Справа № 369/7795/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1938/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 46 21.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2, в якому просила визнати недійсним рішення Горенської сільської ради від 08.10.2010 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1055 га в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданого на його підставі 24.04.2012 року державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 02036.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, який у грудні 2015 року уточнила і який обґрунтовувала тим, що на підставі договору дарування від 07.03.2008 року їй та її брату ОСОБА_4 належить на праві власності в рівних частках кожному житловий будинок, загальною площею 126,5 кв. м, з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1

На підставі рішення Горенської сільської ради від 08.10.2010 року їй 24 квітня 2012 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, загальною площею 0,1055 га, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

У січні 2013 року вона дізналася, що на підставі рішення Горенської сільської ради від 06.09.2007 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 із земель запасу Горенської сільської ради, яка фактично знаходиться в притул перед єдиним виходом та виїздом з домоволодіння позивачки та третьої особи між двором та вулицею.

Також вона довідалася про те, що на підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 отримала на вказану земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 28 лютого 2008 року.

Фактично спірним рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року позивачку фізично позбавлено будь-якої можливості заїзду до свого домоволодіння, заблоковано вхід та вихід зі свого домоволодіння.

Тобто, вищенаведеним спірним рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року та виданим на його підставі державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 28 лютого 2008 року, позивачці було створено реальні перешкоди у користуванні своєю власністю, порушені її права власника.

Згідно з протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 05.07.2013 року встановлено, що передана рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року у власність ОСОБА_3 спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства розташована в притул перед зробленим задовго до винесення вищевказаного рішення єдиним виїздом з домоволодіння по АДРЕСА_1 у тому числі прямо перед єдиним в'їздом до гаражу зазначеного домоволодіння.

Також у вищезазначеному протоколі від 05 липня 2013 року комісією було встановлено, що протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 03.02.2007 року та рішенням Горенської сільської ради від 14.12.2006 року було визначено обов'язковою умовою такої приватизації зазначеної ділянки площею 0,04 га ОСОБА_3 з виділенням частки цієї ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Але в спірному рішенні Горенської сільської ради від 06.09.2007 року не враховано зазначених висновків земельно-узгоджувальної комісії від 03.02.2007 року про обов'язкове виділення частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Крім того, із зазначених документів позивачка дізналася про існування рішення Горенської сільської ради від 14.12.2006 року, що було підтвердженням того, що спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства була отримана ОСОБА_3 на загальних підставах із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, як новостворена земельна ділянка.

З вищенаведеного чітко вбачається, що Горенська сільська рада при прийнятті спірного рішення не врахувала вказані в протоколі земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 03.02.2007 року висновки про обов'язкове виділення частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів. Також порушила процедуру безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачену п. «в» ч. 3 ст. 116 та ч. 6 і 7 ст. 118 ЗК України, оскільки передачу спірної земельної ділянки у власність було здійснено за скороченою (спрощеною) процедурою, передбаченою частиною 1 статті 118 ЗК України, виходячи з того, що ОСОБА_3 повинна була бути належним користувачем спірної земельної ділянки.

Натомість, з врахуванням всього наведеного вище та того, що спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні ОСОБА_3 до прийняття спірного рішення, Горенська сільська рада повинна була діяти в рамках повної процедури приватизації згідно із п. «в» ч. 3 ст. 116 та частин 6, 7 статті 118 ЗК України.

Тому з врахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позовної заяви ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.09.2007 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_2». Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5, виданий ОСОБА_3 28 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі та зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44, та скасувати державну реєстрацію зазначеного державного акта на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд, відмовляючи в позові за спливом позовної давності, проігнорував обставини, при яких позивачці реально стало відомо про власника спірної земельної ділянки та про документи, на підставі яких ОСОБА_3 набула право власності на неї.

Крім того, суд не врахував того, що спірне рішення від 06.09.2007 року не відповідає вимогам пункту а та в ч. 3 ст. 116 та ч. ч. 1, 6, 7 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на момент його прийняття, наслідком чого є пряме порушення прав позивачки, як власника суміжної земельної ділянки, у користуванні своєю власністю, фактично спірною земельною ділянкою перекрито єдиний діючий під'їзд до земельної ділянки позивачки та житлового будинку і гаражу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Так, вирішуючи даний спір, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно роз'яснень п .11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) .

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка посилалася на те, що про порушення її прав оскаржуваним рішенням Горенської сільської ради та державним актом на право власності на земельну ділянку вона довідалася у 2013 року із цивільної справи за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої демонтуванням паркану з металевими воротами.

Суд на зазначені обставини та вимоги закону і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не звернув уваги, не встановив, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивачки, а якщо були, то не зазначив, чи є залучена у справі відповідачка відповідальною за це, і дійшов поспішного висновку про відмову в позові за спливом позовної давності.

Згідно п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 6, 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України, яка діяла на час передачі відповідачці у власність спірної земельної ділянки громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 07.03.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить на праві власності в рівних частках кожному житловий будинок, загальною площею 126,5 кв. м, з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1

На підставі рішення Горенської сільської ради від 08.10.2010 року ОСОБА_2 24 квітня 2012 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, загальною площею 0,1055 га,, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Встановлено, що рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.09.2007 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_3 передано ОСОБА_3 земельну ділянку у приватну власність площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, із земель запасу Горенської сільської ради (рілля). (а. с. 93)

Встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, виданого 28 лютого 2008 року на підставі рішення Горенської сільської ради від 06.09.2007 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0477 га, яка розташована АДРЕСА_1 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_5. (а. с. 6)

Згідно з протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 05.07.2013 року комісія, виїхавши за адресою АДРЕСА_1 та обстеживши земельну ділянку, встановила, що передана рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року у власність ОСОБА_3 спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства розташована в притул перед зробленим задовго до винесення вищевказаного рішення єдиним виїздом з домоволодіння по АДРЕСА_1 у тому числі прямо перед єдиним в'їздом до гаражу зазначеного домоволодіння, ворота гаражу відчиняються прямо на ділянку ОСОБА_3

При цьому з боку спільної межі ділянка ОСОБА_3 є довшою за ділянку заявників, а отже у заявників відсутня будь-яка можливість зробити інший проїзд в обхід ділянки ОСОБА_3 З обох боків домоволодіння заявників оточене ділянками інших сусідів, а за тильною стороною даного домоволодіння вздовж всієї межі ділянки та біля неї протікає та на час винесення вищевказаного рішення від 06.09.2007 року протікав водяний канал, що робить неможливим будь-який заїзд до цього домоволодіння з тильного боку.

Протоколом земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 03.02.2007 року та рішенням Горенської сільської ради від 14.12.2006 року було встановлено, що обов'язковою умовою такої приватизації ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки площею 0,04 га є виділення частки ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Тобто, вищезазначеними рішенням від 14.12.2006 року та протоколом від 03.02.2007 року були враховані права та інтереси власників та користувачів домоволодіння по АДРЕСА_1 - для проїзду їм до свого домоволодіння спеціально виділено площу загального користування, а вищевказаним рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року по суті такі права були відібрані (а. с. 59).

Рішенням Горенської сільської ради від 08.08.2013 року затверджено протокол земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 05.07.2013 року по заяві ОСОБА_4, ОСОБА_2, проживаючих в АДРЕСА_1 (а. с. 81-83).

З урахуванням наведеного вбачається, що Горенська сільська рада при прийнятті спірного рішення не врахувала вказані в протоколі земельно-узгоджувальної комісії Горенської сільської ради від 03.02.2007 року висновки про обов'язкове виділення частки земельної ділянки для загального користування шириною 6,5 метрів.

Зазначені обставини підтверджуються також викопіюванням з генплану с. Горенка, кадастровими зйомками земельної ділянки та схемою розташування земельних ділянок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, актами депутата Горенської сільської ради, показаннями свідків та іншими доказами, з яких убачається, що передана рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року у власність ОСОБА_3 спірна земельна ділянка площею 0,0477 га для ведення особистого селянського господарства розташована в притул перед єдиним виїздом з домоволодіння по АДРЕСА_1 у тому числі прямо перед єдиним в'їздом до гаражу зазначеного домоволодіння. (а. с.121-122, 209, 217, 218).

Крім того, Горенська сільська рада порушила процедуру безоплатної передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3, яка не перебувала у її користуванні, для ведення особистого селянського господарства із земель державної і комунальної власності, передбачену п. в ч. 3 ст. 116 та ч. ч. 6, 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України, оскільки не надала дозволу на розробку її відведення.

З урахуванням наведеного, спірним рішенням Горенської сільської ради від 06.09.2007 року та виданим на його підставі державним актом на право власності на земельну ділянку 28 лютого 2008 року, позивачці було створено реальні перешкоди у користуванні своєю власністю, порушені її права як землевласника, так і власника житлового будинку та господарських будівель і споруд, оскільки фактично спірною земельною ділянкою перекрито єдиний діючий під'їзд до земельної ділянки позивачки та житлового будинку і гаражу.

За таких обставин, суд не врахував того, що спірне рішення від 06.09.2007 року не відповідає вимогам пункту а та в ч. 3 ст. 116 та ч. ч. 1, 6, 7 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на момент його прийняття, наслідком чого є пряме порушення прав позивачки, як власника суміжної земельної ділянки, у користуванні своєю власністю, фактично спірною земельною ділянкою перекрито єдиний діючий під'їзд до земельної ділянки позивачки та житлового будинку і гаражу та дійшов поспішного висновку про відмову в позові за спливом позовної давності.

Позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації державного акта на право власності на спірну земельну ділянку задоволенню не підлягають, оскільки до участі в справі не залучений державний реєстратор, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 вересня 2007 року «Про

Розгляд заяви гр. ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_4».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_5, виданий ОСОБА_3 28 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 44.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді