Справа №705/3203/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Уманський міськрайонний суд, Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Музичук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права на майно, посилаючись на те, що з квітня місяця 2003 року вона стала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3. Спочатку вони проживали спільно в квартирі її матері в АДРЕСА_1, а потім в квартирі батька ОСОБА_3 по вул. Ж.Революції м. Умань.

21 лютого 2005 року в Свято Успенській церкві м. Умані вони з ОСОБА_3 повінчалися, про що отримали свідоцтво про вінчання.

В лютому місяці 2006 року вони подали заяву про реєстрацію шлюбу в відділ РАЦС м. Умані, але на зазначений час вони в ВРАЦС не зявилися і шлюб між ними зареєстрований не був, але вони продовжували проживати разом однією сімєю перебуваючи в цивільному шлюбі.

1 вересня 2006 року в с. Родниківка по вул. Київській, 117 Уманського району за спільні кошти вони придбали будинок та земельну ділянку. Оскільки у них була сімя, проживали спільно, то і спільно вирішили договір купівлі-продажу оформити на ОСОБА_3. Після придбання будинку вони стали проводити в ньому капітальний ремонт, газифікували його, підвели водопостачання, зробили водовідведення, проклали водяне опалення, провели заміну вікон, дверей, утеплили підлогу, добудували ванну кімнату, ганок, перекрили покрівлю, побудували камінну огорожу. Після завершення будівельних робіт придбали всі нові меблі та інше. Після придбання у власність будинку вони зареєструвались в ньому та стали спільно проживати. До 2009 року будівельні роботи ними були закінчені.

1 лютого 2009 року ОСОБА_3 безпричинно розпочав сварку під час якої наніс їй тілесні ушкодження. Після цього створив їй спільне життя нестерпним, а згодом відібрав ключі від будинку та вигнав на вулицю, залишивши собі все нажите спільно майно в тому числі і будинок.

В рішенні апеляційного суду від 24 лютого 2015 року по справі за її позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільної сумісної власності вказано, що колегія суддів вважає, що підставою для відмови в задоволенні її позову є відсутність вимог позивача про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період упродовж якого було придбане спірне майно. В звязку з чим звернулася з даним позовом до суду. Встановлення даного факту їй необхідно для визнання права власності на спільно нажите майно та розподіл спільної сумісної власності.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з квітня місяця 2003 року почала спільно проживати з відповідачем по справі ОСОБА_3. Близько двох років, починаючи з квітня 2003 року, вони проживали однією сімєю у її матері в АДРЕСА_2, потім, до моменту придбання будинку в с. Родниківка, проживали спільно у батька відповідача по вул. Ж.Революції в м. Умань. В лютому 2005 року вони з відповідачем вирішили повінчатися. Через рік у 2006 році мали намір одружитися, подали заяву про реєстрацію шлюбу, однак у визначений час до ВРАЦСу не зявилися, оскільки вирішили, що не обовязково реєструвати шлюб. Вони хоч і не зареєстрували шлюб, однак продовжували проживати однією сімєю. У вересні 2006 року в с. Родниківка по вул. Київській, 117 Уманського району за спільні кошти вони придбали будинок та земельну ділянку. Договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_3 Після придбання будинку вони зареєструвалися в ньому та стали там спільно проживати. На сьогоднішній день вона зареєстрована в будинку по вул. Київській, 117 в с. Родниківка. Після придбання будинку, ними проводився капітальний ремонт даного будинку, в цей час вони з відповідачем проживали в одній із кімнат будинку. Після закінчення ремонту придбали всі нові меблі та інше. Все купували спільно. Вони з відповідачем проживали повноцінною сімєю, вона працювала барменом, відповідач також працював, але не офіційно, вели спільне господарство, вона працювала і на городі, готувала їжу, також їй допомогала її мати обробляти город. До них з відповідачем приходили погостювати їхні знайомі. 1 лютого 2009 року у них з відповідачем виникла сварка в ході якої останній її побив та вона змушена була лягати в лікарню на лікування, а коли приїхала з лікарні ОСОБА_3 забрав у неї ключі від будинку та вигнав. Всі її речі залишилися в будинку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задоволити, посилаючись на те, що сторони по справі з квітня 2003 року та до лютого 2009 року проживали однією сімєю, вели спільне господарство. Сторони в період спільного проживання повінчалися. В період спільного проживання придбали майно. В 2006 році сторони по справі спільно придбали будинок в с. Родниківка по вул. Київській, 117 та обоє там зареєструвалися. Позивач по теперішній час зареєстрована у вказаному будинку. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки набуте за час спільного проживання майно можливо розділити лише після встановлення факту спільного проживання, про що позивач дізналася лише з ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 24.02.2015 року, тому і звернулася з даним позовом до суду.

Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач проживав із позивачем по справі ОСОБА_2 із весни 2003 року по лютий 2009 року. За період спільного проживання дітей у них не було і спільного майна не нажито. У 2003 році відповідач та позивач вирішили проживати разом, однак ні він, ні вона свого житла та коштів на його придбання не мали, тому змушені були проживати у батьків. 21 лютого 2005 року в Свято Успенській церкві м. Умані вони з ОСОБА_2 повінчалися, про що отримали Свідоцтво про вінчання. Однак проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач дав згоду на вінчання так, як не вважав та не вважає, що це є шлюбом та до чогось зобовязує. Шлюб офіційно вони не реєстрували. Спільного господарства не вели і не могли вести, оскільки позивачка не мала постійного доходу та повністю знаходилася на утриманні відповідача. 01 вересня 2006 року відповідач купив будинок в с. Родниківка по вул. Київській, 117 для своєї матері ОСОБА_4, яка на той час була за кордоном та не могла особисто оформити договір купівлі продажу. Позивачці про це було відомо, тому вона не брала участі в пошуку будинку для купівлі, переговорах щодо його вартості та нотаріальному оформленні. За усним дорученням матері відповідач купив будинок за її особисті кошти. Васником будинку являється він. Доказів, які б свідчили про те, що вказаний будинок, меблі в ньому, побутова техніка купувалися за спільні кошти позивачем не додано. Крім того позивачем пропущено строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки з моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При розгляді попередніх справ у суді відповідач неодноразово вказував про те, що він не визнає факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки, ним та позивачем, однак позивач не звертала на це уваги.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що являється родичкою відповідача ОСОБА_3. З позивачкою ОСОБА_2 познайомилася в серпні 2007 року. Вони товаришували сімями, часто разом проводили час. Позивач та відповідач проживали однією сімєю близько семи років, це була зразкова сімя, вони все робили разом. Позивач та відповідач проживали в будинку в с. Родниківка. Вона приїздила на літо в м. Умань та в цей період дуже часто гостювала у ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В будинку, що в с. Родниківка сторони по справі зробили ремонт, добудували веранду та терассу. Все це робили за власні кошти. На скільки їй відомо, то батько ОСОБА_2 також допомагав. ОСОБА_3 на той час офіційно не працював, а ОСОБА_2 працювала в сітьовому маркетингу, що приносило непогані прибутки. Проживали сторони однією сімєю, ОСОБА_2 виконувала роботу по дому, прибирала город. Разом сторони проживали до 2009 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що відповідач це його син, а позивач була співмешканкою його сина. Так з 2004 року його син ОСОБА_3 та його співмешканка ОСОБА_2 проживали близько трьох місяців у нього, потім вони проживали якийсь час у матері позивачки, потім в 2005 році знову проживали у нього. Його син проживав з ОСОБА_2 як співмешканці без прав та обовязків. На сімю це не було схоже. Господарства вони ніякого не вели. Проживали вони за кошти, що висилала із закордону мати ОСОБА_3. Будинок по вул. Київській в с. Родниківка був куплений в 2006 році. В будинок, що в с. Родниківка переїхали через два місяці після його купівлі. Кошти на будинок та на ремонт також вислала мати відповідача. З боку позивачки ніхто не допомагав з купівлею будинку. Проживали у даному будинку сторони по справі близько двох років. Він приходив до сина додому по потребі. Сторони спільного господарства не вели, ОСОБА_2 була як співмешканка. Хто готував їжу він не знає, але на городі позивач не працювала, а працював відповідач. Про вінчання його сина та ОСОБА_2 дізнався від матері останньої, з якою інколи спілкувався. Сторони по справі подавали заяву в ЗАГС але його син відмовився одружуватися. Жили сторони без наміру створювати сімю.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знає сімю ОСОБА_2. Коли позивач та відповідач познайомилися певний період часу проживали в матері позивачки. Сторони проживали спільно, як одна сімя. Їй відомо, що мати позивачки допомагала відповідачу купувати автомобіль. Сторони офіційно шлюб не реєстрували, але вінчалися. Сторони дуже хотіли дитину, навіть проходили лікування. В 2006 році купили будинок в с. Родниківка, де вона неодноразово була, так як їздила з матірю позивачки допомагати доглядати город. Мати ОСОБА_2 допомагала сторонам по справі, оскільки було багато роботи біля дому. Також до купівлі будинку вона з матірю позивачки ходила дивитися будинок в м. Умань. Сторони вели спільне господарство та проживали як звичайна сімя, все робили разом. В будинку був зроблений ремонт. Будівельні матеріали сторони купували в м. Києві. В будинку були меблі та все неохідне.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою позивача та відповідача, коли вони проживали ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони в даній квартирі проживали близько півтора року, а потім переїхали до батька відповідача. Вона бачила сторін разом на протязі шести років, це була звичайна сімя. В квартирі по вул. Леніна в м. Умань зробили ремонт на кухні. У сторін був автомобіль жигулі, а потім змінили на інший автомобіль. Сторони їздили до батька ОСОБА_2 в м. Київ. Неодноразово чула від ОСОБА_2, що вони хотіли дітей. Як сторони проживали в батька відповідача не знає, але в цей період часто навідувалися разом до матері позивачки. Потім сторони купили будинок в с. Родниківка, в будинку вона не була, але знає, що городом займалася позивачка та її мати. Вона часто давала позивачці розсаду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що сторін по справі знає. Вони спілкувалися сімями. З позивачкою вони разом працювали в барі «Ретро». Сторони проживали спільно, як сімя, були повінчені, бажали дітей. Чому сторони не одружилися офіційно їй не відомо. Відповідач постійно привозив позивачку на роботу та забирав з роботи. Вони сімями часто зустрічалися, неодноразово були у буднку сторін у с. Родниківка, який вони разом купували. ОСОБА_2 Оквана вела город. Будинок в с. Родиківка був облаштований. Там були нормальні умови для проживання. За чиї кошти робився ремонт у будинку їй не відомо, але планували та купували необхідне в будинок сторони разом.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що сторін знає з 2006 року з моменту продажу будинку його матері в с. Родниківка. Першого разу будинок приїхали дивитися відповідач зі своїм батьком. На другий раз відповідач зі своїм батьком приїхали вже говорити конкретно за ціну будинку. Відповідач привозив завдаток за будинок, решту коштів було переведено через «ПриватБанк». На даний час він є сусідом в с. Родниківка. На городі в основному поряється мати відповідача, яка раз у рік приїзжає, інколи бачив і ОСОБА_2. Хто робив ремонт в будинку не знає, але огорожу робили відповідач зі своїм батьком. Чи проживали сторони разом йому не відомо, але бачив ОСОБА_2, як сусід коли встановлювали межу між їхніми городами, також ОСОБА_2 вчинила сварку з ним за доски.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з відповідачем, як чоловіка та дружиною, посилаючись на положення ст. 74 СК України.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Про що зазначено і в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Факт спільного проживання позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 в період з квітня 2003 року по лютий 2009 року підтверджується, як показаннями свідків допитаних в судовому засіданні, так і поясненнями самих позивача та відповідача. Крім того, даний факт підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме: свідоцтвом про вінчання від 21 лютого 2005 року(а.с. 6); довідкою Родниківської сільської ради № 359 від 26.09.2011 року, в якій зазначено, що з 13 жовтня 2006 року по березень 2009 року ОСОБА_2 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 та вела спільне господарство з ОСОБА_3; актом РЕУ № 2 за № 3041 від 25.07.2011 року, згідно якого ОСОБА_3 з липня 2003 по травень 2005 року проживав без реєстрації АДРЕСА_3, тобто відповідач проживав у квартирі матері позивача (а.с. 12). Крім того, в судовому засіданні зясовано, що сторони з червня 2003 року по лютий 2009 року не перебували у будь-якому іншому шлюбі.

В даному випадку встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки повязано з визнанням права на майно придбаного за період спільного проживання.

Враховуючи, що лише з набранням чинності Сімейного Кодексу України 01 січня 2004 року зявилися правові підстави набуття права на майно незалежно від реєстрації шлюбу, тому суд вважає, що факт спільного проживання позивача та відповідача в даному випадку підлягає встановленню з 01 січня 2004 року по 1 лютого 2009 року.

Що ж стосується вимоги позивача щодо визнання за нею права на майно придбаного в період її спільного проживання однією сімєю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_11 з квітня 2003 року по 1 лютого 2009 року, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позов в цій частині є необгрунтований. Позивачем не вказано на яке майно необхідно визнати право, жодного документу на майно, яке придбано в період спільного проживання не надано, тому суд позбавлений можливості зясувати в який період придбано те чи інше майно. В звязку з цим і не може вирішуватися питання щодо поновлення позивачу строку звернення до суду з даною вимогою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 74 СК України, ст.ст. 3, 60, 61, 209, 213-215, 218, 256-258 ЦПК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права на майно- задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з 01 січня 2004 року до 01 лютого 2009 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення.

Головуюча Л.С. Годік