Справа № 629/5148/15-ц
Номер провадження 2/629/229/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом Павлович ОСОБА_1 до Територіальної громади Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 02 січня 2008 року померла його мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Крупської, б. 11. Спадкоємцем першої черги після її смерті є позивач. Інших спадкоємців не має ні по закону, ні по заповіту. Позивач фактично спадок прийняв, оскільки в установлений законом строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та на час смерті спадкодавця мешкав з нею за однією адресою. На даний час позивач не має можливості оформити спадок та отримати свідоцтво про право власності, оскільки видати свідоцтво про право власності на житловий будинок не має можливості, так як житловий будинок був побудований в 1961 році його матірю, яка на той час була головою колгоспного двору, але його не оформила та не зареєструвала. Крім цього, при подачі нотаріусу документів були виявлені розбіжності в документах, які вносять сумнів в їх родинний звязок, а саме в свідоцтві про смерть матері позивача її прізвище на російській мові значиться «Шагибова Валентина Емельянова», а в свідоцтві про народження позивача прізвище матері на українській мові значиться «Павлович ОСОБА_3». В звязку з чим просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним сином ОСОБА_2. Крім цього просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Крупської, б. 11 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 02 січня 2008 року.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та просила задовольнити їй на підставі наданих письмових доказів.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду своє клопотання в якому просив розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує та вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Представник третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не зявився, але надав суду пояснення в яких просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України та дану справу розглянути без участі представника.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання представником відповідача позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами:

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2008 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МП № 703345, виданим відділом записів актів цивільного стану адміністрації муніципальної освіти «Починковський район» Смоленської області 21 березня 2008 року. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Крупської, б. 11, який належав спадкодавцю на праві приватної власності. Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується довідкою Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 1451/02-30 від 30.11.2015 року з якої вбачається, що відповідно до «Погосподарської книги Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області за 2011-2015 роки» № 10, спірний житловий будинок числиться за ОСОБА_2. Крім того, як вбачається з даної довідки ОСОБА_2 була передана в особисту приватну власність земельна ділянка, площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Крупської, б. 11.

Спадкоємців першої черги крім позивача не має ні по закону ні по заповіту. Позивач спадок після смерті матері прийняв, оскільки на час її смерті проживав разом з нею за однією адресою, що підтверджується довідкою Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 1450/02-30 від 30.11.2015 року. На даний час позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але йому в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 квітня 2015 року, видана приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 в якій зазначено, що позивач не надав правовстановлюючих документів на майно, а також витяг з Реєстру прав власності, а тому позивач на даний час оформити нотаріально спадок на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має можливості в звязку з тим, що ОСОБА_2 житловий будинок в Лозівському бюро технічної інвентаризації не оформила та не зареєструвала

Так, згідно довідки Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 1451/02-30 від 30.11.2015 року вбачається, що житловий будинок, який обліковується за особовим рахунком № 0797-1 та знаходиться в с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, по вул. Крупської, б. 11 значиться за померлою ОСОБА_2 на підставі Погосподарської книги Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області за 2011-2015 роки» № 10.

Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

В сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. При визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію.

Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією.

Як розяснено в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкоємців на момент закінчення будівництва будинків.

Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинку, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.

Зважаючи на наведене, спірний будинок належав ОСОБА_2 на праві власності з 1961 року і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування.

Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, позивач має першочергове право на спадкування після смерті свого батька майно, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача по справі.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець має надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Як свідчать матеріали справи позивач фактично отримав спадок, оскільки на час смерті спадкодавця мешкав з ним за однією адресою. За таких обставин суд вважає, що позивач спадок прийняв, заяву про відмову від спадку не писав.

Враховуючи всі вище наведені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок, як за спадкоємцем за законом.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивач не підтвердив факт родинних відносин з ОСОБА_5, яка померла 02 січня 2008 року, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 квітня 2015 року, виданою приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4.

Так, в матеріалах справи наявні документи з яких вбачається, що 21 серпня 1947 року його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, та після його реєстрації прізвища подружжя є ОСОБА_6 та ОСОБА_6. 26 серпня 1952 року народився позивач по справі ОСОБА_8, що підтверджується повторним свідоцтвом про його народження серії 1-ВЛ № 119925, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Лозівському району Лозівського міськрайонного управління юстиції Хакрівської області 27.06.2008 року. Як вбачається з даного свідоцтва в графі батько зазначений ОСОБА_9, а в графі мати зазначена ОСОБА_10. Інші документи, а саме свідоцтва про одруження чи зміну прізвища у відношенні ОСОБА_2 відсутні.

Позивач не має можливості підтвердити факт родинних відносин між ним та його матірю, оскільки в свідоцтві про його народження прізвище матері вказано як ОСОБА_10, але в свідоцтві про смерть матері її прізвище зазначено, як ОСОБА_2.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, в тому числі і встановлення факту родинних відносин.

Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачу, так як даний факт має для нього юридичне значення, оскільки надає право отримати спадщину після смерті рідної матері.

Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині встановлення факту родинних відносин.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 - 215, 218, 256 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1236, 1258, 1266, 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 11 є сином ОСОБА_2, померлої 02 січня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 11, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., з господарчими спорудами та будівлями, згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_11 станом на 04.12.2015 року, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Крупської, б. 11 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 02 січня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Смірнова