У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю представника позивача адвоката Гаврилюка В.М. та представника відповідача адвоката Осійчука І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду від 05 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Костопільського районного суду від 05 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також пені за прострочення сплати аліментів.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів - задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_4 від сплати заборгованості по аліментах за період з 13.01.2012 року по 31.12.2014 року, в сумі 7834,90 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/42/2016 Головуючий у 1 інстанції : Олійник П.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Вказує, що вона залишила місце зареєстрованого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в травні 2010 року, а не в травні 2011 року. Діти перейшли проживати в добудову будинку. Правовстановлюючих документів на на вказане будинковолодіння немає, що не заперечив в судовому засіданні сам ОСОБА_4 та його матір ОСОБА_6 Син ОСОБА_7 проживав в добудові до гаража - в літній кухні, а син ОСОБА_8 у власній дитячій кімнаті в добудові зведеній ними спільно.

На даний час в Костопільському районному суді розглядається цивільна справа про визнання добудованого будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя.

Суд не взяв до уваги те, що з травня 2010 року по липень 2014 року ОСОБА_4 фактично не проживав за вказаною адресою, а проживав в інших місцях. А діти з травня 2010 року по липень 2014 року, як і сам відповідач, перебували на її утриманні, оскільки кожного тижня вона готувала їжу для всіх та передавала за місцем проживання дітей як сама, так і через дітей та самого відповідача, який неодноразово приїздив за харчами. Крім того, вона дітей доглядала, одягала, годувала, прала одяг, постіль, лікувала та возила на оздоровлення. Будь-якої матеріальної допомоги від відповідача вона не отримувала.

Також зазначає, що в червні 2011 року вона написала ОСОБА_4 розписку про отримання про отримання аліментів на ту суму, що останній витратив на базарі, купуючи одяг дітям. При написанні розписки вони домовилися, що ОСОБА_4 буде відкладати кошти на дітей, а вона не буде звертатися до виконавчої служби.

Суд першої інстанції помилково визнав недоведеним, що заборгованість по аліментах виникла через ухилення відповідача від їх сплати.

Фактично за період з 2010 року по 2014 рік ОСОБА_4 придбав для дітей однин светр та одні кросівки, харчувався разом з дітьми продуктами, якими забезпечувала вона.

Вважає, що внесення відповідачем коштів за навчання сина та придбання велосипеда, відповідно до ст. 185 СК України, відноситься до додаткових витрат на дитину і не враховується в сплату аліментів.

ЇЇ звернення за виконавчим листом у 2015 році свідчить про її впевненість у тому, що ОСОБА_4 виконує рішення суду шляхом накопичення платежів на окремому рахунку чи у будь-який інший спосіб. Він не повідомляв її про відмову від сплати аліментів та не подавав позов про звільнення від сплати аліментів.

Станом на лютий 2012 року старший син ОСОБА_7 став повнолітнім, тому аліменти слід нараховувати на неповнолітнього сина ОСОБА_8.

Пеня за прострочення сплати аліментів становить: за 2012 рік - 743 грн., за 2013 рік - 872,80 грн., за 2014 рік - 872,80 грн., за 2015 рік - 129,40 грн., а всього 2618 грн. Заборгованість по аліментах становить 7699,90 грн., що підтверджується довідкою ДВС.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість по аліментах в сумі 7699,90 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 2618 грн.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав апеляційну скаргу, яку просив задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела належними доказами те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок ухилення ОСОБА_4 від їх сплати, а навпаки по справі встановлено, що в період з 13 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року діти проживали разом із батьком і той приймав участь у їх утриманні, саме через що позивач і не пред'являла виконавчий лист до виконання до грудня 2014 року.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Твердження позивача щодо того, що між нею та відповідачем існувала усна домовленість про те, що останній буде виконувати свій батьківський обов'язок в період з 13 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року шляхом накопичення платежів на окремому рахунку чи у будь-який інший спосіб, на увагу не заслуговують, оскільки є голослівними та не підтверджені відповідними доказами, а також суперечать іншим твердженням ОСОБА_9, відповідно до яких відповідач все ж таки здійснював витрати на утримання дітей, але, на її думку, в недостатньому розмірі.

Приймаючи до уваги, що в період з 13 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року позивач не зверталась до органів ДВС із виконавчим листом на примусове стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей, які проживали на той час разом із батьком, відсутність даних про те, що у вказаний період часу ОСОБА_3 пред'являла до свого колишнього чоловіка будь-які претензії з приводу неналежного виконання ним своїх батьківських обов'язків, тому, на розсуд колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментів за вказаний період і відсутність підстав для стягнення пені.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтвердив ту обставину, що пред'явити виконавчий лист до виконання у грудні 2014 року ОСОБА_3 в першу чергу спонукав той факт, що відповідач одружився на іншій жінці та перестав допускати своїх дітей до свого помешкання.

Також із матеріалів справи вбачається, що з моменту пред'явлення позивачем виконавчого листа до виконання відповідач належним чином здійснює виплату аліментів, як і тоді, коли діти жили від нього окремо до 2012 року, що в певній мірі вказує на добросовісність ОСОБА_4 щодо виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 листопада 20155 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

Ю.М. Рожин