АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Рубан С.М.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представників відповідача Григоренко С.А., Самборської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Інформаційні судові системи» про стягнення 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2016 позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції Вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та порушення норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачу було завдано шкоду внаслідок порушення його прав та інтересів, гарантованих Законом України «Про доступ до судових рішень».

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не доведено факт завдання шкоди діловій репутації позивача, саме оприлюднення у встановленому законом порядку судових рішень в Реєстрі та не встановлено порушень відповідачем правил ведення Реєстру.

Справа № 757/32472/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8519/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наявні тексти судових рішень, які відкриті до загального доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в яких зазначено:

1) «В обґрунтування своїх вимог про відвід судді ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування норм процесуального права та упередженість судді Максимовича І.В. при розгляді кримінальної справи у відношенні нього. Крім того, ОСОБА 1 на існуючі, на його думку, обставини, передбачені ст. 54-55 КПК України» (постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 24.09.2012 по справі № 1-139/11)(а. с. 6);

2) «Особа_5, с. Червоний Чабан Каланчацького районуХерсонської області, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, освіта вища, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працюючого начальником відділу регіонального розвитку Каланчацької РДА, проживаючого: АДРЕСА_1, раніше не судимого, -за ст. 356 КК України...» (вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 15.03.2012 по справі №1-139/11)(а. с. 7-10);

3) «На запит суду Каланчацька районна державна адміністрація Херсонської області повідомила, що начальник відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури районної державної адміністрації ОСОБА_1 в період з 01.12.2011 року по 31.01.2012 року у відрядження не направлявся, на лікарняному не перебував.» (постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 20.02.2012 по справі № 1- 139/11)(а. с. 11);

4) «На запит суду Каланчацька районна державна адміністрація Херсонської області повідомила, що начальник відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури районної державної адміністрації ОСОБА_1 в період з 01.12.2011 року по 31.01.2012 року у відрядження не направлявся, на лікарняному не перебував» (постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 02.03.2012 по справі № 1- 139/11)(а. с. 12);

5) «На запит суду Каланчацька районна державна адміністрація Херсонської області повідомила, що начальник відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури районної державної адміністрації ОСОБА_1 в період з 01.12.2011 року по 31.01.2012 року у відрядження не направлявся, на лікарняному не перебував.» (постанова Каланчацького районного суду Xepcoнcькoi,області від 15.03.2012 року по справі № 1- 139/11) (а. с. 13);

6) «На виконання вимог ухвали судді ОСОБА_3. надіслав квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку касаційного оскарження, де зазначає, що апеляційний розгляд справи відбувся за його відсутності в судовому засіданні, а копію постанови апеляційного суду від 25 квітня 2013 року, отримав 14 травня 2013 року, що підтверджується конвертом (в копії) із відміткою дати її відправки 3 травня 2013 року.» (ухвала Вищого адміністративного суду України від 18.07.2013 року по справі № К/800/30509/13) (а. с. 14).

Позивач, вказуючи на те, що через порушення його права на заборону оприлюднення без його згоди в текстах судових рішень відкритих для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади персональних даних та відомостей, що дають змогу ідентифікувати його як фізичну особу, було завдано моральної шкоди пов'язаної з приниженням честі та гідності фізичної особи. Крім того, було завдано шкоди його діловій репутації як державного службовця - начальника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області, а тому звернувся із відповідним позовом до суду.

Закон України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 регулює відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 4 даного Закону судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень. Будь-яке редагування тексту судового рішення не повинно спотворювати його зміст. (ч. 1,2 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 7 даного Закону у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу через оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади або офіційне опублікування, не можуть бути розголошені відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу. Такі відомості замінюються літерними або цифровими позначеннями.

До відомостей, зазначених у частині першій цієї статті, які не підлягають розголошенню, належать:

1) імена (ім'я, по батькові, прізвище) фізичних осіб;

2) місце проживання або перебування фізичних осіб із зазначенням адреси, номери телефонів чи інших засобів зв'язку, адреси електронної пошти, ідентифікаційні номери (коди);

3) реєстраційні номери транспортних засобів, реєстраційні відомості реєстрів нерухомого майна;

4) номери банківських рахунків, номери платіжних карток;

5) інша інформація, що дає можливість ідентифікувати фізичну особу.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному законом, внесенихдо Реєстру, які відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади Українита встановлено, які відомості не можуть бути розголошені, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

Матеріали справи свідчать про наявність текстів судових рішень, що відкриті до загального доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме: постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 24.09.2012 року по справі № 1-139/11 (надалі - Судове рішення 1); вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 15.03.2012 року по справі № 1-139/11 (надалі - Судове рішення 2); постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 20.02.2012 року по справі № 1-139/1 (надалі - Судове рішення 3); постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 02.03.2012 року по справі № 1-139/11 (надалі - Судове рішення 4); постанова Каланчацького районного суду Херсонської області від 15.03.2012 року по справі № 1-139/11 (надалі - Судове рішення 5); ухвала Вищого адміністративного суду України від 18.07.2013 року по справі № К/800/30-509/13 (надалі - Судове рішення 6).

Зміст досліджених в суді апеляційної інстанції зазначених рішень не містить відомостей, які не підлягають розголошенню встановлених ч. 2 ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень», а зазначення посади не може свідчити про інформацію, що дає можливість ідентифікувати позивача.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції встановлено відсутність порушень прав позивача щодо зазначеної інформації в рішеннях суду, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегія суддів вважає даний висновок правильним.

Згідно з ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про доступ до судових рішень»у разі завдання особі матеріальної чи моральної шкоди внаслідок порушення її прав та інтересів, гарантованих цим Законом, вона має право на відшкодування такої шкоди.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність завданої моральної шкоди позивачу відповідачем.

Згідно з положенням, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та таких не було здобуто при розгляді справи судом.

За наведених обставин,висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

С.М.Рубан