Справа № 199/6125/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2016 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Сидоренко А.О.

За участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Луценко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійні вимоги, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4, про встановлення факту наявності права власності на частину домоволодіння, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 просить суд:

- встановити факт наявності права власності на 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, що було набуто на підставі свідоцтва про право власності від 24 квітня 1987 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства;

- визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що померла є матір'ю позивачки. ОСОБА_5 отримала право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 квітня 1987 року Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська. 06 травня 1987 року ОСОБА_5 отримала право власності на 1/4 частину зазначеного домоволодіння в порядку спадкування після свого померлого чоловіка ОСОБА_6 Інші 1/4 частини домоволодіння отримала дочка померлого ОСОБА_6- ОСОБА_7, яка 23 червня 1987 року подарувала свою частину домоволодіння її матері ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23 червня 1987 року за реєстровим № 1-1938. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_5 та після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивачка звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділенням комунального господарства м. Дніпропетровська від 24 квітня 1987 року. Оригінал зазначеного свідоцтва втрачений, за таких обставин, нотаріусом відмовлено позивачці у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері і вона за захистом свого права вимушена звернутися до суду.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються.

Представник Дніпропетровської міської ради Луценко Н.В. проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі, оскільки міська рада прав позивачки не порушувала.

Треті особи Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. ОСОБА_4 про причини неявки суд не повідомив. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно копії свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 6), ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна померлій:

- 1/4 частка домоволодіння АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (т. 1 а.с. 11);

- 1/4 частка домоволодіння АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі договору дарування, що підтверджується копією відповідного договору (т. 1 а.с. 12-13),

- 1/2 частка домоволодіння АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 квітня 1987 року Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (т.1, а.с. 217).

ОСОБА_5 за життя зареєструвала свої право власності на вказане нерухоме майно згідно порядку, який діяв на час виникнення права власності, що підтверджується довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 14).

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_5 за життя видала заповіт (т. 1 а.с. 7), посвідчений 15 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Євчук І.Л., за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла позивачці ОСОБА_3.

Зазначений заповіт за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (т. 1 а.с. 77-78) на час смерті ОСОБА_5 був чинним.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З копії спадкової справи до майна ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 своєчасно 04 грудня 2012 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 71).

05 листопада 2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т. 1 а.с. 107), за якою ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки спадкоємцем ОСОБА_3 не надано до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, видане Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства м. Дніпропетровська 24 квітня 1987 року.

Вирішуючи питання щодо того, чи є Дніпропетровська міська рада належним відповідачем по справі, суд враховує роз'яснення, викладені у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки спадщину прийняла лише позивачка, то нею правильно визначено відповідачем відповідну територіальну громаду в особі відповідного органу місцевого самоврядування.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке належало спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності, суд виходить з наступного.

Дослідженими судом доказами поза всяким розумним сумнівом встановлений факт того, що зазначений правовстановлюючий документ було втрачено, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка не може відновити втрачений правовстановлюючий документ і на відповідний запит до Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради отримала відмову.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, також враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, за яким відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Оскільки позивачка є спадкоємцем за заповітом, який у встановлені законом строк та спроб прийняв спадщину, але не може реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину, єдиним ефективним способом реалізації її права є визнання за нею права власності на таке спадкове майно.

За наведених обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на іншу частину домоволодіння, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та на підставі договору дарування, суд виходить з наступного.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-78цс13 від 25 грудня 2013 року, за яким відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

На цей час наявні умови для одержання позивачкою свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, таке право позивачки на час розгляду справи в суді не порушене та не потребує судового захисту.

На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту наявності права власності на частину домоволодіння, суд виходить з того, що в цій частині судом вжито ефективного способу захисту порушеного права шляхом визнання за позивачкою права власності на частину домоволодіння, отже встановлення судом такого факту є надмірним і відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійні вимоги, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та ОСОБА_4, про встановлення факту наявності права власності на частину домоволодіння, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 квітня 1987 року Відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, в порядку спадкування за заповітом після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :

02.08.2016