Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Шимківа С.С., Бондаренко Н.В.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю: представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вважає рішенням суду незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_2 згідно заяви від 18 грудня 2008 року є дійсними, про бажання їх припинити не висловлювала жодна із сторін, також у судовому порядку ці кредитні правовідносини недійсними чи припиненими не визнавались.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України в справі №6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року доводить, що банк звернувшись до суду 10 лютого 2016 року, пропустив строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту в повному обсязі, але має право на отримання процентів та штрафних санкцій до повного фактичного виконання позичальником зобовязань за договором.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на вимоги ст.ст.253,254,256,257,259,260,261 ЦК України та виходив з порушення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з огляду на те, що строк дії картки закінчився в травні 2010 року, а позивач звернувся до суду 10 лютого 2016 року, тобто по закінченні трирічного терміну, який сплив 31 травня 2013 року.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням місцевого суду з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду апеляційної скарги представник позивача уточнив та просив врахувати, що відповідачка в квітня 2013 року скористалась терміналом для погашення отриманого кредиту, а тому строк позовної давності банком не є пропущеним.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який продовжений до травня 2016 року.

Кредитний договір складається із Заяви позичальника разом з пам'яткою клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, є договором приєднання, укладеним в порядку, встановленому ч.1 ст.634 ЦК України.

Згідно п.3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.п.6.5,6.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Аналізуючи умови кредитного договору, доводи викладені сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а отже застосуванню підлягають у подібних правовідносинах норми ст.ст.257,258,261 ЦК України.

Згідно зі ст.ст.526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_2 порушила взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 31 грудня 2015 року у неї утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 11389.96 грн., з яких 814.81 грн. - заборгованість за кредитом, 6806.58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2750.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 518.57 грн. - штраф (процентна частина).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.12.2008 року (а.с.3-5) укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 вбачається, що відповідачка проводила платежі з погашення кредиту 25 квітня 2013 року в сумі 100 грн.

Дана обставина перевірена під час апеляційного розгляду справи шляхом дослідження виписки по платіжній картці ОСОБА_2 наданої банком, відповідно до якої підтверджено, що платіж проведений відповідачкою в зазначу у розрахунку дату.

Отже відповідачкою визнано борг за кредитним договором, а отже перебіг позовної давності не може бути перерваним, виходячи з приписів ч.1 ст.264 ЦК України.

За даною нормою перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Місцевим судом не звернуто уваги на дані обставини, залишено поза увагою доводи позивача, що відповідачка визнала борг за кредитом, шляхом сплати чергового платежу, а тому застосування строку позовної давності до даних правовідносин є помилковим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Поряд з цим колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не дотримано приписи ст.258 ЦК України про застосування спеціальної позовної давності до правовідносин з відповідачем щодо стягнення штрафних санкцій у вигляді заборгованості за пенею, комісією та штрафу, для яких за даною нормою встановлено річний строк позовної давності.

Представник відповідача під час апеляційного розгляду справи посилався на те, що це розрахунок визначений з 2013 року без урахування скороченого строку позовної давності, а іншого розрахунку суду не надано.

З урахуванням таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно ст.ст.526,629 ЦК України, керуючись ст.ст.88,307,309,313,314,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом, в сумі 7621 (сім тисяч шістсот двадцять одна) грн. 96 коп., яка складається з 814 грн. 81 коп. заборгованість за кредитом, 6806 грн. 58 коп. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 2000 грн. за подачу позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді С.С. Шимків

ОСОБА_4