіяння йому тілесних ушкоджень саме відповідачкою.

Суд вважає, що припинення права власності відповідачки на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам її сім»ї, оскільки, як пояснила ОСОБА_2 в судовому засіданні, вона не має наміру проживати в спірній квартирі, збереження права власності на належну їй на праві спадкування 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 необхідно їй для безперешкодного відвідування матері, яка проживає в спірній квартирі. При цьому суд також бере до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 житлом забезпечена, проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_5, 1/3 частини якої належить їй на праві власності.

Згідно звіту про оцінку майна № RS8-150819-017 від 19.08.2015 року, складеного ТОВ «АКР-Консалт» (а.с. 69-86), ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 760 175,05 грн, вартість 1/12 частини цієї квартири становить 230 014,59 грн.

Зазначений звіт складено суб»єктом оціночної діяльності, що інформацію щодо якої включено до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, що стверджується копіями відповідних сертифікатів, кваліфікація оцінювача підтверджується свідоцтвом та посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача (а.с.65-68), тому у суду відсутні сумніви в обґрунтованості висновків, зазначених у вказаному звіті, зазначений звіт одержаний з дотриманям порядку, встановленого законом, є таким, що відповідає вимогам ст.ст. 57, 58 ЦПК України, у зв"язку з цим суд вважає зазначений звіт належним та допустимим доказом.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні, відповідно до ст.60 ЦПК України, не надали доказів щодо спростування визначеної у звіті вартості 1/12 частини спірної квартири, клопотання про призначення судом відповідної експертизи заявити не бажали.

За таких обставин суд виходить із вартості 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, визначеної у вказаному звіті в сумі 230 014,59 грн.

Позивачем на виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок суду Голосіївського району м.Києва вартість 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 230014,59грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо припинення права власності ОСОБА_2 на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, та визнання за ним права власності на цю частину квартири є доведеними та обґрунтованими, у зв»язку з чим із позивача підлягає стягненню, шляхом списання з депозитного рахунку Голосіївського районного суду м.Києва на користь відповідачки сума грошової компенсації за 1/12 частину вказаної квартири в розмірі 230 014,59 грн, внесена позивачем у на депозитний рахунок згідно платіжного доручення №114510926 (#237693816) від 19.10.2015р.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у зв»язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 300,16 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 365, 1241, 1268, 1269, 1297, 1298 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спадковому майні за вимогою інших співвласників - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на частку в спільному майні, що становить обов'язкову частину в спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка складається з 1/12 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 шляхом списання з депозитного рахунку Голосіївського районного суду м.Києва на користь ОСОБА_2 суму грошової компенсації за 1/12 частину квартири АДРЕСА_1. в розмірі 230 014 (двісті тридцять тисяч чотирнадцять) грн 59 коп, внесену на депозитний рахунок ОСОБА_12 згідно платіжного доручення №114510926 (#237693816) від 19 жовтня 2015 р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 300 (дві тисячі триста) грн. 16 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але нє були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В.Шумко