Справа № 307/3589/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Кеміня М.П., Куцина М.М.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Тячівського районного суду від 13 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Кричівська сільська рада, Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про виселення ,

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі по тексту ПАТ «ОТП Банк» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 21.03.2007 р. між ОСОБА_2та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), був укладений кредитний договір № CL800/022/2007, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 37225 євро. В якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2В та ОСОБА_3був укладений договір іпотеки № PCNL800/022/2007 від 21.03.2007 р., що посвідчений у цей день приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі номер 1190. У відповідності до договору іпотеки, іпотекодавцями було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 113.93 м.кв. та земельну ділянку площею 0.25 га., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Кричево, вул. Ювілейна 15. Позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконував, у звязку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL800/022/2007 від 21.03.2007 р. 15.01.2015 р. Тячівським районним судом було ухвалено рішення звернути стягнення на предмет іпотеки та зобовязано ОСОБА_2В та ОСОБА_3 передати нерухоме майно домоволодіння загальною площею 113.93 м.кв. та земельну ділянку площею 0.25 га., по вул. Ювілейна в с. Кричево Тячівського району в управління ПАТ «ОТП Банк». В даний момент триває виконавче провадження з приводу виконання даного рішення суду. 30.06.2015 р. відповідачам була надіслана вимога про виселення № 12-4-5/130, якою їх було зобовязано звільнити предмет іпотеки в місячний строк. Однак дана вимога банку відповідачами досі невиконана. Згідно довідки Кричівської сільської ради від 10.06.2015 р. в предметі іпотеки проживають всі відповідачі. З врахуванням наведеного позивач просив виселити відповідачів, що проживають у домоволодінні за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Кричево, вул. Ювілейна 15. і є предметом договору іпотеки із зняттям їх з реєстраційного обліку в органах Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області.

Рішенням Тячівського районного суду від 13 січня 2016 року у задоволенні його позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» просить рішення суду скасувати, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення даного позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 21.03.2007 р. між ОСОБА_2та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), був укладений кредитний договір № CL800/022/2007, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 37225 євро.

В якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2В та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № PCNL800/022/2007 від 21.03.2007 р., відповідно до якого іпотекодавцями було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 113.93 м.кв. та земельну ділянку площею 0.25 га., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Кричево, вул. Ювілейна 15.

Позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував.

Заочним рішенням Тячівського районного суду від 15 січня 2015 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 113.93 м.кв., що знаходиться за адресою: с. Кричово, вул. Ювілейна, 15, Тячівського району Закарпатської області, і належить іпотекодавцям ОСОБА_2В та ОСОБА_3 на праві спільної часткової приватної власності, на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно № 148 від 27.02.2001 р., шляхом реалізації цього майна на прилюдних торгах.

На період реалізації предмету іпотеки за рішенням суду, зобовязано ОСОБА_2В та ОСОБА_3 передати вказане нерухоме майно в управління ПАТ «ОТП Банк»

Відстрочено його виконання в частині звернення стягнення на житловий будинок до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті».

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив з того, діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», житловий будинок не реалізований, він знаходиться у власності ОСОБА_2В та ОСОБА_3 і Банк не набув права на виселення відповідачів із будинку.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Кричово, вул. Ювілейна, 15, Тячівського району Закарпатської області, який є предметом іпотеки, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, а дана вимога банку задоволенню не підлягає.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду України в своїй Постанові №6-39цс15 від 18.03.2015 року, що є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

З врахуванням наведеного, враховуючи, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачів із зазначеного житлового будинку без надання їм іншого постійного житла у звязку з чим заявлений позов задоволенню не підлягає.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і з врахуванням наведеного не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді