У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
за участі: представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» − Багрової Є.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми вкладу та відсотків, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми вкладу та відсотків.

Посилався на те, що 20 травня 2013 року між ним та відповідачем у відділенні банку у м. Севастополі укладений договір банківського вкладу № SAMDN1637 «Стандарт», відповідно до якого позивач вніс на депозитний рахунок у банку 4 000 доларів США строком до 20 серпня 2013 року з нарахуванням 8 % річних на суму вкладу.

ОСОБА_7 звертався до відділення банку з вимогою повернути йому вклад та нараховані відсотки, однак відповідач відмовляється виконати умови договору, у зв'язку з чим просив розірвати договір та стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 4 000 доларів США та відсотки у розмірі 256,79 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачем не доведено внесення її грошових коштів за депозитним вкладом, не підтверджено розміру вкладу, а квитанція про зарахування 25 000 грн не містить відбитку печатки банку.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2013 року між позивачем та відповідачем у відділенні банку у м. Севастополі укладений договір банківського вкладу № SAMDN1637 «Стандарт», відповідно до якого він вніс на депозит 4 000 доларів США строком до 20 серпня 2013 року з нарахуванням 8 % річних на суму вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

На підтвердження внесення депозитних коштів позивач надав копію квитанції, з якої вбачається, що ОСОБА_7 вніс кошти у розмірі 4 000 доларів США за договором № SAMDN1637 на рахунок № НОМЕР_1. Вказана квитанція підписана касиром банку (а. с. 7).

Відповідно до умов договору банк відкриває вкладнику особовий рахунок № НОМЕР_1, на який зараховується вклад (а. с. 6).

Згідно з п. 1.3 Розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. У грошових чеках, заявах на видачу готівки, на підставі яких видається клієнтам готівка, незалежно від суми, за винятком реалізації пам'ятних та інвестиційних монет, мають зазначатися дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, найменування документа, серія, номер і дата його видачі, найменування установи, що його видала. У прибуткових, видаткових та прибутково-видаткових касових ордерах на приймання та видачу готівки працівникам банку (філії, відділення) зазначаються прізвище, ім'я, по батькові отримувача, найменування та номер документа (посвідчення/перепустки). Крім обов'язкових, касові документи можуть містити й додаткові реквізити, потрібні для здійснення окремих касових операцій, визначених банком. Реквізити в усіх касових документах заповнюються згідно з правилами, зазначеними в додатку 16 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 2 постанови правління Національного банку України від 05 березня 2008 № 53 «Про врегулювання питань здійснення операцій із застосуванням програмно-технічних комплексів самообслуговування» квитанція ПТКС, роздрукована на паперовому носії за допомогою ПТКС, є підтверджувальним первинним документом про внесення відповідної суми готівки до цього ПТКС та здійснення ініціювання операцій з переказу готівки.

Тобто квитанція платіжного терміналу та квитанція ПТКС є документами, які підтверджують здійснення переказу коштів, і не є підтверджувальними документами про зарахування коштів на рахунок. Квитанція платіжного терміналу, у разі її належного оформлення, є підтвердженням про здійснення касової операції.

Такі роз'яснення надав Національний банк України у своєму листі від 11 березня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При ухваленні рішення суди попередніх інстанцій не надали оцінки квитанції про внесення позивачем на депозит коштів у розмірі 4 000 доларів США, а саме, яка квитанція видана та які реквізити вона має містити, а відповідач, у свою чергу, не спростував наявність цих коштів на рахунку позивачки. Суд першої інстанції порушив вимоги щодо допустимості доказів і не засвідчив копії квитанції та договору, а відтак не створив умови для доказування слабшій стороні у справі, а тому суди передчасно дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, чим допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343−345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
І.М. Завгородня
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік