Справа № 369/7886/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2876/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 01.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Гуля В.В.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дочірного підприємства «Дніпровський круг», ОСОБА_2, третя особа: Боярська міська рада Києво-Святошинського районного суду Київської області про визнання права власності на майнові права та визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» та ОСОБА_2, третя особа Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання права власності на майнові права на квартиру № 187, поверх 16, підїзд 3, корпус 6 у будинку № 51 по вул. Білогородській у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області; визнання недійсним договору № 15/04/11-Б від 15 квітня 2011 року, укладеного між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2

Посилались на те, що 01 вересня 2007 року між ними та ДП «Дніпровський круг» укладено договір про передачу майнових прав на квартиру в житловому будинку, що будується. За умовами цього договору ДП «Дніпровський круг» зобовязувалось за власний рахунок вчинити дії, повязані з будівництвом обєкта житлового будинку з офісними приміщеннями, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, умовний номер 51 та безоплатно передати позивачам квартиру з умовним номером № 406, загальною площею 54,8 кв.м шляхом передачі їм документів, необхідних для оформлення права власності на відповідну частину житлового будинку (квартири), а ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобовязувались виселитися не пізніше 20 год. 00 хв. 02 вересня 2007 року з гуртожитку, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 49, та після введення будинку в експлуатацію прийняти квартиру.

Позивачі зазначали, що вони умови договору виконали в повному обсязі, у визначений у договорі строк виселилися із кімнати у гуртожитку.

Житловий будинок №49 по вул. Білогородська, 49 було знесено, а на його місці почато будівництво 16-ти поверхового житлового будинку під умовним номером номером 51, який на даний час в експлуатацію не введено.

Відповідачем умови договору не виконано, майнових прав на квартиру позивачам не передано, що є порушенням їх прав, оскільки вони вчасно не отримали те, на що розраховували укладаючи договір.

Вказували, що у травні-липні 2012 року позивачам стало відомо, що відповідачем, в порушення їх прав, змінено нумерацію квартир у будинку, у т.ч. і їх квартири та укладено з ОСОБА_2 договір про купівлю-продаж майнових прав № 15/04/11-Б від 15 квітня 2011 року на однокімнатну квартиру №187 поверх 16, під»їзд 3 корпус 6 у м.Боярка, умовний номер 51.

Вважаючи, що ОСОБА_2 продано майнові права на квартиру, яка мала бути передана їм, позивачі просили задовольнити їх позовні вимоги і визнати за ними майнові права на квартиру № 187 загальною площею 54,80 кв.м, поверх 16, підїзд 3, корпус 6 у житловому будинку, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51, корп. 6; визнати недійсним договір № 15/04/11-Б від 15 квітня 2011 року, укладений між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ДП «Дніпровський круг», третя особа Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання майнових прав на квартиру № 187, поверх 16, підїзд 3, корпус 6 у будинку № 51 по вул. Білогородській у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області. В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилається на укладення між ним та ДП «Дніпровський круг» договору № 15/04/11-Б від 15 квітня 2011 року, за умовами якого він оплатив вартість спірної квартири, проте відповідач ДП «Дніпровський круг» від виконання цього договору ухиляється. Оскільки його право на майнові права на спірну квартиру не визнаються, просив задовольнити його позов.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 05 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2014 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 05 березня 2015 року в частині первісних позовних вимог скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ДП «Дніпровський круг», ОСОБА_2, третя особа: Боярська міська рада Києво-Святошинського районного суду Київської області про визнання права власності на майнові права та визнання недійсним договору задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_3 .І.В., ОСОБА_5 право власності на майнові права на квартиру № 187, поверх 16, підїзд 3, корпус 6, в будинку № 51, по вул. Білогородській, в м. Боярка, Києво-Святшинського району, Київської області, загальною площею 54,4 кв.м.

Стягнуто з ДП «Дніпровський круг» на користь позивачів по 1218,00 грн. судового збору кожному. В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивачів та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що 01 вересня 2007 року між позивачами та ДП «Дніпровський круг» укладено договір про передачу майнових прав на квартиру в житловому будинку, що будується. За умовами цього договору ДП «Дніпровський круг» зобовязувалось за власний рахунок вчинити дії, повязані з будівництвом обєкта житлового будинку з офісними приміщеннями, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, умовний номер 51 та безоплатно передати позивачам квартиру з умовним номером № 406, загальною площею 54,8 кв.м шляхом передачі їм документів, необхідних для оформлення права власності на відповідну частину житлового будинку (квартири), а ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобовязувались виселитися не пізніше 20 год. 00 хв. 02 вересня 2007 року з гуртожитку, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 49, та після введення будинку в експлуатацію прийняти квартиру.

За п.п. 3.2.1. п. 3.2. розділу 3 вказаного договору про передачу майнових прав, позивачі зобовязані у строк до 20 год. 00 хв. 02.09.2007 р. виселитися з приміщень по вул. Білогородській, 49 (гуртожитку) в м. Боярка у приміщення по вул. Буднього, 6 в м. Боярка.

Громадяни ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4В добровільно виселилися з приміщення по вул. Білогородській, 49 в м. Боярка, що підтверджується Актом від 02.09.2007 року.

Житловий будинок №49 по вул. Білогородська, 49 було знесено, а на його місці почато будівництво 16-ти поверхового житлового будинку під умовним номером 51, який на даний час в експлуатацію не введено, правовстановлюючі документи на житлові та нежитлові приміщення в будинку на ім.»я відповідача не видавались.

05 травня 2012 року в листі на ім.»я позивачів ДП «Дніпровський круг» повідомив останніх, що у зв»язку фінансовим станом підприємства ДП не може виконати умови договору по безоплатній передачі майна згідно з укладеним договором від 01 вересня 2007 року м.Боярка, вул..Білогородська, умовний номер 51, під»їзд 9, поверх 16) , а тому доводить до відома останніх про припинення зобов»язання по безоплатній передачі майнових прав на квартиру, обов»язку за свій рахунок вчинити дії, пов»язані з будівництвом об»єкту і передачею документів, які необхідні для оформлення прав власності на відповідну частину житлового будинку на підставі ч.2 ст.598, ч.1 ст.724 ЦК України тп п.7.2 Договору (т.1а.с.64). Даний лист адресатом отримано 15.05.2012 року (т.1 а.с.66).

З матеріалів справи видно, що 15 квітня 2011 року між ДП «Дніпровський круг» (сторона 1) та ОСОБА_2С.( сторони 2 ) укладено договір № 15/04/11-Б, за умовами якого сторона 1 продає, а ОСОБА_2 купує майнові права на предмет договору. При отриманні грошових коштів від сторони 2 в якості оплати майнових прав на квартиру у сторони 1 виникають боргові зобов'язання перед стороною 2, які погашаються стороною 1 з передачею стороні 2 по закінченню будівництва об'єкта документів для оформлення права власності на однокімнатну квартиру № 187, загальною площею 54,4 кв.м., поверх 16, підїзд 3, корпус 6 розташовану по вул. Білогородській, 51 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

28.10.2011 року між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2 підписано акт прийому-передачі, відповідно до якого ДП передало, а ОСОБА_2 прийняв у власність однокімнатну квартиру №187 загальною площею 54,4 кв.м., поверх 16, підїзд 3, корпус 6 розташовану по вул. Білогородській, 51 у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

При цьому, як зазначено в рішенні Києво-Святошинського районного суду від 06.11.2014 року, між ОСОБА_2 та ДП «Дніпровський круг» було укладено договір,за яким майнові права на квартиру перейшли до ОСОБА_2, представник ДП «Дніпровський круг» визнає дане право особи, чинним законодавством не передбачено додаткового підтвердження даного права в судовому порядку. Залишаючи рішення суду в цій частині вимог, апеляційний суд зазначив, що висновок суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майнових прав є правильним, оскільки ці майнові права вже належать йому згідно договору від 15.04.2011 року і повторне їх визнання у судовому порядку не потрібне. Рішення суду в цій частині набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів в частині визнання прав власності на майнові права на квартиру №187 поверх 16під»зд3 корпус 6 в будинку №51 по вул..Білогородськвй в м.Боярка, суд виходив з обґрунтованості вимог позивачів в цій частині позовних вимог та дійшов висновку, що квартира №187 поверх 16 під»їзд 3 корпус 6 в будинку №51 та квартира №406 (умовний номер), яка виділена позивачам, є однією тією ж квартирою.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції в частині первісних позовних вимог, ВССУ в Ухвалі від 28 жовтня 2015 р. у даній справі (т.2, а.с.40-43) наголошував на тому, що при новому розгляді справи слід з'ясувати правову природу договору від 01 вересня 2007 р. з ОСОБА_4 (, оскільки залежно від того, яким є цей договір, буде вирішуватися питання про правомірність односторонньої відмови ДП «Дніпровський круг» від даного правочину, оформленої у листі від 08 травня 2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 27 липня 2007 р. (а.с.58-61, т.1), яке станом на день укладення договору від 01 вересня 2007 р. з ОСОБА_4 набрало законної сили, не було оскаржено останніми і перебувало у стадії примусового виконання (доказом чого є постанова про закінчення виконавчого провадження від 03 вересня 2007 р. на а.с.62, т.1) було ухвалено переселити ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з гуртожитку по вул.Білогородській, 49 у м.Боярка у гуртожиток по вул.Будьонного, 6 у м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства; судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як видно із п.п.2.1, 2.4, 2.5 договору від 01 вересня 2007 р.), ОСОБА_3 взяли на себе обов'язок виселитися із гуртожитку по вул.Білогородській, 49, у м.Боярка до приміщення в будинку А по вул.Будьоного, 6 у м.Боярка, взамін чого ДТТ «Дніпровський круг» зобов'язалося безоплатно передати ОСОБА_3 квартиру у житловому будинку, що будується, після введення цього будинку в експлуатацію (характеристики квартири наведено в п.п.1, 2.2 договору від 01 вересня 2007 p., т.1, а.с.14-15). Тобто, обов'язок ОСОБА_3 щодо виселення з одного гуртожитку до іншого існував до укладенням ними з ДГТ «Дніпровський круг» договору від 01 вересня 2007 р. (т.1, а.с.14-15) і виник на підставі судового рішення, обов'язкового для виконання незалежно від волі і бажання осіб, щодо яких воно ухвалено.

Як роз'яснено Верховним Судом України в Аналізі практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України, правочин,як вольова дія, являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Договір від 01 вересня 2007 р. між відповідачем та позивачами встановив обов»язки сторін.; проте ДП «Дніпровський круг» в одностороннюму порядку 08 травня 2012 року відмовився від виконання своїх зобов»язань щодо безоплатної передачі ОСОБА_3 квартири №406, яка була предметом договору від 01 вересня 2007 року, з посиланням на скрутне фінансове становище, шляхом направлення рекомендованого листа на ім.»я позивачів; повідомлення було отримано останніми 15.05.2012 року.

Будь-які дані про те, що відмова відповідача від виконання договору, була оскаржена ОСОБА_3 в порядку, встановленому законом, матеріали справи не містять.

Крім того, скасовуючи судові рішення в частинні первісних вимог, касаційною інстанцією в ухвалі від 28 жовтня 2015 р. наголошувалося на тому, що при вирішенні спору та встановлення дійсних обставин справи та правовідносин, які виникли між сторонами, суду першої інстанції необхідно звернути увагу на правову позицію ВСУ, викладену у постанові по справі № 6-129цс14 від 12 листопада 2014 р.

Проте, як встановлено зі змісту зазначеної постанови, у даному випадку мав місце спір, який виник між інвестором та забудовником, який після прийняття будинку в експлуатацію, замість того, щоб передати спірну квартиру інвестору згідно з умовами договору, зареєстрував право власності на цю квартиру на себе. При цьому зміст позовних вимог зводиться до визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру у новозбудованому житловому будинку, прийнятому до експлуатації. Особливої уваги заслуговує те, що спірна квартира у цьому випадку жодним третім особам не відчужувалась.

У справі, що є предметом розгляду, житловий будинок по вул.Білогородській, 51 у м.Боярка ні на момент ухвалення оскаржуваного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 p., ні до цього часу не прийнятий до експлуатації; зміст позовних вимог позивачів полягає не у визнанні права власності на об'єкт нерухомого майна, а у визнанні права власності на майнові права, тобто на право вимоги за договором від 01 вересня 2007 p., укладеним між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_3.

На відміну від правовідносин, зазначених у постанові від 12 листопада 2014 p., у спірних правовідносинах є третій учасник - ОСОБА_2, якому за договором від 15 квітня 2011 р. (а.с.29-32, том 1) ДП «Дніпровський круг» продало майнові права на квартиру, на яку претендують позивачі, хоча предмет укладеного між ними та ДП «Дніпровський круг» договору від 01 вересня 2007 р. становить квартира з іншим номером та площею.

При цьому, зміст висловленої у постанові ВСУ № 6-129цс14 від 12 листопада 2014 р. правової позиції зводиться до наступного: захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦКУкраїни».

У зв'язку із цим слід звернути увагу на те, що у відповідності до п.1 Узагальнень ВССУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 25 вересня 2015 р. право на захист права власності на певне нерухоме майно у особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 ЦК України; позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних або інших відносинах з приводу спірного майна.

У даному випадку, у ОСОБА_3, на відміну від ОСОБА_2, ні квартира № 187, ні квартира № 406 у будинку 51, корпус 6, по вул.Білогородській у м.Боярка у володінні ніколи не перебувала, за актом прийняття-передачі їм не передавалась, жодних доказів того, що позивачі за первісним позовом вживали яких-небудь заходів щодо підписання такого акту з ДП «Дніпровський круг», у матеріалах справи немає.

Слід зауважити, що з позовних вимог позивачів вбачається, що невизнання їхніх прав за договором від 01 вересня 2007 р. має місце саме з боку ДП «Дніпровський круг», а не ОСОБА_2 Саме з ДП «Дніпровський круг» ОСОБА_3 перебувають у зобов'язальних відносинах з приводу спірного майна на підставі договору від 01 вересня 2007 р.

З огляду на це слід звернути увагу на позицію Верховного Суду України щодо особливостей застосування способу захисту, передбаченого ст.392 ЦК України, викладену в «Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ».

Зокрема, відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права.

Як вже зазначалося,суд, задовольняючи позовні вимоги позивачів частково, дійшов висновку , що квартира №406 та квартира №187 є одною і тою ж квартирою.

Однак, як встановлено із листа КТТ «БТІ» від 27 липня 2015 р. № 393 характеристики спірної квартири, зазначені у договорі з ОСОБА_3 від 01 вересня 2007 р. не дають можливості визначити дійсний номер цієї квартири (том 2, а.с.72-73).

По справі встановлено, що на час укладання договору між сторонами, затвердженої технічної документації не існувало, договір укладено на стадії початку будівництва, даних, що спірна квартира, з умовним номером та умовною адресою будинку перебуває саме в корпусі №6 матеріали справи та умови договору не містять.

Тобто, встановлених у договорі від 01 вересня 2007 року критеріїв (якими є лише номер поверху, загальна площа, її однокімнатність, умовний номер та умовна адреса будинку) недостатньо для ідентифікації спірної квартири, оскільки, як вказано у вищезгаданому листі КП «БТІ» (том 2, а.с.72-73), на 16 поверсі будинку по вул.Білогородській, 51, корпус 6, у м.Боярка наявні дві однокімнатні квартири зі схожими характеристиками, також відсутня інформація про умовні номери та принципи, за якими велася така нумерація. При цьому, будь-яких інших документів, складених та підписаних саме сторонами договору від 01 вересня 2007 р., в яких було б конкретизовано характеристики квартири (зокрема, кількість, конфігурація, площа та функціональне призначення кожного з приміщень квартири, її розташування на поверсі - по відношенню до сходової клітини, ліфту, інших квартир тощо), не існує.

Обґрунтовуючи висновок щодо ідентичності квартир №406 та квартири №187, суд послався на акт, складений депутатом ОСОБА_6Г

Проте, акт від 30 липня 2014 р. (том 1, а.с.28), був складений депутатом ОСОБА_6 без будь-яких на те повноважень, без перебування всередині квартири та її безпосереднього огляду; показання даного депутата Боярської міської ради як свідка, не можна розглядати як належні і допустимі докази стосовно зміни нумерації квартири та виконання договору від 01 вересня 2007 р. його сторонами.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_6, пояснив, що на момент підписання договору від 01 вересня 2007 р. з ОСОБА_3 не існувало належним чином оформленого проекту на будинок, і відповідно, на 16 поверх, де мала б розташовуватися квартира, яка мала б бути безоплатно передана ОСОБА_3 в майбутньому; після оформлення проектної документації ні ОСОБА_3, ні ДП «Дніпровський круг» не проявляли ініціативи щодо уточнення характеристик спірної квартири шляхом підписання відповідних додатків чи додаткових угод до договору від 01 вересня 2007 p.

Визнаючи в оскаржуваному рішенні від 24 березня 2016 р. за ОСОБА_3 право власності на майнові права, які вже належали ОСОБА_2, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані вище обставини справи.

На думку колегії, суд передчасно дійшов висновку про наявність критеріїв, які дозволяють чітко і беззаперечно ідентифікувати квартиру як предмет договору від 01 вересня 2007 p. та квартиру, майнові права на яку належать ОСОБА_2С згідно договору від 15 квітня 2011 року і яка була передана останньому за актом прийому -передачі від 28 жовтня 2011 року.

В силу положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у даному випадку, позивачами не доведено вимоги щодо їх прав на майнові права на квартиру, майнове право на яку належить ОСОБА_2

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ними прав власності на майнові права на квартиру №187 поверх 16, під»їзд 3, корпус 6, в будинку №51 по вул.. Білогородській в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, загальною площею 54,4 кв.м.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2016 року скасувати в частині задоволення вимог про визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 прав власності на майнові права і в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у задоволенні позову в частині визнання прав на майнові права на квартиру №187, поверх 16, під»їзд 3, корпус 6, в будинку №51 по вул.. Білогородській в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, загальною площею 54,4 кв.м.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :