АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2840/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1568/16Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Прядкіної О.В., Бутенко С.Б.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» про стягнення одноразової премії, невиплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» (далі - ОСОБА_4) «Полтаватурист» про стягнення одноразової премії, невиплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В позовній заяві посилався на те, що з 01 серпня 1997 року по 15 лютого 2008 року він працював на підприємстві відповідача. У день звільнення начебто з ним був проведений остаточний розрахунок, але не було виплачено одноразову премію в розмірі 40900 грн. за результатами фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік.

Просив стягнути з ОСОБА_4 «Полтаватурист» на його користь одноразову премію в розмірі 40900 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, де зазначив про необхідність застосування ст. 117 КЗпП України та стягнути з відповідача також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 15 лютого 2008 року (день звільнення) по 22 липня 2015 року (день звернення до суду).

Остаточно ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 «Полтаватурист» на його користь одноразову премію в розмірі 40 900 грн. за результатами фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік, а також 414 568, 80 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Полтаватурист» про стягнення одноразової премії, невиплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 «Полтаватурист» на користь ОСОБА_3 40 900 грн. 00 коп. невиплаченої премії за 2006 рік, 414 568 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки повного розрахунку (з 15 лютого 2008 року по 22 липня 2015 року), а всього 455 468 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 «Полтаватурист» судовий збір на користь держави у розмірі 4554 грн. 68 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2016 року заяву ОСОБА_4 «Полтаватурист» про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 «Полтаватурист» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив залишити скаргу ОСОБА_4 Полтаватурист» без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року без змін, як таке, що прийнято із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Cудом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 01 серпня 1997 року рішенням правління Українського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур» був призначений генеральним директором ЗАТ «Полтаватурист» - директором туркомплексу «Турист». 29 липня 2002 року він був призначений головою правління ЗАТ «Полтаватурист». 15 липня 2008 року позивача було звільнено з посади голови правління згідно ст.39 КЗпП України.

17 травня 2011 року ЗАТ «Полтаватурист» було перейменоване у Приватне Полтавське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Полтаватурист».

Як вбачається з матеріалів справи, з 15 лютого 2008 року по 11 липня 2011 року ОСОБА_3 працював на посаді радника голови правління ОСОБА_4 «Полтаватурист» та був звільнений з займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд, посилаючись на ст.ст 116, 117 КЗпП України виходив з того, що на час звільнення позивачу не було виплачено одноразову премію в розмірі 40900 грн. за результатами фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік, що підтверджується листами від 30 листопада 2011 року №720, 721 голови правління ОСОБА_4 «Укрпрофтур».

При цьому, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу дійсно не була виплачена премія за 2006 рік в сумі 40 900 грн. та за 2009 рік в сумі 32 900 грн.

Проте, колегія суддів, з таким висновком суду погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці», структуру заробітної плати, зокрема, складає основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців та додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 64 ЦПК України зазначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем ОСОБА_3 не було надано належних доказів на підтвердження факту нарахування йому одноразової премії в розмірі 40 900 грн. за результатами фінансово-господарської діяльності підприємства за 2006 рік.

При цьому, ксерокопії листів ОСОБА_4 «Укрпрофтур» (а.с.7-8) не можуть вважатися обґрунтованими доказами невиплати позивачу премії, оскільки копії належним чином не завірені, оригіналів вказаних листів суду не надано, як і не надано належно завірених копій чи оригіналів наказів про преміювання, а представник відповідача заперечує наявність вказаних наказів.

Крім того, ОСОБА_4 «Укрпрофтур» хоча і є засновником ОСОБА_4 «Полтаватурист», однак є іншою юридичною особою.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як вбачається з матеріалів справи, з часу постановлення ухвали про відновлення провадження у справі від 02 листопада 2015 року, відповідач ОСОБА_4 «Полтаватурист» про судові засідання суду першої інстанції 22 грудня 2015 року та 21 січня 2016 року належним чином не повідомлявся, копію заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог не отримував, відомостей про отримання відповідачем судових повісток або інших судових повідомлень матеріали справи не містять.(а.с. 32-44).

Відтак, доводи в запереченні ОСОБА_3 про те, що відповідач був належним чином повідомлений про судові засідання, є безпідставними.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 «Полтаватурист» було позбавлено можливості подати до суду першої інстанції докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову, так як не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, колегія суддів приймає до уваги докази, приєднані ОСОБА_4 «Полтаватурист» до апеляційної скарги та надані під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Так, відповідно до акту перевірки документації ОСОБА_4 «Полтаватурист» від 12 серпня 2015 року на предмет наявності розпорядження голови Наглядової ради Товариства №282 від 27 березня 2007 року, комісією, створеною відповідно до наказу голови правління ОСОБА_4 «Полтаватурист» № 6 - О від 10 серпня 2015 року у складі: голова комісії - головний бухгалтер ОСОБА_4 "Полтаватурист" ОСОБА_5, член комісії - юрисконсульт ОСОБА_4 "Полтаватурист" - ОСОБА_6, член комісії - головний економіст ОСОБА_4 "Полтаватурист" ОСОБА_7 проведено огляд кадрової, бухгалтерської, вхідної, вихідної документації на предмет наявності розпорядження голови Наглядової ради Товариства №282 від 27 березня 2007 року про преміювання ОСОБА_3 на суму 40900 гривень 00 коп., в результаті чого встановлено наступне:

Розпорядження голови Наглядової ради товариства від 27 березня 2007 року №282 про преміювання ОСОБА_3 на суму 40900 гривень 00 коп. у документації «ПрАТ «Полтаватурист» відсутнє. Згідно вхідної кореспонденції за період з березня 2007 року по липень 2011 року і розпорядження голови Наглядової ради Товариства від 27 березня 2007 року №282 на адресу Товариства не надходило. Згідно кадрової документації за період з березня 2007 року по липень 2011 року відповідний наказ на виконання розпорядження голови Наглядової ради Товариства від 27 березня 2007 року №282 не видавався, а тому і підстав для нарахування зазначених премій на було.

Згідно бухгалтерської документації за період з березня 2007 року по липень 2011 року кошти на виконання розпорядження голови Наглядової ради Товариства від 27 березня 2007 року №282 не нараховувалися та не виплачувалися.

Відповідно до відомостей персоніфікації за період з березня 2007 року по липень 2011 року кошти згідно розпорядження голови Наглядової ради товариства від 27 березня 2007 року №282 про преміювання ОСОБА_3 на суму 40900 гривень 00 коп. не нараховувалися. (а.с. 59-77).

Згідно оригіналу наказу № 12-к від 11 липня 2011 року про звільнення ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням з відображеним кінцевим розрахунком при звільненні та його підписом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в той же час відповідач надав докази, які спростовують доводи ОСОБА_3

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 «Полтаватурист» підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення одноразової премії, невиплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахункунеобхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 2 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Полтавського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Полтаватурист» про стягнення одноразової премії, невиплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б.Бутенко

ОСОБА_8

Згідно оригіналу ОСОБА_1