Справа № 366/862/16-ц Головуючий у І інстанції Тетервак Н. А.
Провадження № 22-ц/780/4185/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 17.08.2016
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

08 cерпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Тимошевської С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою заступника прокурора Київсьокої області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року за позовом заступника керівника Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про накладення заборони на відчуження майна,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року в задоволені позову заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_2 про заборону на відчуження будинку №31, що по вул. Пролетарська, с. Залишани, Поліського району, Київської області, відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що правових підстав для задоволення позову немає, а тому в позові слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Київської області 07 червня 2016 року подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, будинок №31, що по вул. Пролетарська в с.Залишани, Поліського району, Київської області, належить ОСОБА_5 ( а.с. 9 ).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкала в зазначеному будинку ( а.с. 5, 7 ).

З жовтня 2013 року по 14 березня 2016 року вона знаходилась у дитячому будинку "Пролісок", що знаходиться в с. Вовчків, Поліського району, Київської області, а з названого періоду - влаштована у сім'ю опікуна ОСОБА_6 ( а.с. 11, 12, 14, 15 ).

Рішенням №40 від 24 грудня 2014 року виконавчого комітету Залишанської сільської ради «Про закріплення житла за неповнолітньою ОСОБА_3" відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови №866 Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязані із захистом прав дитини», закріплено за дитиною - ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: село Залишани, вулиця Пролетарська, 31, Поліського району, Київської області і покладено відповідальність за збереження житла на маму дитини - ОСОБА_4 ( а.с. 8 ).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 29 вересня 2015 року мати дитини - ОСОБА_4, серед іншого, позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_3 ( а.с. 11, 12 ).

Відомості в її актовому записі про народження про батька - ОСОБА_5 здійснено у відповідності до положень ст. 135 СК України ( а.с. 11 ).

29 березня 2016 року заступник керівника Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_2 звернулась до суду, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, з названими позовними вимогами, обгрунтовуючи їх невирішенням при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 ( а.с. 1-3 ).

Місцевий суд, ухвалююч рішення по справі, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини і визначив відповідно до них правовідносини, належним чином оцінив по справі докази і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 176 СК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215 ЦПК України, з огляду на наступне.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених законом ( ст. 18 СК України, ч. 2 ст. 16 ЦК України ), не зазначено такого способу захисту, як накладення заборони на відчуження майна.

Окрім цього, у відповідності до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доказів порушення, невизнання або оспорювання права неповнолітньої ОСОБА_3 на користування жилим приміщенням, на захист якого звернувся до суду прокурор, не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Тим паче, відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні не оспорив право користування ОСОБА_3 жилим приміщенням в будинку та підтвердив його передачу доньці, як він зазначив, в майбутньому.

Гарантією дотримання прав та інтересів неповнолітньої у майбутньому, на переконання апеляційного суду, є рішення №40 виконавчого комітету Залишанської сільської ради «Про закріплення житла за неповнолітньою ОСОБА_3" від 24 грудня 2014 року, яке не скасоване та положення чинного законодавства, зокрема, положення ст.ст. 18, 19 СК України, ст.ст. 18, 23-1, 25, 35 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", п. 67 постанови N866 Кабінету Міністрів України "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" від 24.09.2008 року, згідно якого д озвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

При цьому, позивач не звернувся до суду першої інстанції з вимогою про ухвалення додаткового рішення до ухваленого 29 вересня 2015 року відповідно до положень ч. 4 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 220 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, з додержанням зазначених апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 247, 248 СК України, ст. 71 ЖК України, ст.ст. 17, 25 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", ст. 20 Конвенції ООН "Про права дитини", ст.ст. 213-214 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються зазначеними доказами по справі.

Інші доводи апеляції, зокрема, про проживання дитини у будинку відповідача, її реєстрацію за вказаною адресою, проживання в дитячому будинку та сім'ї третьої осби, визнання відповідачем заявлених вимог, на переконання апеляційного суду, у даному випадку, правового значення не мають та не свідчать, в силу викладеного, про обгрунтованість заявлених позовних та апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилити. Рішення рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року за позовом заступника керівника Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про накладення заборони на відчуження майна, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_7