АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4429/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1600/16Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.

суддів: Омельченко Л.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцького міського пологового будинку, третя особа - Кременчуцька міська рада, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконної стимуляції плогової діяльності, що призвела до інтранатальної загибелі дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Кремеечуцького міського пологового будинкупро відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконної стимуляції пологової діяльності, що призвела до інтранатальної загибелі дитини.

В обґрунтування позову (з урахуванням уточненого позову та заявою про збільшення позовних вимог) посилалася на те, що 24.04.2014 року вона поступила до міського пологового будинку м.Кременчука з діагнозом: «Вагітність 40-41 тиждень. Обвиття пуповини навколо шиї плоду» для родорозрішення. Після її обстеження лікарі вибрали очікувальну тактику. З 24.04.2014 року до 28.04.2014 року вона відчувала погіршення самопочуття та збільшену рухову активність плоду, про що неодноразово скаржилася лікарям під час обходів. 28.04.2014 року під час чергового огляду їй зробили амніотомію, а через 2 години поставили крапельницю з окситоцином для штучного родозбудження. Ці дії з нею не узгоджувалися, а діяли на власний розсуд. Після встановлення діагнозу дистрес плоду їй запропонували зробити Кесарів розтин, на що вона та її чоловік дали згоду. Дитину дістали вже нежиттєздатною. На 7 день життя її дитина померла від гіпоксично-ішемічних вражень головного мозку, які вона здобула під час пологів.

Позивачка вважає дії лікарів міського пологового будинку м.Кременчука незаконними та прохала суд визнати заходи її штучного родорозбудження незаконним, стягнути з Комунального Закладу охорони здоров*я «Кременчуцький міський пологовий будинок» завдану матеріальну шкоду в розмірі 17266 грн., матеріальну шкоду в розмірі 74412 грн. та судові витрати.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Кремеечуцького міського пологового будинку, третя особа - Кременчуцька міська рада, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконної стимуляції плогової діяльності, що призвела до інтранатальної загибелі дитини задоволено частково.

Визнано заходи штучного родозбудження ОСОБА_2 незаконними.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги у вказаній частині задовольнити у повному обємі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення оскаржено позивачкою ОСОБА_2 лише в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в силу ч.1 ст. 303 ЦПК України в частині інших позовних вимог в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інтсанції було встановлено, що 22.04.2014 року ОСОБА_2 була направлена дільничним лікарем акушером-гінекологом в пологове відділення на підготовку до пологів з діагнозом вагітність перша 40-41 тиждень. Однократне обвиття пуповиною навколо шиї плоду. Оглянута завідуючою пологовим відділенням ОСОБА_3, розроблений план ведення вагітної. Проведено обстеження. УЗ-обстеження від 25.04.2014 року. Проводилося динамічне спостереження за вагітною і кардіомоніторне обстеження за станом плоду, патології не виявлено.

Згідно наказів МОЗ України №417 від 15.07.2011 року «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні» п.5, та №901 від 27.12.2006 року «Про затвердження клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність» 28.04.2014 року в зв*язку з готовністю пологових шляхів і терміном вагітності 41 тиждень проведена амніотомія з наступним родозбудженням.

Але від ОСОБА_2 письмова згода на штучне родозбудження не була отримана. Дане твердження не заперечувалося представниками відповідача, та допитаними в суді перщої інстанції свідками ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Дістрес плоду в першому періоді пологів і в зв*язку з відсутністю умов для швидкого розродження консиліумом прийнято рішення про ургентне розродження шляхом Кесарева розтину, згода на проведення Кесарева розтину була отримана від позивача та її чоловіка.

З часу проведення штучного родозбудження та до проведення Кесарева розтину пройшло майже 6 годин. Початок операції 28.04.2014 року о 13.05 хв. Народжена дитина переведена у відділення інтенсивної терапії новонароджених. Стан при переводі термінальний. На протязі 6 діб проводилась інтенсивна терапія, без ефекту.

Відповідно до довідки службового розслідування по випадку смерті дитини ОСОБА_2 /Решетило/ С.М., що померла 04.05.2014 року в міському пологовому будинку м.Кременчука зазначено, що формулювання діагнозів в первинній медичній документації не відповідає вимогам МКБ-10.

В історії пологів відсутня інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики та лікування, в історії пологів відсутня написана власною рукою інформована згода жінки на проведення індукції пологів, хоча лікарем акушером-гінекологом зазначено, що згода була отримана.

Відповідно до висновку смерть дитини настала внаслідок важкої асфіксії, що ймовірно настала внаслідок розвитку фето-плацентарної трансфузії на фоні дистресу плоду та однократного тугого обвиття пуповини навколо шиї плоду. Виявлені зауваження не стали причиною смерті дитини.

Допитані в суді першоії інстанції завідуюча відділенням та черговий лікар пологового будинку підтвердили, що згоди на проведення штучного родозбудження від пацієнта не було отримано.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про визнання заходів штучного родозбудження незаконними та відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачкою жодним чином не доведено заподіяння їй моральної шкоди з вини відповідача, не обґрунтовано її розмір та не відсутні підстави для визнанням протиправними дій відповідача, оскільки не надано доказів їх протиправності чи незаконності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з зазначеними висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України - моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пп. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки позивач ОСОБА_2 зазнала фізичного болю внаслідок введення в організм позивачки окситоцину для підсилення пологової діяльності, моральних переживань у зв'язку з самовільним вибором лікарем способу пришвидшення пологів та прийняття рішення у вигляді внутрішньовенного введення препарату окситоцину без її дозволу та з відчуттям страху за майбутній стан здоров'я народженої дитини; душевних переживань, у зв»язку із самою втратою новонародженої дитини, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивачка, врахувавши зміни у її життєвих і громадських стосунках, погіршення самопочуття, необхідність звернення за кваліфікованою допомогою до лікаря-психіатра, колегія суддів приходить до висновку щодо обгрунтованості вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, у ст. 3 ЦПК зазначається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Стаття 33 ЦПК України передбачає порядок заміни неналежного відповідача, де суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд позбавлений можливості за своєю ініціативою проводити заміну неналежного відповідача.

Як вбачається із Статуту міського пологового будинку, затвердженого рішенням міської ради від 28.10.2014 року, міський пологовий будинок є неприбутковою бюджетною установою, що заснована на комунальній власності територіальної громади м.Кременчука в особі Кременчуцької міської ради і підпорядкована управлінню охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Фінансування установи проводиться за рахунок коштів місцевого бюджету (фінансується головним розпорядником - управлінням охорони здоровя виконавчого комітету Кременчуцької міської ради).

Таким чином, Кремеечуцький міський пологовий будинок не може вважатися належним відповідачем у справі в частині відшкодування шкоди, оскільки не є розпорядником коштів, не є зобов'язаною особою в даних матеріальних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Однак, ОСОБА_2 своїм правом щодо залучення належного відповідача не скористалася, а місцевий суд безпідставно не залучив належного відповідача у справі.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Кременчуцького міського пологового будинку про відшкодування моральної шкоди, з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 до Кременчуцького міського пологового будинку про відшкодування моральної шкоди, у звязку із предявленням позовних вимог до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, п.1,2, 3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Кременчуцького міського пологового будинку про відшкодування моральної шкоди.

У позові ОСОБА_2 до Кременчуцького міського пологового будинку про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_6

ОСОБА_7

ВІРНО: