У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокофєва Ольга Михайлівна, Городнянська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем і прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_10 з її матір'ю ОСОБА_11 з травня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно в будинку № АДРЕСА_4; встановити факт, що ОСОБА_10 прийняла спадщину своєї матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Невкля Городнянського району Чернігівської області, шляхом спільного постійного проживання з останньою на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4; визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії на житловий будинок АДРЕСА_4 зазначені у технічному паспорті на житловий будинок під літерами: А-1 житловий будинок з а-1 верандою, загальною площею 66,3 кв.м, в т.ч. житловою площею 28,5 кв.м, Б-1 сарай, б-1 сарай, В-1 пригребиця із погребом з шийкою, 1. ворота з хвірткою, 2. огорожа суцільна, 3. колодязь, після смерті її баби ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла баба позивача ОСОБА_11 Після смерті останньої відкрилась спадщина за заповітом, яким вона заповіла матері позивача - ОСОБА_10 все належне їй майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_4. Про факт існування заповіту, складеного ОСОБА_11, позивачу не було відомо. Мати позивача - ОСОБА_10 до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини звернутись не встигла, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто до спливу 6 місяців з дня смерті її матері ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 року тітка позивача ОСОБА_6, яка є рідною сестрою ОСОБА_10, не повідомивши позивача про існування заповіту, подала заяву до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини за законом.

Після смерті матері позивача ОСОБА_10 відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, рідний син померлої ОСОБА_7 та чоловік померлої ОСОБА_8

У лютому 2014 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Прокофєвої О.М. із заявою про прийняття спадщини її матері. Брат та батько позивача у встановлений законом строк подали заяви нотаріусу про відмову від спадщини. 28 травня 2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після смерті її матері.

У березні 2015 року позивач отримала від нотаріуса Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області рекомендований лист за № 161/02-14 від 12 лютого 2015 року про відкриття спадщини за законом після смерті ОСОБА_11 за заявою ОСОБА_6 З цього листа позивачу стало відомо, що ОСОБА_11 залишила на ім'я ОСОБА_10 заповіт, яким заповіла їй все належне майно.

Позивач зазначила, що підтвердженням факту постійного спільного проживання ОСОБА_10 з її матір'ю ОСОБА_11 є довідка виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Однак звернутися до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з заявою про прийняття спадщини за правилами спадкової трансмісії на підставі довідки виконкому Моложавської сільської ради позивач не може, оскільки за заявою ОСОБА_6 в нотаріальній конторі заведена спадкова справа про прийняття нею спадщини за законом після смерті ОСОБА_11 та між ними є спір щодо успадкування належного спадкодавцю майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_6 після смерті її матері ОСОБА_11 до цього часу нотаріусом не видавалось.

Оскільки ОСОБА_10, на день смерті своєї матері ОСОБА_11, постійно проживала разом з нею і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом за правом спадкової трансмісії та має право успадкувати належний її бабі житловий будинок і оформити своє право власності на нього.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_11 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_4. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_11 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_4. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_5 у зв'язку з погіршенням стану здоров'я матері, втратою останньою зору та потребою в постійному догляді та допомозі, спочатку періодично приїздила доглядала матір, а останні шість місяців перед смертю ОСОБА_11 повністю переїхала та постійно проживати разом з нею в її будинку АДРЕСА_4. Весь цей час ОСОБА_5 здійснювала щоденний догляд за матір'ю, вела домашнє господарство. Факт постійного проживання ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 на час відкриття спадщини підтверджений свідками та не заперечувався відповідачем ОСОБА_6 в судовому засіданні.

Згідно висновків місцевого суду відсутність реєстрації ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_11 на день її смерті сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_11 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_4, суд апеляційної інстанції, вважав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статтей 58, 59 ЦПК України відносно того, що ОСОБА_10 обрала своїм постійним місцем проживання АДРЕСА_3 та постійно проживала разом з матір'ю ОСОБА_11 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Фактично мало місце перебування ОСОБА_10 зі своєю матір'ю ОСОБА_11 за вказаною адресою, у зв'язку з похилим віком та поганим станом здоров'я останньої, що потребувало відповідного догляду за матір'ю.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що перебування ОСОБА_10 зі своєю матір'ю ОСОБА_11 за вказаною адресою у зв'язку з необхідністю здійснення догляду не може бути визнано як факт постійного проживання, в розумінні положень статті 29 ЦК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 89 років у с. Невкля Городнянського району Чернігівської області.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина за заповітом на все належне їй майно.

Згідно заповіту від 3 лютого 2000 року ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, яке до дня смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося і все те, на що вона по Закону буде мати право, ОСОБА_10.

До складу спадщини ОСОБА_11 входить житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, який за життя належав їй на праві власності.

ОСОБА_10 є рідною донькою ОСОБА_11

Після смерті ОСОБА_11 - ОСОБА_6, як спадкоємець за законом, 9 грудня 2013 року звернулась до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом померлої ОСОБА_11

9 грудня 2013 року була заведена спадкова справа № 213/2013 до майна ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За запитом нотаріуса Моложавська сільська рада Городнянського району Чернігівської області надала копію заповіту ОСОБА_11 від 3 лютого 2000 року на користь ОСОБА_10.

12 лютого 2015 року нотаріус, з урахуванням положень ст. 1276 ЦК України, листами повідомила ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про можливість переходу до них права на спадкування відповідної частки спадщини ОСОБА_11, а також про пропуск ними встановленого законом 6-ти місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину по вищезазначеній спадковій справі не видавалися.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після її смерті відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно.

Спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлої ОСОБА_10, відповідно до ст. 1261 ЦК України, являються рідна донька померлої ОСОБА_5, рідний син померлої ОСОБА_7 та чоловік померлої ОСОБА_8.

Після смерті ОСОБА_10 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф'євою О.М. 11 лютого 2014 року була заведена спадкова справа № 4/2014 до майна ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Спадкоємці за законом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 11 лютого 2014 року надали нотаріусу заяви про відмову від спадщини за законом на користь дочки спадкодавця ОСОБА_5.

28 травня 2015 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокофєва О.М. видала ОСОБА_5 як спадкоємцю ОСОБА_10 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З довідки виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 24 березня 2015 року встановлено, що на день смерті ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_4, була зареєстрована одна.

Згідно довідки виконкому Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 18 травня 2015 року, ОСОБА_10 з травня 2012 року обрала своїм постійним місцем проживання (без реєстрації) будинок своєї матері ОСОБА_11 по АДРЕСА_4, де постійно проживала з нею по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно та здійснювала за нею щоденний догляд у зв'язку з її похилим віком та втратою зору, вела домашнє господарство.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Норма ч. 6 ст. 29 ЦК України передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд першої інстанції виходив з того, що відсутність реєстрації ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_11 на день її смерті сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_11 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4, підтверджений в суді свідками ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та фактично підтверджений свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які проживають по сусідству і добре знали покійну ОСОБА_11 та її доньку ОСОБА_10 та їх сімейні відносини.

Крім того, факт проживання ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 не заперечувала в суді першої інстанції і відповідач ОСОБА_6

Разом з тим, апеляційний суд вказаних висновків не спростував з посиланням на норми матеріального права, які регулюють спірна правовідносини, та докази, на які суд посилався в обґрунтування цих висновків.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту постійного спільного проживання з її матір'ю ОСОБА_11, позивач,посилалася на те, що за відсутності належного встановлення цього факту, вона не зможе отримати спадщину.

Отже, зміст вимог позивача направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який є підставою для визнання права на спадкування.

Разом з тим, вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд не перевірив чи тягне за собою юридичні наслідки факт, який позивач просить встановити та які саме, чи не підлягають такі наслідки визнанню за позивачем в судовому порядку за умов їх невизнання або оспорення відповідачем, як права чи законного інтересу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд, вказаних положень не врахував та не перевірив правових підстав заявленого позивачем позову та не встановив, чи були порушені, невизнані або оспорені її права, свободи чи інтереси, чи підлягають вони судовому захисту, обраним нею шляхом, та яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Апеляційним судом не наданомотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги відповідача, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.Фактично допущено однобічність у дослідженні доказів.

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська