Справа № 127/3507/15-ц Провадження № 22-ц/772/2536/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінниць-кої області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта, позивача публічного акці-онерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_2, представника від-повідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому за-сіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за по-зовом

публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Пан-

ченка ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

02 березня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ( далі - ПАТ КБ ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості ( т. 1, а. с. 2-3 ). Позов мотивований тим, що між сторонами у справі 31 травня 2005 року був укладений кредитний договір № VIH0GF02020599, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кошти в сумі 25 тисяч доларів США на строк до 29 травня 2025 року під зобовязання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Свої зобовязання за дійсним правочином відповідач належним чином не виконує, станом на 17 січня 2015 року у нього виникла заборгованість у сумі 22394,75 долари США, що складається з 20227, 53 доларів США - заборгованість за кредитом, 1675,87 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 210,00 дола-рів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 281,35 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Враховуючи, що добро-вільно ОСОБА_3 заборгованість не погашає, позивач просив суд позов задоволи-ти.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено ( т. 2, а. с. 55-57 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «При-ватБанк» ОСОБА_6 оскаржує його в апеляційному поряду, просить скасувати дане рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апе-лянтка вважає оскаржуване рішення таким, що порушує норми матеріального і про-цесуального права ( т. 2, а. с. 60-64 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали останньої, проаналізувавши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскар-жуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеля-ційна скарга підлягає задоволенню.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути за-конним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх під-твердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі пов-но і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам як таке, що су-перечить фактичним обставинам справи, воно підлягає скасуванню з ухваленням но-вого рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено, що 31 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № VIH0GF02020599, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 32414,00 дола-рів США на строк до 29 травня 2025 року включно на наступні цілі: 25 тисяч доларів США на купівлю нерухомості і сплату страхових платежів у сумі 7414,00 доларів США, під зобовязання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредит-ними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Відповідно до умов до-говору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний пла-тіж ) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також по ін-ших витратах згідно з кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що банк свої зобовязання за дійсним дого-вором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, визначеному умовами укладеного кредитного договору. Факт отримання визначеної суми коштів доводиться наявними у матеріалах справи розрахунком суми боргу та випискою по рахунку № 7950.

Разом з тим суд підкреслив у своєму рішенні, що, починаючи з 30 травня 2006 ро-ку по 04 червня 2014 року тіло кредиту, незважаючи на щомісячну сплату боргу по-зичальником, за текстом виписки по рахунку та розрахунком боргу, наданими бан-ком, збільшено на 2398,00 доларів США. Із вказаного суд дійшов висновку, що позов є недоведеним через бездоказовість сплати банком страховій компанії страхових пла-тежів за договорами страхування відповідно до умов підпункту 2.1.3 кредитного до-говору.

Також суд погодився з доводами представників відповідача щодо безпідставності застосування банком відсоткової ставки 27,80% річних у звязку з відсутністю про-строчення виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, визнав доведеними неправильні розрахунки заборгованості в цілому. Суд взагалі не виявив простроче-ного боргу у відповідача по тілу кредиту, тому визначив позов як передчасний.

Суд першої інстанції зазначив, що іпотекодержателем нерухомості, власником якої є позичальник, згідно Державного реєстру іпотек за договором відступлення права вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року є компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». З огляду на вказане суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним позивачем, а твердження пред-ставника останнього про зворотнє переуступлення права вимоги від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» до ПАТ КБ «ПриватБанк» спростовується даними відносно іпотекодержателя нерухомості боржника станом на 29 червня 2016 року.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони є помил-ковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 29 червня 2016 року, представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 зазначає, що відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов чинного договору. Це відображено у розрахунку за-боргованості. У порушення умов кредитного договору, норм статей 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за укладеним і дійсним право-чином не виконує.

Згідно підпункту 1.1. кредитного договору від 31 травня 2005 року № VIH0GF02020599 для відповідача встановлений щомісячний платіж в сумі 313,18 до-ларів США. Починаючи з 30 травня 2006 року ОСОБА_3 щомісячно раз на рік в кінці травня знімав кошти з кредитного рахунку в різних сумах, у звязку з чим у ньо-го зявилася прострочена заборгованість. Через викладене, всі доводи відповідача, його представників стосовно невідповідності розрахунку позивача заборгованості по-зичальника умовам договору і загальноприйнятим законам математики, безпідстав-ності застосування відсоткової ставки 27,80% річних, яку банк має право застосо-вувати у разі наявності прострочення виконання боржником своїх зобовязань, є на-думаними, такими, що суперечать фактичним обставинам справи ( т. 1, а. с. 66-72, 82-105, 168-175 ).

Відповідач, його представники не оспорюють жодний з пунктів укладеного та дійсного до 29 травня 2025 року кредитного договору. Умови цього договору, зокре-ма його підпункт 1.3., передбачають, крім іншого, надання коштів на сплату страхо-вих платежів у загальній сумі 7414,00 доларів США. Позичальник відповідно умов підпункту 2.2.7. договору взяв на себе зобовязання щодо письмого узгодження з бан-ком договорів страхування, вибору страхувальника, переліку страхових ризиків, предявлення банку підписаних страхувальником договорів страхування і т.ін. У ви-падку не подання позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чер-гових страхових платежів за погодженими з банком договорами страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок наданого кредиту відповідно до підпункту 2.1.3. цього договору. Враховуючи, що ОСОБА_3 не виконує вказаних умов договору, здійснення перерахування страхових платежів на виконання його умов самим бан-ком, сума заборгованого кредиту на виплачені страхові платежі відповідно збільшу-ється.

Посилання сторони відповідача на бездоказовість позиції банку про перерахуван-ня позивачем страхових платежів не заслуговує на увагу з огляду на те, що позичаль-ник особисто не виконує умов кредитного договору в цій частині; натомість пози-кодавець в цій частині діє згідно умов цього правочину ( т. 1, а. с. 11-12 ).

Не можна також погодитися з доводами відповідача щодо неналежності позивача у справі, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Посилаючись на наявність договору про відступлення прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року, апелянт разом з тим заперечує з незро-зумілих причин дійсність доручення компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» співробітникам ПАТ КБ «ПриватБанк» представляти інтереси компанії в різних установах, підприємствах, організаціях.

Окремо слід підкреслити, що відступалися права вимоги і назад придбавалися ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором від 14 квітня 2016 року ( т. 1, а. с. 199-214 ) Від-повідні Основні Іпотечні активи. Саме у звязку з цим нерухоме майно боржника ( квартира АДРЕСА_1 ) у відповідності з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованим 04 квітня 2016 року, значиться в іпотеці компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі».

Проте, необхідно мати на увазі, що предметом спору у даній цивільній справі є саме заборговані за кредитним договором грошові кошти і не порушуються будь-які питання, які б стосувалися іпотечного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін в судовому засіданні вбача-ється, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову банку про стягнення заборгованих кредитних коштів з позичальника ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги представника банку ОСОБА_6 спростовують ви-сновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. Дане рішення під-лягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають перерозподілу апеля-ційним судом судові витрати у справі.

Відповідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішен-ня суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обстави-нам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального пра-ва.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кре-дитним договором скасувати.

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, іденти-фікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за-боргованість за кредитним договором від 31 травня 2005 року № VIH0GF02020599 в сумі 22394,75 доларів США ( двадцять дві тисячі триста девяносто чотири долари США 75 центів ), що складається з: 20227,53 доларів США ( двадцять тисяч двісті двадцять сім доларів США 53 центи ) - заборгованість за кредитом, 1675,87 доларів США ( одна тисяча шістсот сімдесят пять доларів США 87 центів ) - заборгованість по процентах за користування кредитом, 210,00 доларів США ( двісті десять доларів США 00 центів ) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 4466,83 гри-вень - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за дійсним кредитним догово-ром, 3554,05 гривні у відшкодування сплаченого судового збору за подання в суд позовної заяви, 6397,29 гривень - оплати судовоим збором апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: