РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2507/16-ц

пр. № 2/759/2372/16

20 квітня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого- судді Петренко Н.О.

при секретарі Рагімовій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20.07.2007р. він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2015р. було розірвано. Від даного шлюбу народився син, ІНФОРМАЦІЯ_1 За час сумісного життя сторони набули спільне майно, а саме: в 2009р. - комп'ютер вартістю 6 500,00 грн., в 2011р. - холодильник марки «Самсунг» вартістю 10 600,00 грн., диван вартістю 2 500,00 грн., набір каструль «Цептер» вартістю 20 000,00 грн., в 2013р. - шафа-купе загальною вартістю 11 800,00 грн., холодильник марки «Самсунг» вартістю 8 500,00 грн., кухонні меблі вартістю 15 000,00 грн., в 2014р. - комод вартістю 2 400,00 грн., ліжко з ортопедичним матрацом вартістю 3 200,00 грн., а всього на загальну суму 80 500,00 грн. Крім того, за час перебування у шлюбі 15.11.2012р. між позивачем та Національним банком України був укладений кредитний договір № 2576, відповідно до якого позивач отримав 47 000,00 грн. на споживчі та соціально-побутові цілі, а саме ремонт в квартирі, яка належить батькам відповідачки. Позивач просить поділити спільне з відповідачкою майно, виділити йому комп'ютер вартістю 6 500,00 грн., холодильник марки «Самсунг» вартістю 10 600,00 грн., набір каструль «Цептер» вартістю 20 000,00 грн., а всього на загальну суму 37 100,00 грн. Стягнути з відповідачки на користь позивача ? частину сплачених за кредитним договором № 2576 від 15.11.2012р. коштів по основній заборгованості в розмірі 23 500, 00 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечували, оскільки вказане майно купляли її батьки, а кредитні кошти позивач витратив не на ремонт, а на власні потреби. Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між позивачем і відповідачем припинено з 2012 року, тому кредитну заборгованість згідно договору від 15.11.2012р. позивач зобов`язаний сплачувати самостійно. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що з 20.07.2007р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2015р. було розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2015р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2014р. до досягнення дитиною повноліття.

13.11.2012р. між позивачем ОСОБА_1 та Національним банком України був укладений кредитний договір № 2576, відповідно до якого позивач отримав 47 000,00 грн. на споживчі цілі, а саме ремонт в квартири.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано подружжям під час перебування у шлюбі.

Також суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача ? частини сплачених за кредитним договором № 2576 від 15.11.2012р. коштів по основній заборгованості в розмірі 23 500,00 грн., оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між позивачем і відповідачем припинено з 2012 року, тобто на час отримання кредитних коштів сторони вже не підтримували сімейно-шлюбні відносини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11,60,212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя: