АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5439/16 Справа № 202/9536/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Дніпро

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Козлова С.П.,

при секретарі: Гулієву М.І.о., ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду за захистом честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог вказував, що 21 травня 2015 року Індустріальним районним судом ОСОБА_5 ухвалено рішення за його позовом до КПНЗ «ДЮСШ 11» ДМР про визнання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконними. Позовні вимоги судом були задоволені частково - визнано незаконними накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зобов'язано КПНЗ «ДЮСШ 11» ДМР здійснити нарахування та виплату ОСОБА_6 заробітної плати за 02 березня 2015 року, як за відпрацьований ним робочий день.

При ухвалені рішення суд врахував пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які в судовому засіданні зазначили, що 02 березня 2015 року вони бачили ОСОБА_6 на робочому місці, оскільки забирали учнів із занять.

25 червня 2015 року Самарським відділенням поліції Дніпропетровського відділу поліції за його заявою відкрито кримінальне провадження № 0001046 за ч.І ст.172 КК України. При проведені процесуальних дій 12 серпня 2015 року та 13 серпня 2015 року, в якості свідків були допитані ОСОБА_4 та ОСОБА_3., які підтвердили, що бачили 02 березня 2015 року ОСОБА_6 на робочому місці.

Однак 19 вересня 2015 року, на допиті в Самарському відділенні поліції Дніпропетровського відділу поліції, ОСОБА_4 та ОСОБА_3. надали повністю протилежні покази, відповідно до яких стверджували, що ОСОБА_6 не з'явився 02 березня 2015 року у КПНЗ «ДЮСШ 11» ДМР та не проводив занять згідно розкладу. Зазначає, що у зв'язку з присутністю на останньому допиті директора СШ №11 ОСОБА_7 с всі підстави припускати той факт, що саме присутність свого керівника вплинула на зміну в дачі показань. Вважає, що дії відповідачів перешкоджають здійсненню та досягненню об'єктивної істини у справі, змінюючи покази, у зв'язку з чим відносно них відкрито кримінальне провадження № 0001620 щодо дачі завідомо неправдивих показань.

Позивач вказував, що застосовуючи обман, відповідачі намагаються переконати правоохоронні орган, що ОСОБА_6 чинить аморально, порушує трудову дисциплін та зневажає закон. Особливістю ділової репутації є те, що позивач працює викладачем з шахів вже понад 25 років. За всі роки плідної праці він не зазнавав такого приниження. Не правдиві свідчення відповідачів є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності. Просив суд визнати показання, які надали відповідачі на допиті 19 вересня 2015 року такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Крім того йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях, переживаннях, оскільки відповідачі принизили його в очах прокурора, зробивши з позивача непорядну людину. Моральну шкоду оцінює у 3000 грн., яку й просив стягнути з відповідачів у рівних частинах.

Також просив стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_3І позов не визнала, зазначила, що давала пояснення в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровську за проханням ОСОБА_6 Разом з цим вона не пам'ятає, що було 02 березня 2015 року. Щодо показань, які нею були надані 12 серпня 2015 року зазначила, що ці показання писала зі слів позивача. 19 вересня 2015 року в Самарському відділенні поліції Дніпропетровського відділу поліції надала правдиві покази.

Відповідач ОСОБА_4 також позов не визнала, вказала, що давала покази в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровську за проханням ОСОБА_6 19 вересня 2015 року в Самарському відділенні поліції Дніпропетровського відділу поліції надала правдиві покази.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У п.15 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» дано роз'яснення про те, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням

В пп. 3, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України, роз'яснено, що при розгляді справ суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, які за змістом або формою порочать честь, гідність громадянина чи організації.

Обов'язок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача - обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред'явлено позов.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі .

Відмовляючи в задоволенні позову про захист честі, гідності, суд обгрунтовано, з посиланням на вказані розяснення, дійшов висновку, що ОСОБА_6 пред'явив позов про спростування інформації, яка міститься у протоколі допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4П, як свідків у кримінальному провадженні, щодо їх пояснень, як свідків, наданих в цивільній справі, розглянутій судом.

Такі вимоги про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження, щодо пояснень свідків в кримінальній справі, означають повторну судову оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Стосовно відшкодування позивачу моральної шкоди та судових витрат то вказані вимоги є взаємоповязаними з позовом про захист честі. гідності, ділової репутації, тому суд правильно відмовив і в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто- рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Сімоновича- відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: ОСОБА_8

ОСОБА_9