ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1003/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Цимбал І.К.,

при секретарі Корпусенко А.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна набутого за час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна набутого за час спільного проживання під час зареєстрованого шлюбу, визнання правочину не дійсним -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів,посилаючись на те, що під час спільного проживання із ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюб, а також під час зареєстрованого шлюбу ними було набуто рухоме та нерухоме майно, згоди щодо поділу якого сторони не дійшли. Крім того, ОСОБА_3 з метою уникнення поділу нерухомого майна відчужила частину останнього ОСОБА_4 Також, за час зареєстрованого шлюбу частина нерухомого майна, набутого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в силу життєвих обставин останніх, було зареєстрованого за ОСОБА_4 Враховуючи наведене, позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання правочину про відчуження нерухомого майна набутого у вказаний період спільним майном та поділ останнього в рівних частинах та визнати вказане майно таким, що збільшилось у вартості, визнати нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набутим за час зареєстрованого шлюбу та розподілити останнє в рівних частинах, визнати рухоме майно придбане у період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу спільним сумісним майном подружжя та розподілити останнє в рівних частинах.

В судовому засіданні позивач та представник останнього позовні вимоги підтримали та пояснили, що в після знайомства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у сторін почались стосунки притаманні подружжю. ОСОБА_3 видала довіреність на керування автомобілем ОСОБА_2, довіреність на купівлі квартири, яка була зареєстрована за ОСОБА_3., хоча ОСОБА_2 також вкладав половину коштів від вартості ОСОБА_2 займався ремонтом у квартирі. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом подорожували, після переїзду ОСОБА_3 у м. Київ, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали проживати разом. За час ремонту квартира збільшилась у вартості і автомобіль також, оскільки ОСОБА_2 обслуговував останній за власні кошти і вкладав кошти у ремонт квартири, а отже її вартість збільшилась.Крім того, в подальшому квартира була подарована ОСОБА_5, проте такий правочин є фіктивним, оскільки вартість квартири зазначена у договорі дарування є значно меншою ринкової, що свідчить не про реальність такого правочину, а про мету відчужити майно з метою уникнення поділу останнього. Крім того, в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 останні придбали квартиру, яка була зареєстрована за ОСОБА_4, проте остання є спільним майном подружжя. Договір дольової участі у будівництві укладені ОСОБА_4 та забудовником, були укладені не ОСОБА_2 з метою уникнення стягнення на квартиру через наявність у ОСОБА_2 прострочених кредитних зобов'язань перед фінансовою установою. Разом з тим, згідно квитанцій ОСОБА_2 здійснював останній платіж і це були власні кошти останнього, а отже представник ОСОБА_2 зазначив, що хоча б на цю частину квартири, кошти на яку були внесені ОСОБА_2 останній має право.

Відповідач ОСОБА_3 та представник останньої позовні вимоги не визнали та пояснили, що в період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу була придбана лише частина рухомого майна із предметів домашнього вжитку, зокрема побутової техніки та меблів, інша частина була придбана до початку спільного проживання. Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зустрічались, мали наміри та плани на майбутнє, ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_3 із купівлею квартири у м. Києві, під час проживання останньої у м. Луганську та допомагав із ремонтом в квартирі, кошти на що ОСОБА_3 надавала ОСОБА_2 Проте, це не свідчить, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу знаходячись у різних містах країни та не надає право ОСОБА_2 претендувати на поділ квартири та майна у вказаний період. В подальшому після переїзду ОСОБА_3 до міста Києва остання проживала у сестри, оскільки у придбаній квартирі продовжувався ремонт та почала зустрічатись із ОСОБА_2 частіше, проте це не свідчить, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були сім'єю, оскільки проживали окремо, що є ключовим елементом ознак сім'ї. Після закінчення ремонту і переїздуОСОБА_24 до придбаної квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, почали проживати разом і в подальшому одружились. Транспортний засіб придбаний ОСОБА_3, який ОСОБА_2 просить поділити був придбаний до реєстрації шлюбу і не охоплюють період, який ОСОБА_2 просить встановити як період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Що стосується відчуження квартири на підставі безоплатного договору дарування ОСОБА_4, то оскільки квартира була придбана до шлюбу і до спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3, а це свідчить про право останньої розпоряджатися нею на власний розсуд. Крім того, ОСОБА_3 та представник останньої пояснили, що ОСОБА_2 в судовому засіданні не зміг підтвердити належними та допустимими доказами джерело доходу для участі у придбанні квартири, так пояснюючи суду про те, що ним були запозичені кошти для купівлі квартири та ремонту в подальшому пояснював, що такими коштами не користувався, а повертав особі в якої позичав останні. Крім того, у спірний період, а саме в періодкупівлі квартири меблів, здійснення витрат не ремонті роботи ОСОБА_2 не мав достатнього джерела доходу для здійснення таких витрат, оскільки вже на той час маючи кредитні зобов'язання перед фінансовою установою, в односторонньому порядку припинив виконання останніх, у зв'язку із браком коштів. В свою чергу, ОСОБА_3 мала накопичення та достатній дохід для здійснення таких придбань та показала рух коштів на підтвердження вказаних витрат, чого ОСОБА_2 зробити не зміг. Крім того, ОСОБА_2 змінюючи підставу позову при поділі майна просив врахувати збільшення вартості останнього, зокрема транспортного засобу, оскільки обслуговував останній, а також квартири, оскільки ним були вкладені кошти у ремонт квартири.

ОСОБА_4 та представник останньої позовні вимоги про визнання квартири придбаної останньою такою, що придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період зареєстрованого шлюбу не визнали та пояснили, що ОСОБА_4 придбала квартиру за власні кошти від продажу власної квартири, автомобіля та накопичені за час життя, що підтверджується рухом коштів на її рахунках. В свою чергу ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів про наявність у нього коштів на купівлю квартири під час шлюбу. Крім того, ОСОБА_2 не пояснив чому така квартира в разі участі останнього у її придбанні не була зареєстрована за батьком ОСОБА_2, якщо як додатково пояснював останній в судовому засіданні, реєстрація квартири не за ОСОБА_2 мала місце з метою уникнення звернення стягнення на майно через наявність кредитних зобов'язань у ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_4 та представник останньої не заперечували, що останній платіж за інвестовану ОСОБА_4 квартиру, за кошти останньої сплатив ОСОБА_2, проте на прохання ОСОБА_4, оскільки після завершення пологів ОСОБА_3, ОСОБА_4 від'їжджала до РФ до іншої доньки, а ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_4 за довіреністю щодо даної кватири перебувала у лікарні. Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_2, не надав належних та допустимих доказів про те, що такі кошти були коштами сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 що свідчить про відсутність у ОСОБА_2 права претендувати на квартиру ОСОБА_4 або її частину.

Також, представник ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_2 та представник останнього не зазначають правових підстав для визнання договору дарування квартири ОСОБА_3 ОСОБА_4 Так, зазначаючи про удаваність правочину, правових обґрунтувань такої позиції наведено не було.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін,покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.10.2012 року між позивачем та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_7 /Т. І. а.с. 8,9/.

16.02.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва,яке24.03.2015 року набрало законної сили /Т.І. а.с. 7/.

03.03.2009 року ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу автомобіля «ТОЙОТА АВЕНСІС», розрахунок за придбання вказаного автомобіля був проведений 03.02.2009 року та 09.02.2009 року /Т.І а.с. 140-147/. Враховуючи те, що придбання автомобіля мало місце ОСОБА_3 до шлюбу та не охоплюється спірним періодом з якого позивач просить визнати факт спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не ставить вимог у позові про визнання автомобіля таким, вартість якого збільшилась внаслідок спільних грошових трудових затрат, суд вважає, що вказаний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя і поділу не підлягає, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

28.05.2010 року ОСОБА_3 від імені якої дія ОСОБА_2 укладі договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира №1) /Т. І а.с. 62 - 64/.

Позивач стверджує про те, що спірна квартира № 1 придбана в період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, проте з такими доводами погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_3 та довідки з роботи останньої,ОСОБА_3 працювала у м. Луганську до 14.09.2010 року, медичної довідки /Т.І а.с. 99, 102, 155/ що свідчить про те, що ОСОБА_3 працювала повний робочий день,проживала у вказаному місті до жовтня 2010 року, тобто працевлаштування в м. Києві.В свою чергу, ОСОБА_2,згідно матеріалів справи, протягом вказаного часу проживав у м. Києві. Зазначене також підтверджується довіреністю від 12.05.2010 року на купівлю спірної квартири № 1, де адреса проживанняпозивача зазначена: АДРЕСА_4 /Т. 103/. Крім того,вказані обставини не заперечувалися учасниками процесу.

Сторонами визнано, що з часу знайомства у січні 2009 рокуОСОБА_25 та ОСОБА_3 періодично зустрічались, відвідуючи один одного у містах проживання, періодично проводили час разом із знайомими. Суд вважає, що наявність розвиткудовірливих відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується тим, що ОСОБА_3 12.05.2010 року видала вище вказану довіреність ОСОБА_2 на купівлю спірної квартири № 1, 23.06.2010 року довіреність на представлення інтересів у державних органах, підприємствах, установах, організаціях у зв'язку з обслуговуванням автомобіля та право керування /Т.І а.с.103, 104, Т.ІІІ а.с. 222/.

Разом з тим, такі відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не створюють сукупності юридичних елементів, які дають підстави для характеристики відносин останніх як сімейних без реєстрації шлюбу, оскільки сторони не проживали спільно, що є обов'язковим згідно ч. 2 ст. 3 ст. 74 СК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що на час придбання спірної квартири

№ 1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перебували у фактичних шлюбних відносинах без їх реєстрації і не мали статусу сім'ї, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання спірної квартири № 1 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та її поділі з цих підстав.

Щодо грошового вкладу у придбання спірної квартири № 1, то згідно довідок з місця роботи ОСОБА_3, а також копії виписок про рух коштів на рахунках ОСОБА_3 вбачається, що остання мала достатню кількість грошових коштів для купівлі квартири та ремонтних робіт і такий рух співпадає із основними подіями, коли мали місце відповідні витрати /Т. І 105 - 139/.

Крім того, згідно п. 4.5 договору купівлі продажу спірної квартири № 1 вбачається, що остання купувалась за особисті кошти ОСОБА_3, яка на час придбання квартири не перебувала у фактичних шлюбних відносинах /Т. І а.с.63/. Вказаний пункт договору у встановленому законом порядку оспорений не був. Аналогічні дані дублюються і у довіреності виданої ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2 для купівлі спірної квартири № 1 /Т.І. 104/.

В свою чергу, згідно відомостей які надійшли з пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, в яких містяться дані про заробітну плату позивача вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за рік до купівлі спірної квартири № 1, на час купівлі та проведення ремонтних робіт, згідно наданих позивачем чеків та квитанцій, мала місце у розмірі, який забезпечував виключно мінімальний прожитковий мінімум встановлений законодавством на той час, а не витрати про які йдеться вище /Т.ІІ. а.с. 74-77/. Згідно копії довідки про заробітну плату позивача з 05.05.2008 року по 05.11.2008 року остання становить 156799 грн., проте вказана заробітна плата мала місце за два роки до купівлі спірної квартири № 1 /Т.ІІ а.с. 158/, рух вказаних коштів не прослідковується, а отже підстави вважати, що вказані кошти не були витрачені за два роки до купівлі спірної квартири № 1 відсутні.

Суд також враховує наявність у позивача кредитних зобов'язань перед фінансовою установою, які останній припинив виконувати внаслідок відсутності коштів /Т.І. а.с. 94 - 98/.

Крім того, з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що кошти, які останній позичав на купівлю квартири № 1 та ремонт ним не були використані за призначенням та повернуті позикодавцю. Разом з тим, позивач відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України не надав належних та допустимих доказів в порядку ст. ст. 57, 58, 73, 131 ЦК України, які б могли підтвердитивказані обставини.

Доказів наявності інших джерел доходу, а також заощаджень, які б могли свідчити про рух коштів в період купівлі спірної квартири № 1 та проведення в останній ремонтних робіт, що давало б підстави стверджувати про особисту фінансову участь позивача у збільшенні вартості спірної квартири № 1,ОСОБА_2 та представник останнього суду не представили. Щодо трудових затрат ОСОБА_2 та представник останнього в судовому засіданні питання не порушували.

Разом з тим в судовому засіданні не оспорювалось те, що позивач допомагав ОСОБА_2 у проведенні ремонту, шляхом найму робочих, контролював хід ремонту та розраховувався з працівниками. Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вище наведених доказів вбачається, що саме ОСОБА_3 несла відповідні витрати на придбання спірної квартири № 1 та проведення в останній ремонтних робіт, що підтверджує доводи ОСОБА_3, про надання позивачу коштів для придбання будівельних матеріалів та розрахунку з робочими.

З урахуванням того, що до жовтня 2010 року ОСОБА_3 проживала у м. Луганську, про що зазначено вище у висновках суду, останній оцінює покази свідків саме із даного періоду до часу реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, враховуючи, що ОСОБА_3 визнано позов в частині визнання факту спільного проживання із ОСОБА_2 з серпня 2011 року.

Так, суд вважає неспроможними покази свідків щодо часу початку спільного проживання сторін, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11ОСОБА_12, ОСОБА_13ОСОБА_14,ОСОБА_15, оскільки останні в судовому засіданні не вказали початку такого часу.Деякі свідки бачили, два, три рази ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на зустрічах в компанії, деякі бачили речі схожі на жіночі за місцем роботи позивачата в спірній квартирі № 1, деякі бачили один два рази, як ОСОБА_3 відвідувала позивача за місцем роботи, проте жоден із допитаних осіб не вказав коли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали проживати спільно як сім'я вести спільне господарство. Покази вказаних свідків не мають ґрунтовного змістовного навантаження, як наприклад мали б покази сусідів, консьєржів які б могли бачити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом у будинку, квартирі кожного дня тощо. Свідок ОСОБА_12, який є сусідом по спірній квартирі № 1, не вказав точного періоду часу коли бачив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначаючи, що дружніх стосунків з останніми не підтримував, бачив декілька разів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як останні входили та заходили до будинку на його погляд вони виглядали як пара. Проте, зазначив, що незважаючи на відсутність стосунків із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заходив один раз до спірної квартири № 1 та бачив там холодильник та телевізор, які згідно матеріалів справи були набуті у квартирі після серпня 2011 року.

Отже, зазначені вище допитані особи, за тривалий період часу, який є спірним, бачили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рідко і не мають уявлення про їх особисті відносини, поверхнево розповідаючи про обізнаність, із слів позивача, придбання спірної квартири № 1 та ще більш поверхнево про проведення ремонту. Отже, враховуючи зазначене суд оцінює такі покази критично. Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на покази свідка ОСОБА_16 до яких суд ставиться критично. Так, вказаний свідок показала, що у лютому 2011 року приїздила у

м. Київ та проживала разом із позивачем та ОСОБА_3 у спірній квартирі № 1, проте згідно показів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,свідків з боку позивача,ОСОБА_17, ОСОБА_18 в спірній квартирі № 1 не було створено умов для проживання.

Учасниками процесу визнано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом періодично подорожували на відпочинок зокрема і за кордон, починаючи з жовтня 2010 року, у зв'язку з чим вказані обставини в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.Згідно листа ТОВ «ФРІНЕТ» від 26.11.2015 року між ТОВ «ФРІНЕТ» та ОСОБА_19 шляхом подання ОСОБА_19 14.12.2010 року заяви про приєднання до договору від 4.12.2009 року було укладено публічний договір про надання телекомунікаційних послуг спірній квартирі № 1/Т.ІІ.а.с. 159/. Проте, на думку суду наявність таких обставин не підтверджує факту спільного проживанняОСОБА_25 та ОСОБА_3 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2010 рокудо серпня 2011 року та спростовується показами свідка ОСОБА_20, яка показала що після переїзду ОСОБА_3 до м. Києва до жовтня 2010 року, остання проживала у неї до січня - лютого 2011 року, що не спростовано в судовому засіданні.

Суд критично ставиться до доказів, наданих позивачем, а саме оригіналів та копій квитанцій про оплату комунальних послуг спірної квартири № 1, як доказ спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3виходячи з наступного. В судовому засіданні 07.04.2016 року досліджено копії квитанцій на оплату комунальних платежів, які подавались ОСОБА_19 у цивільній справі № 753/4698/15-ц та здійснено їх порівняння з копіями та оригіналами квитанцій, що знаходяться у матеріалах справи № 753/16461/15-ц. Встановлено, що у квитанціях про оплату за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2010 року по серпень 2011 року, які знаходяться у матеріалах цивільної справи № 753/16461/15-ц, має місце прізвище та ім'я та по батькові позивача, а також підпис. В той же час, у копіях квитанцій про оплату житлово-комунальних платежів, що знаходяться у матеріалах справи № 753/4698/15-ц, до якої позивачем вказані квитанції подалася раніше, такі відомості відсутні. Такі розбіжності в змісті наданих до суду копій документів позивач пояснив, як те, що при отриманні квитанцій він перед заповненням їх копіює на паперові носії, а також в електронному вигляді, після заповнення та оплати має місце така ж сама процедура. Суд оцінює критично вказані пояснення, адже позивач не пояснив, чому останній подавав до суду у цивільну справу № 753/4698/15-ц, про стягнення заборгованості не оплачені квитанції, за наявності у нього оплачених, з урахуванням, що оплата таких квитанцій мала місце більше ніж за три роки до звернення до суду. Враховуючи те, що строк зберігання таких квитанцій три роки, а також враховуючи, що представником позивача не було надано чіткий перелік установ в яких позивач сплачував такі квитанції, останньому було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування квитанцій про оплату житлово - комунальних послуг.

Враховуючи зазначене, суд вважає спроможними доводи ОСОБА_3 та представника останньої проте, що вище вказані квитанції ОСОБА_2 заповнювались пізніше з метою штучного створення доказів на підтвердження позовних вимог.

З урахуванням досліджених доказів в судовому засіданні, суд вважає що з часу знайомства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали місце відносини притаманні особам, які симпатизують один одному та прагнуть їх розвивати. Такі відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно мали місце розвиток, що свідчить про те, що ОСОБА_2, допомагав ОСОБА_3 у купівлі спірної квартири № 1, наймав робочих для здійснення ремонтних робіт в останній, контролював їх хід, на підставі довіреності мав право керувати автомобілем ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 періодично відвідували знайомих, подорожували, проте вказані відносини притаманні особам, які зустрічаються і тільки можливо прагнуть створити сім'ю, проте в жодному разі не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства. Суд вважає, що з боку ОСОБА_2 мала місце опіка та турбота ОСОБА_3 як чоловіка, з метою створення сім'ї.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено спільне проживання із ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки в період з жовтня 2010 року по серпень 2011 рік.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання спірної квартири № 1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 62 СК України. У зв'язку з наведеними доводами судом було відмовлено у призначенні товарознавчої експертизи за клопотанням представника позивача з метою встановлення на скільки збільшилася вартість спірної квартири № 1 з часу її придбання та після проведення ремонтних робіт.

19.06.2015 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування подарувала спірну квартиру

№ 1 ОСОБА_4 (далі -оспорюваний правочин) /Т.І. а.с. 65-58/.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Враховуючи те, що спірна квартира № 1 мала статус особистого приватного майна, ОСОБА_3, як одноособовий власник мала права розпорядитися вказаною квартирою на власний розсуд.

Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не мав право на спірну квартиру № 1 або на будь яку частину останньої, його право при її відчуженні, тобто укладенні договору дарування, стороною якого ОСОБА_2 також не був, порушені не були, в силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України,

ст. ст. 15, 16 ЦК України за їх відсутності останні захисту не підлягають, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного правочину не дійсним.

Окремо, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що підстава для визнання договору дарування не дійсним, внаслідок фіктивності, а саме визначення у договорі балансової вартості майна нижче за ринкову, на чому наполягав представник позивача, не є правовою підставою для задоволення відповідних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольняє позовні в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу частково, а саме з серпня 2011 року по 05 жовтня 2012 рік, поділу в рівних частинах підлягає рухоме майнонабуте у вказаний період на підставі ст. 74 СК України.

Згідно ст. 60СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 70 СК Українивизначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 05.10.2012 рік по 16.02.2015 рік перебували у зареєстрованому шлюбі /Т.І. а.с. 7/, майно набуте за вказаний період підлягає поділу в рівних частинах.

Так, майно яке підлягає поділу є: вішалки для одягу (55 штук); диван білий П-подібний зі спальним місцем; подушки декоративні в кількості 5 штук; килим зелений; аудіо система «LOGITECH» (блок управління, 5 колонок, саббуфер, пульт ДУ); програвач DVD «SONY Blu-Ray BDP»; ресивер супутникового ТВ GI ST9196 (1 шт.); картина на холсті; квітка «Драцена» пальма; пуф кубічний шкіряний; квіти (12 штук); квіткові вазони «LEHUZA» кубічні акварілові Hi-teck; весільні ікони (2 шт.); камінь «Сфаллеріт»; підсвічники малахітові (2 шт.); кришталевий набір на 6 персон; набір столового посуду «MONOLISA»; чемодани дорожні «VIP COLLECTION» (2 шт.); сушарки для речей настінні «LEIFHEIT»; ковдри теплі з екоматеріалів; ортопедичні подушки (2 шт.); окуляри 3D для телевізора «SONY»; тофта для вдягання взуття; драбина двоступенева «EURO Gold»; драбина чотироступенева «EURO Gold»; прасувальна дошка; LED TV «Sony KDL 46NX72» з пультом дистанційного управління; набір ножів з настінним магнітним тримачем «RONDEL»; набір столових предметів на 6 персон «PINTI AGRICOLA»; кришталеві розетки для напоїв (6 шт.), домофон «СОКОМ»; стінка в залу по індивідуальному замовленню; холодильник «HITACHI R-S700EUN8 side-by-side»; скляний стіл з хромованими ніжками та 4 стільці зі шкіряним покриттям; електром'ясорубка «MOULINEX ME 665»; кухонний комбайн «KENWOOD» FP 270; пральна машина «AEG» L86560TL; пилосос «PHILIPS FC»; шафи в ванну за індивідуальним замовленням.

Наявність якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано. З боку ОСОБА_3 та представника останнього мало місце невизнання вартості деякої частини майна, проте остання та її представник в порядку ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надали доказів на підтвердження того, що вартість майна визначена ОСОБА_2 є невірною на час розгляду справи, а отже суд вважає за необхідне взяти за основу вартість визначену позивачем.

З урахуванням інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, того що дитина сторін наразі проживає разом із ОСОБА_3, зважаючи на інші наведені вище висновки, суду останній вважає позов в цій частині задовольнити частково та розподілити рухоме майно наступним чином:в порядку поділу майна набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу виділити у власність ОСОБА_2: вішалки для одягу (55 штук); диван білий П-подібний зі спальним місцем; подушки декоративні в кількості 5 штук; килим зелений; аудіо систему «LOGITECH» (блок управління, 5 колонок, саббуфер, пульт ДУ); програвач DVD «SONY Blu-Ray BDP»; ресивер супутникового ТВ GI ST9196 (1 шт.); картину на холсті; квітку «Драцена» пальму; пуф кубічний шкіряний; квіти (12 штук); квіткові вазони «LEHUZA» кубічні акварілові Hi-teck; весільні ікони; камінь «Сфаллеріт»; підсвічники малахітові (2 шт.); кришталевий набір на 6 персон; набір столового посуду «MONOLISA»; чемодани дорожні «VIP COLLECTION» (2 шт.); сушарку для речей настінну «LEIFHEIT»; ковдру теплу з екоматеріалів; ортопедичні подушки (2 шт.); окуляри 3D для телевізора «SONY»; тофту для вдягання взуття; драбину двоступеневу «EURO Gold»; драбина чотироступенева «EURO Gold»; прасувальну дошку; LED TV «Sony KDL 46NX72» з пультом дистанційного управління; набір ножів з настінним магнітним тримачем «RONDEL»; набір столових предметів на 6 персон «PINTI AGRICOLA»; кришталеві розетки для напоїв (6 шт.), а всього майна на загальну суму 85220 грн.В порядку поділу майна набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу виділити у власність ОСОБА_3: домофон «СОКОМ»; стінку в залу по індивідуальному замовленню; холодильник «HITACHI R-S700EUN8 side-by-side»; скляний стіл з хромованими ніжками та 4 стільці зі шкіряним покриттям; електром'ясорубку «MOULINEX ME 665»; кухонний комбайн «KENWOOD» FP 270; пральну машину «AEG» L86560TL; пилосос «PHILIPS FC»; шафи в ванну за індивідуальним замовленням, а всього майна на загальну суму 56650 грн.

З урахування рівності часток подружжя у спільно нажитому майні, суд у відповідності до ст.ст. 70, 71 СК України в рахунок компенсації вартості частини майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14285 грн.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання квартириАДРЕСА_5 (далі - спірна квартира № 2) спільним сумісним майном подружжя та поділу останньої з наступних підстав.

15.03.2013 року між ОСОБА_4 від імені якої діяла ОСОБА_6 і ПАТ «Холдингова компанія «Київськбуд»№ 769/РН-Кбув укладений договір купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру № 2 /Т.І. а.с. 52-56, Т. ІІ а.с. 53/.

Згідно довідки від 09.04.2013 року № 769/5 до договору купівлі-продажу майнових прав

№ 769/РН-К від 15.03.2013 року ОСОБА_4 внесла за купівлю майнових прав суму у розмірі 696395 грн. /Т.І а.с. 60/.

Відповідно до довідки від 13.12.2013 року № Ф/РН/2401, вартість майнових прав на квартиру № 97 загальною фактичною площею 76,60 кв.м., яка розташована на 2 поверсі у житловому будинку АДРЕСА_6, сплачено в сумі 710496 грн. 86 коп., разом з ПДВ, що відповідає 100 % вартості майнових прав /Т.І. а.с.61/.

Згідно акта прийому-передачі майнових прав на квартиру від 20.12.2013 року, компанія передала, а ОСОБА_4 від імені якої діяла ОСОБА_3 прийняла майнові права на спірну квартиру № 2 /Т.І а.с. 57/.

Згідно акта прийому-передачі квартири інвестору від 27.12.2013 року, замовник побудував та передав, а інвестор сплатив 100 % вартості та прийняв спірну квартиру № 2 /Т.І. а.с.58/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 03.02.2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, спірна квартира № 2 належить ОСОБА_4 /Т.ІІ а.с. 32, 37/.

Згідно виписок по особовим рахункам ОСОБА_4 вбачається, що остання мала достатню кількість грошових коштів для купівлі квартири № 2 і рух коштів на вказаних рахунках співпадає із здійсненнями відповідних витрат /Т.ІІ а.с. 38 - 52/. З пояснень ОСОБА_4, що не заперечувалось учасниками процесу, вбачається, що ОСОБА_4 продала квартиру у м. Луганську, працювала протягом життя /Т.ІІ а.с. 12/ звідки і накопичувала заощадження.

В свою чергу, позивач заперечуючи право власності ОСОБА_4, не надав в порядку ч. 1 ст. 60, ст.ст.73, 131 ЦПК України доказів на підтвердження того, що кошти сплачені за спірну квартиру № 2 були спільними сумісними коштами подружжяОСОБА_26 та ОСОБА_3, проти чого також заперечувалаостання, зокрема джерело походження таких коштів, їх рух тощо.

В судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_3 пояснили, що останній платіж за квартиру вносив ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 перебувала у лікарні у зв'язку з пологами, кошти які вносились ОСОБА_2 належали ОСОБА_4, яка попросила про відповідну послугу ОСОБА_2 та залишила кошти у спірній квартирі № 1 з цією метою, оскільки від'їжджала в той день до доньки у РФ. Заперечуючи належність коштів ОСОБА_4, і зазначаючи, що кошти внесені ОСОБА_2 як останній платіж належали останньому та ОСОБА_3, позивач також не надав доказів на спростування пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_3 та доказів джерела походження відповідної суми коштів, саме у позивача. Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав суду, що допомагав ОСОБА_4, відвозив останню до банку, коли вона знімала кошти в м. Луганську та відвозив її на залізничний вокзал, коли вона їхала дол. м. Києва і вказані події співпадають із періодом укладення угоди щодо спірної квартири № 2.

ОСОБА_2 в обґрунтування вимог позову в цій частині зазначив, що спірна квартира № 2 не була зареєстрована на праві власності ні за ним ні за ОСОБА_22, через наявність у позивача не виконаних кредитних зобов'язань та можливе звернення стягнення на нерухоме майно. Проте, суд вважає такі доводи неспроможними. Так, позивач має батька на якого також могла бути проведена реєстрація, навіть і в частині, але позивач пояснюючи у зв'язку з чим така реєстрація не була здійснена надав пояснення про те, що реєстрація спірної квартири № 2 за його батьком все одно могло б потягнути звернення стягнення на майно, якщо б працівники банку дізналися про нього. Суд вважає такі пояснення неспроможними, направленими на штучне створення обставин, які не мали місця.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що спірна квартира № 2 є спільним сумісним майном подружжя а не в цілому а не в певній частині, остання поділу не підлягає.

Оцінюючи належність допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Крім того, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 84 ЦПК України, з позивача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до договору про надання правової допомоги, додатку до договору із розрахунком витраченого часу при наданні правової допомоги ОСОБА_3, вартості послуг та оплаченими квитанціями, вбачається, що розмір витрат становить 31797 грн. 47 коп./Т.І. а.с. 28-30, Т.ІІІ а.с. 218 - 221/.Наданий розрахунок відповідає вимогам вище вказаного закону, у зв'язку з чим суд стягує витрати на правову допомогу у повному обсязі.

На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст.3, 10, 60, 61, 73, 79, 84, 131, 137, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України,ст. ст. 57, 60, 62, 63, 70, 71,74 СК України, ст. ст. 15, 16, 319 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», постанова ВСУ від 12.12.2012 року у справі № 6-148цс12,постановаВСУ від20.02.2012 року у справі № 6-97цс11, постанова ВСУ від 03.09.2014 року у справі № 6-84цс14, постанові ВСУвід 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14.рішенням КСУ від 01.12.2014 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), п. п.22, 23 ППВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_25 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна набутого за час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна набутого за час спільного проживання під час зареєстрованого шлюбу, визнання правочину не дійсним задовольнити частково.

Визнати факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року по 05 жовтня 2012 рік.

В порядку поділу майна набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу виділити у власність Трет'якСвятлослава Валерійовича: вішалки для одягу (55 штук); диван білий П-подібний зі спальним місцем; подушки декоративні в кількості 5 штук; килим зелений; аудіо систему «LOGITECH» (блок управління, 5 колонок, саббуфер, пульт ДУ); програвач DVD «SONY Blu-Ray BDP»; ресивер супутникового ТВ GI ST9196 (1 шт.); картину на холсті; квітку «Драцена» пальму; пуф кубічний шкіряний; квіти (12 штук); квіткові вазони «LEHUZA» кубічні акварілові Hi-teck; весільні ікони; камінь «Сфаллеріт»; підсвічники малахітові (2 шт.); кришталевий набір на 6 персон; набір столового посуду «MONOLISA»; чемодани дорожні «VIP COLLECTION» (2 шт.); сушарку для речей настінну «LEIFHEIT»; ковдру теплу з екоматеріалів; ортопедичні подушки (2 шт.); окуляри 3D для телевізора «SONY»; тофту для вдягання взуття; драбину двоступеневу «EURO Gold»; драбина чотироступенева «EURO Gold»; прасувальну дошку; LED TV «Sony KDL 46NX72» з пультом дистанційного управління; набір ножів з настінним магнітним тримачем «RONDEL»; набір столових предметів на 6 персон «PINTI AGRICOLA»; кришталеві розетки для напоїв (6 шт.), а всього майна на загальну суму 85220 /вісімдесят п'ять тисяч двісті двадцять/ грн.

В порядку поділу майна набутого за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в період зареєстрованого шлюбу виділити у власність ОСОБА_3: домофон «СОКОМ»; стінку в залу по індивідуальному замовленню; холодильник «HITACHI R-S700EUN8 side-by-side»; скляний стіл з хромованими ніжками та 4 стільці зі шкіряним покриттям; електром'ясорубку «MOULINEX ME 665»; кухонний комбайн «KENWOOD» FP 270; пральну машину «AEG» L86560TL; пилосос «PHILIPS FC»; шафи в ванну за індивідуальним замовленням, а всього майна на загальну суму 56650 /п'ятдесят шість тисяч шістсот п'ятдесят/ грн.

В рахунок компенсації вартості частини майна стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця РФ, Челябінської області, м. Міасс, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_3 14285 /чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят п'ять/ грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця РФ, Челябінської області, м. Міасс, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 31797 /тридцять одну тисячу сімсот дев'яносто сім/ грн. 47 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: