У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про відшкодування заподіяної ушкодженню здоров'я одноразової грошової компенсації за ядерну шкоду,

в с т а н о в и в:

у квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування заподіяної ушкодженню здоров'я одноразової грошової компенсації за ядерну шкоду, посилаючись на те, що у зв'язку з виконанням ним службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 26 квітня 1986 року по 1999 рік на роботах в зоні іонізуючого випромінювання його здоров`ю завдано шкоду, внаслідок чого він отримав 2 групу інвалідності (довічно). Вказує, що відповідно до ст.1189 ЦК України, ч.1 п.1 ст.15 ЦПК України, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 25 травня 1963 року, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має цивільне право на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням його здоров`я на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС.

Станом на квітень 2016 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради не відшкодувало йому шкоду заподіяну здоров`ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради на свою користь шкоду у розмірі 62 010 грн, що є розміром збитків у порушення його цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної здоров`ю під час ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 2 групи.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 22 квітня

2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від

17 серпня 2016 року, відмовлено у відкритті провадження по даній справі з підстав передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у вищезазначеній справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня

2012 року № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також статтею 17 КАС України, та дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а відтак правильно відмовив у відкритті провадження у справі.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту ухвали Славутицького міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про відшкодування заподіяної ушкодженню здоров'я одноразової грошової компенсації за ядерну шкоду, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна