Справа № 759/6804/15-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/880/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Раййфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом і зазначав, що 23 жовтня 2016 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 014/95-04/303М, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 75000 доларів США з терміном їх повернення до 23 жовтня 2016 року, зі сплатою 14 % річних. Цього ж дня між банком та ОСОБА_6 укладений договір поруки № 95-04/303/1. Відповідачка ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 2 грудня 2014 року становить 30250,32 доларів США, що по курсу НБУ складає 456962 грн.62 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2015 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованість по кредитному договору в розмірі 30250,32 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 2 грудня 2014 року становить 456962 грн.64 коп., судові витрати пропорційно з кожного по 913 грн.50 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове , яким в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, суд першої інстанції не врахував незначну суму заборгованості за кредитом та процентами, що на думку апелянта не дає підстав для дострокового стягнення заборгованості. Крім того, суд не звернув уваги, що банк в односторонньому порядку збільшував процентну ставку, без згоди поручителя, що дає підстави вважати поруку припиненою, а також, на думку апелянта, сума боргу заявлена позивачем не відповідає дійсності у зв'язку з неправомірним нарахуванням процентів за користування кредитом.

В судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6 та його представники не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується розпискою (а.с.171), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення залишити без мін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 23 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачкою ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/95-04/303М, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 75000 доларів США зі строком їх повернення 23 жовтня 2016 року.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом безготівкового перерахування на поточний та/чи транзитний рахунок.

У забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 23 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір поруки № 95-04/303/1, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_3

Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 2 грудня 2014 року заборгованість становить 30250,32 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 27838,92 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом 5101,77 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 1726,71 доларів США, пені за прострочення кредиту та відсотків у сумі 686,69 доларів США, що еквівалентно 10342 грн.96 коп.

17 грудня 2014 року на адресу відповідачів була направлена вимога про дострокове повернення частини кредиту що залишилася та нарахованих процентів, яка задоволена не була.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_3 не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, які забезпечені договором поруки з боку ОСОБА_6, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається із суми заборгованості за кредитом, відсотками та пені, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Проте повністю погодитись з рішенням суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед ОСОБА_3, надав останній грошові кошти.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань по кредитному договору, у останньої утворилась заборгованість, що станом 2 грудня 2014 року становить 30250,32 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 456962 грн. 62 коп. яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 27838,92 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 420535 грн.92 коп., заборгованості за відсотками у сумі 1726,71 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 26083 грн.76 коп., пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків у сумі 686,69 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 10342 грн.96 коп..

Відповідно до ч.2 ст.1052 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Згідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Так, у відповідності до вимог п. 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

17 грудня 2014 року банк направив позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_6 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.26, 27), однак вимоги виконані не були, що дало банку право звернутися до суду з позовом (квітень 2015 року).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Встановивши, що ОСОБА_3 було допущено порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у банку виникло право вимоги дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів, сплати пені, у порядку встановленому договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в тій частині, що на момент пред'явлення банком вимоги до позичальника та поручителя, а також на момент звернення до суду у боржника існувала незначна заборгованість, а тому підстав для дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів не було, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки саме по собі неналежне виконання зобов'язань позичальником дає підстави банку вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідачами не оспорюється наявність заборгованості по кредиту та відсоткам станом на 2 грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відсоткова ставка була змінена банком в односторонньому порядку, без згоди поручителя, що дає підстави вважати договір поруки припиненим, не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх аргументів відповідачем ОСОБА_6 не надано. Натомість, за умовами кредитного договору, за виконання якого поручався ОСОБА_6, для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 14 % (п.3 договору), яка і була застосована банком при розрахунку заборгованості (а.с.7-10).

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту та нарахованих процентів, суд першої інстанції залишив поза увагою валюту, у якій нарахована пеня та ухвалив рішення, яким стягнув пеню у доларах США.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, яка встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні.

Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фіксованою санкцією. Отже положення ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України. Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Таким чином, сума пені за несвоєчасне погашення кредиту складає заборгованість за сумою пені - еквівалент 686,69 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 10342 грн.96 коп.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його резолютивної частині в іншій редакції.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2015 року - змінити, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариств «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору в розмірі 29563,63 доларів США, що становить за курсом НБУ 446619 грн.68 коп. і складається з заборгованості за кредитом 27838,92 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 420535 грн.92 коп., заборгованості за відсотками 1726,71 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 26083 грн.76 коп., та 10342 грн.96 коп. пені за прострочення кредиту та відсотків.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: