АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1136/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 645/8927/15-ц Бондарєва І.В.
Категорія: трудові правовідносини Доповідач: Даниленко В.М.
УХВАЛА

16 січня 2016 року м. Харків

Суддя судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області Даниленко В.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», треті особи: Міністр економічного розвитку і торгівлі Айварас Абромавичус, ОСОБА_6 про поновлення на роботі, визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «ДПІ «Дніпроверф», треті особи: Міністр економічного розвитку і торгівлі Айварас Абромавичус, ОСОБА_6, в якому просив визнати недійсним та скасувати наказ № 144-п від 21 вересня 2015 року щодо його увільнення від виконання обов'язків генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», визнати недійсним та скасувати наказ № 145-п від 21 вересня 2015 року про призначення ОСОБА_6 генеральним директором Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», поновити ОСОБА_4 на посаді генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2015 року - 3418,59 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 144-п від 21 вересня 2015 року про увільнення ОСОБА_4 від виконання обов'язків генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф». Визнано незаконним та скасовано наказ № 145-п від 21 вересня 2015 року про призначення ОСОБА_6 генеральним директором Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф». Поновлено ОСОБА_4 на посаді генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф». Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року з в рахуванням проведених виплат.

В апеляційній скарзі відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ставиться питання про скасування вищезазначеного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, що надійшли на розгляд апеляційного суду, вважаю, що за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року на даний час не може бути відкрито апеляційне провадження, з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Зміст рішення суду, визначено статтею 215 ЦПК України.

Так, відповідно до вищезазначеної норми права, рішення суду складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу та місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; 2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», треті особи: Міністр економічного розвитку і торгівлі Айварас Абромавичус, ОСОБА_6, в якому ставив питання про визнати недійсним та скасувати наказу № 144-п від 21 вересня 2015 року щодо його увільнення від виконання обов'язків генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», визнання недійсним та скасування наказу № 145-п від 21 вересня 2015 року про призначення ОСОБА_6 генеральним директором Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», поновлення ОСОБА_4 на посаді генерального директора Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», а також стягнення з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2015 року - 3418,59 грн.

Проте, всупереч вимогам ст.215 ЦПК України ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року не зазначений висновок щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф» на користь позивача ОСОБА_4, а також його розрахунку, з якого суд виходив, вирішуючи спір між сторонами.

Вказані вимоги були заявлені позивачем ОСОБА_4 в його позовній заяві із зазначенням конкретної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на його користь з відповідача Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф» та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Як роз'яснено у п.п. 11, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК.

Вказані недоліки є суттєвими, такими, що перешкоджають суду апеляційної інстанції перевірити законність і обґрунтованість рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених позивачем ОСОБА_4 у суді першої інстанції.

Крім того, вирішуючи спір у цивільній справі та ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат.

При цьому, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК).

Такі ж роз'яснення містяться у п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Однак, оскаржуваним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова не вирішено питання щодо розподілу судових витрат відповідно до норм чинного законодавства України.

Згідно з п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про права, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на вищенаведене та відповідно до вимог ч. 7 ст. 297 ЦПК України, цивільна справа № 645/8927/15-ц підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ч. 7 ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Державний проектний інститут «Дніпроверф», треті особи: Міністр економічного розвитку і торгівлі Айварас Абромавичус, ОСОБА_6 про поновлення на роботі, визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути до Фрунзенського районного суду м. Харкова для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення, для чого надати строк - 30 днів з дня отримання справи.

Ухвала набирає чинності негайно, з моменту її постановлення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: