Справа № 377/1208/15-ц Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/799/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 46 02.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Славутицька міська рада Київської області, Відділ Держземагенства у м. Славутичі Київської області Головного Управління Держземагенства у Київській області - про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_3, відновити стан його земельної ділянки та паркану до стану, який існував до порушення його прав, а саме до 25.11.2014 року.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 25 листопада 2014 року облаштовуючи свою територію під виробництво, відповідач ОСОБА_3, який мешкає в АДРЕСА_1, самовільно пошкодив його майно, а саме зніс частину огорожі, яка стояла між їхніми будинками, та переніс межу між їх ділянками, зменшивши його земельну ділянку приблизно на пів сотки.

Вважав що дії ОСОБА_3, щодо перенесення меж між їхніми земельними ділянками, привласнення частини його власності та пошкодження його власності є незаконними.

Тому просив зобов»язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою , шляхом зобов»язання відновити стан його земельної ділянки та паркану до стану, який існував до порушення його прав, а саме до 25.11.2014 року.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_2, є власником земельної ділянки, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 06.08.2004 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0600 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (юридична адреса розташування земельної ділянки АДРЕСА_3).

Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 24 листопада 2004 року № 730 затверджено акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту «Двоповерховий житловий будинок поз. 24, МБК-6» індивідуального забудовника ОСОБА_2

На підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 01.12.2004 року №776 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.12.2004 року - будинок за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 264,7 кв.м., житловою площею 90,7 кв.м., який складається з 4-х кімнат.

Право власності ОСОБА_2 на цей будинок зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 грудня 2004 року.

На підставі рішення Славутицької міської ради від 20.09.2002 р. № 66-06-ІУ позивачу передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,06га в межах згідно плану на території АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та видано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, є власником сусідньої земельної ділянки, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 12 лютого 2010 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,1000 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (юридична адреса розташування земельної ділянки АДРЕСА_1).

З технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності громадян на землю (яка знаходиться у цивільній справі № 377/323/14-ц) - АДРЕСА_1, 2002 року, виконавець кооператив «Садівник», видно, що на підставі заяви ОСОБА_2, від 15.06.2002 року було проведено інвентаризацію та встановлення меж земельної ділянки, складено акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та передачі на зберігання встановлених межових знаків землекористування ОСОБА_2, на території АДРЕСА_1, поз.24, складено план меж земельної ділянки площею 0,0600га з описом меж та таблицею точок, ліній і дирекційних кутів. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЧК-98/1 (який був надано позивачем ОСОБА_2, по цивільній справі №377/323/14-ц), щодо встановлення на місцевості меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 встановлено невідповідність фактичних меж та площі земельної ділянки, якою користується позивач (ОСОБА_2,), межам та площі земельної ділянки, які вказані в державному акті.

Так, фактична площа земельної ділянки становить 838,0 кв.м., тоді як згідно державного акту 600 кв.м., тобто збільшена на 238,0 кв.м. При порівнянні меж земельної ділянки згідно державного акту фактичні межі земельної ділянки позивача (ОСОБА_2,) (по парканах) розташовані так, що власники сусідньої земельної ділянки №23 (юридична адреса АДРЕСА_5, власник ОСОБА_4,) що розташована ліворуч, користуються частиною суміжної земельної ділянки № 24, яка належить позивачеві, площею 64,78 кв.м., а позивач (ОСОБА_2,) користується частиною суміжної земельної ділянки № 25 (юридична адреса АДРЕСА_1, власник якої є ОСОБА_3.), що розташована праворуч, площею 70,63 кв.м.

При порівнянні меж земельної ділянки згідно генерального плану АДРЕСА_1 фактичні межі земельної ділянки розташовані так, що власники земельної ділянки №23 (№39) користуються частиною суміжної земельної ділянки № 24 (38) площею 15,6 кв.м., що розташована ліворуч, а власник земельної ділянки № 24 (№38) (позивач ОСОБА_2,) користується частиною земельної ділянки №25 (№37) - відповідач ОСОБА_3, площею 20,69 кв.м., що розташована праворуч (див. дод.2 до висновку).Для відновлення меж земельної ділянки площею 600 кв.м. згідно державного акту, а також згідно генерального плану необхідно перенести існуючі межі (паркани) відповідно до варіантів, зазначених у дод.1 та у дод.2 до висновку експертного дослідження.

Рішенням Славутицького міського суду цивільна справа № 377/323//14-ц від 10.04.2014 року позов ОСОБА_5 до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, третя особа - відділ Держземагентства в м. Славутичі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого на його ім.»я залишено без задоволення. Дане рішення набрало законної сили 26.04.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а ст.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Відповідно до вимог ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Правилами ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Даною статтею визначено способи захисту прав на земельні ділянки і частиною другою цієї статті передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. При цьому особи мають рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Проте позивач в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надав належних доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, або вчиняє якісь дії, направлені на порушення його права як землекористувача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 78. 90, 125,152 ЗК України, 391 ЦК України, ст. 10,60 ЦПК України та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених вимог.

Зокрема, позивачем не доведено, яким чином порушуються його права, та чиняться перешкоди відповідачем в користуванні його земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, колегія дійшла висновку про те, що позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не було доведено та не надано ні суду І інстанції, ні апеляційної належних та допустимих доказів в підтвердження того, що з боку відповідача існують перешкоди у користуванні його земельною ділянкою.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: