УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання зняття заборон,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним договір іпотеки № 14.13533/1 від 18 лютого 2010 року, укладений між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»);

- зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зняти заборону з нерухомого майна по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 лютого 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 є майновим поручителем ОСОБА_7

ОСОБА_4 зазначав, що за умовами вищевказаного договору ним було передано в іпотеку нерухоме майно, реєстраційний номер 10663685, загальною площею 587 кв.м, (цільове призначення - нежиле приміщення) разом з усіма приналежностями, необхідними для його експлуатації, яке знаходиться по АДРЕСА_1 та належало позивачу на праві власності відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2009 року.

Посилаючись на те, що на час укладення спірного договору предмета іпотеки за вказаною адресою не існувало, його реєстраційні дані не належать нежитловому приміщенню, розташованому за вищевказаною адресою, а також на те, що договір іпотеки містить відомості, які є істотними, про площу предмета іпотеки 587 кв.м., а фактична площа приміщення, відповідно до рішення суду від 21 серпня 2009 року складає 733,8 кв.м, що істотно впливає на опис предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації про дійсну площу майна, ОСОБА_4 позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки № 14.13533/1 від 18 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1317, щодо надання в іпотеку нежитлового приміщення, загальною площею 587 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1.

Знято заборону з нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзіпредставник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» істотними умовами договору іпотеки є: для іпотекодавця та іпотекодержателя юридичних осіб відомості про: для резидентів найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців; для нерезидентів найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотеко держателя фізичних осіб відомості про: для громадян України прізвище, імя, по-батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів для іноземців, осіб без громадянства-прізвище, ім'я, по-батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що в договорі відсутній опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, а саме: дані про дійсну площу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що нерухоме майно, яке зазначено у договорі іпотеки та у рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2009 року є одним і тим же об'єктом нерухомості, що підтверджується низкою ідентифікуючих ознак, зазначених у договорі іпотеки, зокрема, реєстраційний номер предмету іпотеки: 10663685, який вказаний як у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, так і у договорі іпотеки; підставою набуття права власності іпотекодавцем предмета іпотеки є саме рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2009 року; адреса предметаіпотеки, зазначена в договорі іпотеки, повністю відповідає адресі об'єкту нерухомості, що зазначений в рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2009 року, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для ідентифікації об'єкта нерухомого майна, переданого ОСОБА_4 в іпотеку, з нерухомим об'єктом, зазначеним у рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2009 року, відповідно до якого іпотекодавець набув права власності на нього.

За викладених обставин апеляційний суд вмотивовано виходив з того, що невідповідність площі нерухомого майна не впливає на зміст та обсяг взаємних прав та обов'язків сторін, а сторони правочину не позбавлені права внести зміни до договору шляхом внесення окремого додатку до нього.д

Доводи касаційної скарги з посилання на пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що згідно відбитку поштового штемпеля (а. с. 44) апеляційна скарга відправлена з відділення поштового зв'язку 06 липня 2015 року, а тому вона подана в передбачені ч. 1 ст. 294 ЦПК України строки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана