Справа № 345/726/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1424/2016
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В.Г.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні горищем за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.10.2010 року задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на 1/2 частину належного йому на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 року здійснено реальний розподіл домоволодіння між ним та відповідачем. Однак даним рішенням не визначено порядок користування горищем. Тому позивач вважає, що воно перебуває в їхньому спільному користуванні. Так як позивач зберігає особисті речі на горищі, однак вхід облаштований в належній ОСОБА_2 частині будинку, 13.11.2013 року він звернувся до неї з проханням впустити його на горище. Однак ОСОБА_2 проігнорувала його прохання, тому позивач змушений був залазити на горище через вікно, яке знаходиться над виділеною йому частиною горища. Після цього ОСОБА_2 вчинила скандал, забрала драбину і викликала міліцію, ображала його та погрожувала фізичною розправою. Після цього інциденту ОСОБА_2 заблокувала вікно зсередини металічним дротом, створивши позивачу перешкоди в користуванні горищем.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкод в користуванні горищем в житловому будинку АДРЕСА_1 шляхом відкриття вікна горища, яке знаходиться в боковій частині горища над належною ОСОБА_4 частиною житлового будинку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 2000,00 гривень витрат за надання правової допомоги, а також 551,20 гривень сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи немає жодних даних про наявність над будинком горища. Не відображено горища і в технічному паспорті на житловий будинок.

Апелянт також вказує, що не є належним доказом висновки органів поліції та те, що їй винесено офіційне попередження, оскільки це нічим не підтверджено. Позивач не довів наявність у нього горища над його частиною житлового будинку, а відтак, суд вирішив питання про захист права на майно, не переконавшись у наявності такого майна.

Вважає, що рішенням апеляційного суду вже вирішено питання про поділ майна та проведено реальний його розподіл між сторонами. Питання наявності та поділу горища не ставилося. Однак суд першої інстанції даних обставин не врахував та ухвалив незаконне рішення.

Тому апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили про їх задоволення.

Позивач та його представник доводи апеляційної скарги заперечили.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 року, яким змінено рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.11.2012 року - між сторонами проведено реальний поділ будинковолодіння по АДРЕСА_2 (а.с. 8-10, 11-13).

Рішенням виконавчого комітету Підмихайлівської сільської ради Калуського району № 4 від 31.01.2013 року належній ОСОБА_4 на праві власності ? частині домоволодіння було присвоєно окрему поштову адресу (а.с. 21).

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із довідки №138 Підмихайлівської сільської ради Калуського району від 25.04.2016 року вбачається, що в житловому будинку по АДРЕСА_1-АДРЕСА_2 дійсно знаходиться горище площею 83,5 кв.м спільного користування сторін (а.с. 63).

Судом також встановлено, що 25.11.2013 року ОСОБА_4 звертався до Калуського МВ УМВС із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_2, щоб вона не чинила йому перешкод в користуванні належним йому згідно судового рішення майном, а саме горищем (а.с. 15).

З копії висновку від 11.12.2013 року, винесеного за результатами розгляду заяви ОСОБА_4, а також телефонного повідомлення ОСОБА_2 від 13.11.2013 року, вбачається, що викладені обставини знайшли часткове підтвердження, та винесено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 офіційне попередження про неприпустимість учинення протиправної поведінки (а.с. 16).

Оскільки в подальшому питання користування горищем не було вирішено добровільно 26.08.2015 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 із заявою про надання йому дозволу на користування коридором 1-3 та коморою 1-2 для виходу на горище (а.с. 17). З відповіді ОСОБА_2 на дану заяву вбачається, що відповідач відмовила йому в наданні доступу до горища (а.с. 18).

ОСОБА_4 14.09.2015 року повторно звернувся до Калуського МВ УМВС із заявою про вжиття заходів до усунення перешкод в користуванні горищем, умисно створених ОСОБА_2 (а.с. 19). Листом № 20452 від 19.10.2015 року йому було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті (а.с. 20).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 слід зобов'язати не чинити ОСОБА_4 перешкод в користуванні горищем, що знаходиться над його частиною домоволодіння шляхом відкриття вікна горища.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що в технічному паспорті на домоволодіння (а.с. 6-7) вказано, що житловий будинок має покрівлю - шифер, а перекриття - дерево. Разом з тим діючими нормативно-правовими документами в сфері інвентаризації нерухомого майна не передбачено зазначення горища в експлікації приміщень до плану житлового будинку, що підтверджується відповіддю ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» на адвокатський запит (а.с. 62).

Оскільки цивільним кодексом напряму не визначено правовий статус горища в приватному житловому будинку, то в даному випадку користуючись ст. 8 ЦК України (якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини) слід застосовувати аналогію закону.

Пунктом 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" говорить, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно ж рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта про те, що в матеріалах справи немає жодних даних про наявність над будинком горища оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема: фотографіями, висновком Калуського МВ УМВС, довідкою сільської ради та поясненнями самої апелянтки.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення позову, а також спосіб захисту порушеного права є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк