Справа № 185/1174/16-ц
Провадження № 2/185/1229/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т.Д., за участю секретаря Антощенка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк), яке є правонаступником прав та обов»язків закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 13грудня 2005року банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3700грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Свої зобов'язання за договором та угодою ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, тобто, умов договору, про що свідчить розрахунок

заборгованості за договором.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15 651 грн. 30 коп., що складається з:

1 613 грн.04коп. заборгованості за кредитом, 9 966 грн. 77 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 850 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 721грн.49коп. штрафу (процентна складова), яку ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути на його користь із відповідача, а також стягнути судові витрати в сумі 1378грн.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, надав додаткові пояснення до позову від 22.04.2016року ( а.с.53-56), у яких зазначив, що 06.10.2011року відповідач звернулась до відділення банку з вимогою про перевипуск картки, на що між нею та банком був укладений новий договір, відповідно до якого відповідач приєдналася до нових Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені наказом банку № СП-2-10-256 від 06.03.2010р., згідно пункту 1.1.7.31 яких строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки( пені та штрафів), витрат банку складає 50років( а.с.86). Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним боргу перед банком, а саме - неодноразове погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 18.03.2013року згідно доданої виписки з рахунку, що згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перериває перебіг строку позовної давності. Строк дії картки - до 12/2012року, дата останнього щомісячного платежу 18.03.2013року, а позивач звернувся до суду 02.02.2016року, тобто, в межах строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково, згідно заяви від 19.05.2016року, в сумі заборгованості за кредитним лімітом 1613грн.04коп., в іншій частині позов не визнала. У своїх письмових запереченнях від 01.04.2016року( а.с.27), 14.04.2016року( а.с.40) просила суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, зазначила, що своєчасно погашала кредит банку до того, як у 2012році виникла ситуація, коли банк не зарахував у погашення кредиту платежі, які вона здійснювала по кредитній платіжній картці, строк дії якої закінчився, на її звернення відмовився надати пояснення, а вона, як інвалід другої групи, не може самостійно рухатися, тому намагалась з»ясувати ці питання по телефону, за перепискою з банком, але позивач так і не надав їй відомості щодо її кредитного рахунку.

Дослідивши письмові докази, що є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню - в сумі заборгованості за кредитним лімітом 1613грн.04коп., яка визнається позивачем, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову,якщо визнання позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що 13 грудня 2005року ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг

( а.с.7-13).

Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 3 700грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Із наданої банком заяви про видачу кредиту, яка підписана позичальником, вбачається, що дата відкриття карткового рахунку №4149 6053 2350 6600 на ім'я відповідача та дата видачі платіжної картки - 13 грудня 2005 року, що засвідчив своїм підписом працівник банку (а. с. 7).

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 грудня 2015року становить 15 651 грн. 30 коп., що складається з: 1 613 грн.04коп. заборгованості за кредитом, 9 966 грн. 77 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 850 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 721грн.49коп. штрафу (процентна складова)( а.с.4-6).

06.10.2011року відповідач зверталась до ПАТ КБ ПриватБанкз заявою про перевипуск платіжної картки і отримала за вказаним договорам іншу платіжну картку. Термін дії картки згідно повідомлення банку до останнього дня 02/2012року( а.с.57),проте у письмових поясненнях до позову строк дії картки до останнього дня 12/2012року( а.с.55), при цьому ксерокопії цієї платіжної картки позивач суду не надав.

Відповідно до пункту 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним( а.с.8) кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг (Правила користування платіжною карткою) строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH)( а.с.12-13).

Аналогічні правила містяться у пункті 2.1.1.12.4. Умов та правил надання банківських послуг що затверджені наказом банку № СП-2-10-256 від 06.03.2010р.( а.с.102).

Із заяви від 13 грудня 2005 року, яка є невідємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1 убачається, що строк дії картки, виданої останньому, становить 24 місяці( а.с.7 зворотна сторона).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у 24 місяці.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Як встановлено судом, строк дії картки, наданої банком відповідачу та відповідно строк дії кредитного договору сплинув у грудні 2007 року.

За умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Останній місячний платіж відповідачу слід було внести до 25 січня 2008 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом лише 08.02.2016року, отже, з пропуском як загального,так і спеціального строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування позовної давності(а.с. 40).

Посилання позивача на те, що дії відповідача по погашенню кредиту, зокрема, останнє погашення 18.03.2013року на суму 120грн, свідчать про визнання нею суми боргу 15 651,30грн., а тому відповідно до правил ч.1 ст. 264 ЦК України це перериває перебіг позовної давності, не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем ОСОБА_1 ще у грудні 2012року оспорювалися суми боргу( а.с.28), відповідач не була згодна з сумами банку і неодноразово зверталась до позивача з проханням надати їй інформацію за кредитом( а.с.29-35).

Виходячи з цього, внесення нею суми 120грн. у березні 2013року, не розцінюється судом, як визнання відповідачем суми боргу. Більш того, на 20.03.2013року за наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за кредитом складала 1613,04грн., за процентами 39,69грн., а за пенею та комісією 00:00грн( а.с.6). Тому відповідач на той час не знала і не могла знати суми боргу, яка заявлена позивачем у дійсному позові.

Суд зазначає, що встановлення пунктом 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку № СП-2-10-256 від 06.03.2010року строку позовної давності у 50 років відносно вимог Банку по поверненню кредиту, оплаті процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, на що посилався позивач, суперечить цивільному законодавству.

Положеннями ч.1 ст. 547 Цивільного Кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, і одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є власне неустойка або її різновиди( штраф чи пеня), що визначено параграфом 2 Глави 49 Цивільного Кодексу України. За змістом ч.2 ст.207 та п.2ч.1ст.208 Цивільного Кодексу України необхідною та обов'язковою умовою для укладення письмового правочину є те, що сторони власноруч вчиняють підпис при укладенні правочину, а вчинення його між фізичною та юридичною особою вимагає письмової форми. Із аналізу цих норм витікає, що банк повинен узгодити збільшення строку позовної давності з позичальником шляхом внесення відповідного пункту до письмового кредитного договору( якщо такий укладався), або ж шляхом укладання окремого договору, що позивачем не було зроблено.

Відповідно до виписки з карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 № 4149 6053 2350 6600 за період з 20.12.2005року по 18.03.2013року нею було сплачено банку за вказаним договором на суму отриманого кредиту 3700грн. загалом 12 361грн.88коп. ( а.с.107-115).

На підставі вищевикладеного суд приймає визнання відповідачем позову в сумі 1613грн.04коп.заборгованості за кредитом і відмовляє позивачу у позові про стягнення 9 966 грн. 77 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 859 грн. 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу та 721грн.49коп. штрафу за пропуском строку позовної давності.

Відповідач, як інвалід другої групи, звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому понесені позивачем витрати на сплату судового збору не підлягають стягненню з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,88,174, 212-215,218 ЦПК України, ст.ст 256-267 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13.12.2005року в сумі 1613( тисяча шістсот тринадцять )грн.04коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області у 10-денний строк з дня отримання його копії шляхом подачі апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд.

Суддя Т. Д. Палюх