ПЕЧЕНІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №633/275/15-ц
провадження 2/633/4/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк«ПРИВАТБАНК», про визнання права на проживання та користування будинком -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, за первісним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до Печенізького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про виселення, в якому просив суд, виселити Відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) розташованому за адресою: Харківська область, Печенізький р-н, смт. Печеніги, вул. М.Кулика, буд. 1-в.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 26.02.2008 року уклали кредитний договір №НАН2GA00000006. Відповідно до п.8.1 кредитного договору Банк зобовязався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 109 078,30 [Долар США] строком до 25.02.2015 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 26.02.2008 р. уклали договір іпотеки №НАН2GA00000006. Згідно з п. 35.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 402,00, житловою площею 182,70 кв.м., який розташований за адресою: Харківська область, Печенізький р-н, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд. 1-в. Майно належитъ Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за Кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 12.03.2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 402,00, житловою площею 182,70 кв.м., який розташований за адресою: Харківська область, Печенізький р-н, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд. 1-в, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Тому на думку Позивача відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з житлового будинку. Також позивач зазначив, що договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає. що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення Суду.

Відповідач, ОСОБА_2, в процесі розгляду справи подала зустрічний позов, в якому просила: визнати за ОСОБА_2 право на проживання та користування будинком, що знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд.1-В.

Представник Позивача - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечував, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач 1, ОСОБА_2, - в судове засідання не прибула, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, надала право представляти її інтереси в суді своєму представнику за довіреністю.

Представник Відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог первісного Позивача заперечувала, зустрічний позов Відповідача 1 підтримала, та просила суд його задовольнити.

Відповідач 2 - ОСОБА_3, в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином згідно ст.74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає, що відповідач 2 належним чином повідомлявся про розгляд справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за його відсутності.

Вислухавши представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», представника ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як таку, що не підлягає задоволенню, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 суд вважає можливим задовольнити. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Печенізького районного суду Харківської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення кредитних зобов'язань за кредитним договором №НАН2GА00000006.

12.03.2014 року судом винесено рішення по справі №633/234/13-ц, згідно якогозвернено стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 402,00 кв.м, житловою площею 182,70 кв.м, який розташований за адресою: Харківська область Печенізький район, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд.1-В, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».(а.с.11-20).

Позивач за первісним позовом, Відповідач за зустрічним позовом стверджує, що наявність осіб, зареєстрованих у будинку, що є предметом іпотеки, негативно відобразиться на його ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.

Позивач за первісним позовом, Відповідач за зустрічним позовом посилається, зокрема, на ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України.

У частині 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

З твердженнями та заявленими позовними вимогами Позивача суд не погоджується у звязку з наступним.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, суд при винесенні рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» повинен застосовувати як положення статті 40 цього Закону, так і норми статті 109 ЖК УРСР.

Право власності на житловий будинок ОСОБА_2 набула 06 лютого 2008 року згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №481792 (а.с.119), а кредитний договір було укладено 26.02.2008 року(а.с.6-8).

В п. 8.1 Кредитного Договору №НАН2GА00000006, який був укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 зазначено наступне: «Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти… на наступні цілі: 100 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також 9078,30 доларів США на сплату страхових платежів…».

Отже, як вбачається з зазначеного Кредитного Договору грошові кошти було позичено у Банка не з метою придбання будинку, тобто будинок, який є предметом Договору іпотеки не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, а був набутий ОСОБА_2 у власність ще до укладення кредитного договору, а тому відсутні законні підстави для виселення Відповідачів із цього будинку без надання їм іншого постійного житла.

Такої ж позиції й Верховний суд України, зокрема в Постанові ВСУ від 21 жовтня 2015 року зазначено: «Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду… З огляду на те, що у справі, яка переглядається, квартиру, що є предметом договору іпотеки, придбано відповідачами не за рахунок отриманого кредиту суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для виселення ОСОБА_9 без надання їй іншого постійного жилого приміщення… При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду».

Також, в Постанові ВСУ від 24 червня 2015 року зазначено: «При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення».

Отже, як на підставі аналізу ст. 109 ЖК УРСР (норма якої унеможливлює виселення ОСОБА_4 з житлового приміщення, права власності на яке вона набула не за рахунок кредиту), так й на підставі висновків Верховного суду України, які зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів України, та в яких зокрема зазначено наступне: «Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення», позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є такими, що не відповідають діючому законодавству та є незаконними, так як житловий будинок, який був предметом іпотеки належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №481792 від 06 лютого 2008 року, а отже не був придбаний за рахунок отриманих за кредитним договором коштів, а відповідно виселення мешканців даного будинку неможливе, без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, у частинах 2 і 3 цієї ж статті 40 законодавець встановлює певний порядок дій іпотекодержателя: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, Закон України "Про іпотеку" містить в собі позиції щодо процедури проведення виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, оскільки передбачає можливість виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.

Недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.

Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Суд вважає, що Позивачем за первісним позовомне було направлено Відповідачу за первісним Позовом належним чином оформленої письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд.1-В.

Первісний позивач, відповідач за зустрічним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги щодо Позивача за зустрічним позовом та Відповідача за первісним позовом, зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. На підтвердження вказаного, Позивачем за первісним позовом у якості доказів надано Реєстр поштових відправлень №1666 від 14.04.2015 року та розрахунковий документ чек від 15.05.2015 року за списком № 1666.(а.с.21-22 ).

Абзацом двадцять сьомим пункту 2 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового звязку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового звязку, проте він не дає можливості перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового звязку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового звязку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів вкладення опису поштового відправлення від 15.05.2015 року та не надано доказів отримання поштового відправлення ОСОБА_2.

У відповідності до частини 1 статті 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень частини 2 статті 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до приписів частини 3 статті 58 ЦПК Укрїни суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Тобто з боку ОСОБА_2 відсутнє невиконання вказаного зобовязання. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення ОСОБА_2 письмової вимоги про добровільне звільнення жилого будинку.

На даний час з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативних приписів, встановлених частиною 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частиною 3 статті 109 ЖК України щодо примусового виселення мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, такі позовні вимоги Позивача за первісним позовом про виселення ОСОБА_2 з будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд.1-В не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 109 ЖК УРСР, ст.ст.4-8, 10,11,60, 88, 209,212,214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк«ПРИВАТБАНК», про визнання права на проживання та користування будинком - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право на проживання та користування будинком, що знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт Печеніги, вул. М.Кулика, буд.1-В.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Смирнов В.А.