Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Григоренка М.П., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю:позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника сільської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Радивилівського району, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та виділення 1/2 частки у спадковому майні,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам закону, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про нікчемність заповіту, складеного 09.07.2013 року його матірю, ОСОБА_5. Стверджує, що під час судового розгляду було встановлено, що секретар Крупецької сільської ради ОСОБА_6, яка посвідчувала заповіт, діяла у відповідності до вимог закону, в тому числі перевірила дієздатність заповідача, свободу її волевиявлення. Окрім того, показами свідків було встановлено, що заповіт був складений у відсутності сторонніх осіб. Доводить, що такі дії ОСОБА_5 не суперечать вимогам закону, оскільки заповідач має право на вчинення такої дії, як надання примірника заповіту для зберігання та надання його спадкоємцю. Пояснює, що мати змінила свій перший заповіт і про цю зміну йому не було відомо, а про існування заповіту від 09.07.2013 року він дізнався вже після смерті матері. Зауважує, що законом встановлено право особи змінювати заповіт, при чому кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який був складений перед ним. Покликаючись на те, що оскаржуваним рішенням суду його фактично позбавлено права на спадкування в повному обсязі, просить рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові за необґрунтованістю позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заповіт є нікчемним, оскільки складений особою, яка не мала на це повноважень, окрім

__________________________________________________________________________Справа № 568/195/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц 787/1560/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_8

цього, при його складанні не дотримані вимоги таємності, а тому з підстав ч.2 ст.215, ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається.

В задоволенні вимоги позивача про виділення 1/2 частини будинковолодіння за адресою: вул.Шевченка, 41 с.Крупець Радивилівського району Рівненської області суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що спадкодавець ні з ОСОБА_1, ані з ОСОБА_2 будь-яких договорів щодо їх участі у внесені коштів на переобладнання спірного будинковолодіння не укладала.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено: мати ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_5 померла 11 вересня 2015 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області 3 січня 2008 року, відповідно до якого заповіла все своє майно двом синам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях.

9 липня 2013 року спадкодавець ОСОБА_5 склала новий заповіт, посвідченний секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району, відповідно до якого заповіла все своє майно ОСОБА_2.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту від 9 липня 2013 року та визнання за ним права власності на ? частину спадкового майна, з тих підстав, що до дня смерті матері він із дружиною та дітьми проживали в належному матері будинку по вул..Шевченка, 41 в с.Крупець Радивилівського району, провів його капітальний ремонт, здійснив добудови та збудував сарай. Він є інвалідом другої групи і має право на обовязкову частку у спадковому майні. Враховуючи його вклад у ремонт будинку та право на обовязкову частку, просив визнати за ним право власності на ? частину спадкового майна.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до розяснень викладених в абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним заповіту та визнання права на ? частину будинку позивач посилався на те, що все своє життя проживав у спірному будинку, провів там капітальний ремонт: замінив підлогу, зробив перепланування в будинку, газифікував за свій рахунок, добудував веранду розміром 8 кв.м. на 6 кв.м, в якій розташована ванна кімната, льох 3 кв.м. на 6 м.кв. та побудував сарай 16 м.кв. на 6 м.кв. Окрім цього, має право на обовязкову частку у спадковому майні.

Під час провадження справи в суді позивач позовні вимоги не змінював, інших підстав визнання недійсним заповіту не вказав.

З яких саме підстав, передбачених законом, заповіт є недійсним, ОСОБА_5В не вказав ні в позовній заяві, ані під час провадження справи в суді першої та апеляційної інстанції. А тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, вимоги є безпідставними, таким що не ґрунтуються на нормах закону.

Вимоги позивача про право на частину будинку у звязку з тим, що він за свої кошти зробив капітальний ремонт, здійснив добудову до будинку та побудував сарай, регулюються нормами цивільного права про власність.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.

Однак, позивач не подав до суду жодного доказу, який би підтверджував його доводи про створення ним особисто або спільно з іншими особами нерухомого майна за адресою, де проживала спадкодавець ОСОБА_5 по вул..Шевченка, 41 в с.Крупець Радивилівського району.

За змістом ст.ст. 10, 11 і 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції розглядаючи спір, прийшов до висновку, що заповіт складений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району Хом»як Р.І., яка була неповноважною особою сільської ради для посвідчення заповітів. Такий висновок суд зробив через те, що представниками сільської ради не надано суду доказів чи відповідних рішень виконавчого комітету сільської ради, яке б надавало саме цій особі право на вчинення нотаріальних дій.

Згідно із ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного може бути посвідчений уповноваженою на те особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно висновків суду першої інстанції заповіт є нікчемним, оскільки посвідчений особою, яка не мала на це повноважень.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, суд таких доказів не досліджував і відповідачі пояснень з цього приводу не давали.

До суду апеляційної інстанції представником Крупецької сільської ради подано копію додатку до рішення виконкому № 152 від 24 грудня 2010 року «Про повноваження та посадові обовязки секретаря ради та виконкому ОСОБА_6І.», з якого вбачається, що Хом»як Р.І. веде документи по складанню та посвідченню нотаріальних дій.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що є правильним попередній заповіт матері від 3 січня 2008 року, який також посвідчений секретарем Крупецької сільської ради Радивилівського району ОСОБА_6, і позивач не має сумніву щодо повноважень секретаря сільської ради при посвідченні заповіту від 3 січня 2008 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки суд вийшов поза межі позовних вимог та прийшов до висновків про нікчемність заповіту всупереч дійсним обставинам справи, адже безспірно доведено, що секретар Крупецької сільської ради ОСОБА_6 була уповноваженою особою органу місцевого самоврядування на складання та посвідчення заповіту.

Не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду про доведеність порушень норм ст.1255 ЦК України та п.1.4 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», які передбачають, що посадові особи органів місцевого самоврядування при вчиненні нотаріальних дій зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю.

Такі висновки суд першої інстанції зробив на припущеннях, не пославшись на жодний належний та допустимий доказ.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Радивилівського району, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та виділення 1/2 частки у спадковому майні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_8

Судді : підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_10

Згідно: суддя-доповідач ОСОБА_8