Провадження №2/761/2002/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення пені, штрафу, неустойки, процентів та інших виплат, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення пені, штрафу, неустойки, процентів та інших виплат.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовані тим, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на примусовому виконанні знаходиться рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 125300,00 грн., судовий збір в сумі 1253,00 грн., а всього 126533,00 грн.. Предметом договору позики була іноземна валюта. Відповідач отримав за розпискою 10000 доларів США, що на дату подання позову 05.09.2015 року за офіційним курсом становило 125300,00 грн.. Станом на день подання даного позову курс іноземної валюти значно змінився, офіційний курс долара США станом на 29.02.2016 року, становить 27 грн. 05 коп., тобто 10000, 00 доларів США х 27,05 грн. = 270500,00 грн.. За рішенням суду від 19.12.2014 року з відповідача підлягає стягнення 125300,00 грн., тобто різниця становить: 270500,00 грн. - 125300,00 грн. = 145200,00 грн..

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 145200,00 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. До матеріалів справи долучено заперечення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача і представника відповідача та дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та було стягнуто з ОСОБА_2 борг у розмірі 125300 грн., судовий збір в сумі 1253,00 грн., а всього 126553,00 грн. (а.с.51). Також в рішенні суду зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 10000 доларів США.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 19.05.2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 761/27600/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 126553,00 грн. (а.с.6).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 16.03.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 761/27600/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 126553,00 грн., оскільки з боржника стягнуто та перераховано на користь стягувача борг у повному обсязі (а.с.78).

В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач зазнчає в позові, що окільки курс іноземної валюти значно змінився і станом на 29.02.2016 року становить 27 грн. 05 коп., а тому з відповідача необхідно стягнути курсову різницю у розмірі 145200,00 грн..

Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Аналіз Верховного суду України практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві).

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку посненням та доказам, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягяють задоволенню, оскільки грошове зобов`язання має виконуватися у гривнях.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 192, 533 ЦК України, Конституція України, Аналіз Верховного суду України практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 14, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення пені, штрафу, неустойки, процентів та інших виплат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя