Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2682/16 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Сапун О.А.,

суддів: Пільщик Л.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, заяву Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати бездіяльність Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» при ненаданні їй основних щорічних відпусток за 2013 2014 навчальний рік та за 2014 2015 навчальний рік неправомірною. Зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» видати наказ про надання їй відпустки за 2013 2014 навчальний рік в кількості 24 календарних днів, з 03 липня 2015 року по 26 липня 2015 року включно, з виплатою компенсації за частину невикористаної відпустки у кількості 32 календарних днів та з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі ставки заробітної плати згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту», а також надати щорічну відпустку за 2014 2015 навчальний рік в кількості 32 календарних днів, з 27 липня 2015 року по 27 серпня 2015 року включно, з виплатою компенсації за невикористану відпустку у кількості 24 календарних днів та з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі ставки заробітної плати згідно зі статтею 57 Закону України «Про освіту».

Окрім того, у звязку з порушенням Державним вищим навчальним закладом «Запорізький будівельний коледж» законних прав на відпочинок, їй спричинено моральну шкоду. ОСОБА_1 з вини відповідача вона фактично була позбавлена гарантованого Конституцією України права на відпочинок. До того ж вона є інвалідом 3 групи, а тому, враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, якою гарантовано відшкодування моральної шкоди працівнику, права якого порушено, з урахуванням стану її здоровя та ступеня моральних страждань, яких вона зазнала внаслідок порушення її права на відпочинок, просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» при ненаданні щорічної основної відпустки неправомірною. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 1 500 гривень. В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» у дохід держави судовий збір 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» подали апеляційні скарги.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про зобовязання відповідача вчинити певні дії скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобовязано Державний вищій навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» видати наказ про надання ОСОБА_3 відпусток за період роботи за 2013-2014 навчальній рік та за 2014-2015 навчальний рік. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_3 подала до апеляційного суду Запорізької області заяву, у якій просить ухвалити додаткове рішення у справі. Посилається на те, що апеляційний суд вирішив не всі заявлені нею вимоги. Додатковим рішенням просить зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» видати наказ про надання їй відпустки за 2013 2014 навчальний рік в кількості 24 календарних днів, з виплатою компенсації за частину невикористаної відпустки у кількості 32 календарних днів, виходячи з того, що повна відпустка педагогічним працівникам складає 56 календарних днів та з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі ставки заробітної плати згідно зі статті 57 Закону України «Про освіту». Зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» видати наказ про надання їй основної щорічної відпустки за 2014 2015 навчальний рік в кількості 32 календарних днів з виплатою компенсації за частину невикористаної відпустки у кількості 24 календарних днів та з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі ставки заробітної плати згідно зі статті 57 Закону України «Про освіту».

Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» звернувся до апеляційного суду Запорізької області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції не вирішено питання перерозподілу судових витрат, а саме: суд не повернув зайво сплачену коледжем суму судового збору у розмірі 804 грн. 40 коп.

Обговоривши доводи заяви, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, заява Державного вищого навчального закладу«Запорізький будівельний коледжу» про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 316 ЦПК України в рішенні апеляційного суду зазначаються наслідки розгляду апеляційної скарги, які формулюються у резолютивній частині із зазначенням висновку апеляційного суду, розподілу судових витрат, строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Згідно пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК України.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати бездіяльність Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» при ненаданні їй основних щорічних відпусток за 2013 2014 навчальний рік та за 2014 2015 навчальний рік неправомірною. Зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» видати наказ про надання їй відпустки за 2013 2014 навчальний рік в кількості 24 календарних днів, з 03 липня 2015 року по 26 липня 2015 року включно, з виплатою компенсації за частину невикористаної відпустки у кількості 32 календарних днів та з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі ставки заробітної плати згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту», а також надати щорічну відпустку за 2014 2015 навчальний рік в кількості 32 календарних днів, з 27 липня 2015 року по 27 серпня 2015 року включно, з виплатою компенсації за невикористану відпустку у кількості 24 календарних днів та з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі ставки заробітної плати згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту».

Окрім того, у звязку з порушенням Державним вищим навчальним закладом «Запорізький будівельний коледж» законних прав на відпочинок, їй спричинено моральну шкоду, яку оцінила у 25 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» при ненаданні щорічної основної відпустки неправомірною. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 1 500 гривень. В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про зобовязання відповідача вчинити певні дії скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобовязано Державний вищій навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» видати наказ про надання ОСОБА_3 відпусток за період роботи за 2013-2014 навчальній рік та за 2014-2015 навчальний рік. В іншій частині рішення суду першої інстанції, залишено без змін.

З вищенаведеного слідує, що при ухваленні 15 червня 2016 року апеляційною інстанцією судового рішення у даній справі було здійснено вмотивований висновок суду по суті усіх заявлених ОСОБА_3 позовних вимог. Зі змісту судових рішень вбачається, що позов в частині визначення тривалості відпустки та виплати матеріальної допомоги на оздоровленнязалишений без задоволення через його передчасність.

З урахуванням викладеного, заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

За статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частини 1, пункту 2 частини 2 статті 4, пункту 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору дорівнює 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 містять дві вимоги немайнового характеру про визнання бездіяльності неправомірною і зобовязання вчинити певні дії, а також відшкодування моральної шкоди. На 01 січня 2015 року мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 1218 грн., отже ставка судового збору за позов ОСОБА_3, у якому обєднані дві вимоги немайнового характеру, дорівнює 974 грн. 40 коп. ( 487 грн. 20 коп. Х 2 ).

У пункті 1 частини 1, у частині 2 статті 7 Закону «Про судовий збір» зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

При перегляді в апеляційному порядку рішення у даній справі Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» не звертався до апеляційного суду Запорізької області з заявою про повернення судового збору.

Крім того, відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, за подачу апеляційної скарги Державний вищий навчальний заклад «Запорізький будівельний коледж» зобовязаний був сплатити судовий збір у розмірі 1 074 грн. 84 коп.Фактично сплатив 1339 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 131 від 26 квітня 2016 року ( а. с. 115 ).

Однак з урахуванням того, що судом першої інстанції при задоволенні вимог про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування моральної шкоди з відповідача у дохід держави стягнуто тільки 487 грн. 20 коп., а рішенням апеляційного суду Запорізької області на відповідача також покладено обовязок видати наказ про надання ОСОБА_3 відпустки, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про повернення судового збору у сумі 804 грн. 40 коп., оскільки у даному випадку переплата відсутня.

Керуючись статтею 220,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, заяву Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу «Запорізький будівельний коледж» про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: