АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3319/15-ц 22-ц/774/381/К/16
Справа № 215/3319/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/381/К/16 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 26 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Євтодій К.С.

представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - Літовченко Тетяни Миколаївни, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Юфєрєвої Олени Миколаївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_1, діючи від імені ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») та Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, уточнивши який просила стягнути на користь позивача з ПАТ «ПівнГЗК» грошову суму в розмірі 129108,00 грн. та з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 114492,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_5 з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 8000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обов'язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_5 з ПАТ «ПівнГЗК» 65000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обов'язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 650,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставила питання про скасування оскаржуваного рішення в частині проведення з суми моральної компенсації відрахувань податків та обов'язкових платежів. В решті рішення просила залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що згідно з п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до Загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається, зокрема, дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання про зміну рішення, відмовивши ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог щодо стягнення на його користь моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком».

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що правовідносини, виниклі між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та позивачем мали місце в період з 11.01.1977 року по 05.04.1978 року, тому на них не поширюється нині діючий Цивільний кодекс України, а також Закон України «Про охорону праці». Також зауважив на відсутності вини ПАТ «Кривбасзалізрудком» в заподіянні позивачу моральної шкоди, оскільки в акті розслідування хронічного захворювання зазначено, що з 36 років та 5 місяців загального стажу позивача, на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» він пропрацював лише 1 рік і 3 місяці, при цьому звільнився з підприємства за власним бажанням, а не за станом здоров'я. Крім того, представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу без особистої явки в судове засідання ОСОБА_5 та без надання ним пояснень щодо спричинення йому моральної шкоди. Також вважає, що факт спричинення позивачеві моральної шкоди не доведено відповідними медичними висновками. Крім того, представник відповідача вважає, що визначений судом першої інстанції до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ПівнГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ «ПівнГЗК» та стягнення з нього судового збору, з ухваленням в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник АПТ «ПівнГЗК» зазначив, що суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди до стягнення не врахував вимоги розумності та справедливості. Вважає, що цей розмір є значно завищеним та не відповідає моральним стражданням позивача. Крім того, представник ПАТ «ПівнГЗК» не погодився з розміром стягнутого судового збору, та вважає, що суду першої інтонації слід було стягувати судовий збір пропорційно з обох відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, загальний стаж позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 28 років та 10 місяців, з яких позивач працював: з 01.08.1973 року по 01.11.1974. року - електрогазозварником рудозбагачувальної фабрики ПівнГЗК, з 11.01.1977 року по 05.04.1978 року - підземним машиністом скреперної лебідки шахти Гвардійська ВО «Кривбасруда», з 09.07.1981 року по 23.01.1988 року електрогазозварником та з 19.01.1989 року по 24.01.1990 року газозварником енергоцеху Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», з 09.03.1988 року по 07.12.1988 року електрогазозварником цеху випалу і огрудкування №3 ПівнГЗК, з 23.03.1992 року по 05.11.1993 року та з 28.11.1994 року по 31.01.1996 року електрозварником ручного зварювання ВО «Кривбасрудоремонт», з 25.11.1993 року по 03.11.1994 року газоелектрозварником ЦВНТР «Шламобед», з 01.02.1996 року по 25.12.2006 року електрозварником ручного зварювання УРТО ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», з 25.12.2006 року по 16.11.2010 року - електрогазозварником теплосилового цеха ВАТ «ПівнГЗК» (а.с. 5-8).

Тож, ОСОБА_5, працюючи протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: хронічне обструктивне захворюваня легень третьої стадії (пило токсичний бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії). ЛН третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК першого ступеня. Променева катаракта обох очей.

Висновком МСЕК позивачу первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 40% та ІІІ групу інвалідності в 2010 році та при наступних переоглядах в 2013 та 214 роках висновком МСЕК йому встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 45% та третю групу інвалідності безстроково. (а.с.24-27).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_5 та вірно встановив, що між позивачем та обома відповідачами. З кожним окремо, склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 11.08.2010 року (а.с.11-15), причиною професійних захворювань ОСОБА_5 є стаж роботи протягом 28 років та 10 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств відповідачів, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди спростовуються, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. При цьому, доводи апеляційної скарги щодо нетривалості праці позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та звільнення не з підстав погіршення стану здоров'я, не приймаються до уваги, оскільки в акті розслідування професійного захворювання, причиною його виникнення, в тому числі, зазначено про працю ОСОБА_5 в тому числі протягом 1 року та 3 місяців в умовах впливу шкідливих факторів підземним машиністом скреперної лебідки шахти Гвардійська ВО «Кривбасруда».

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав застосування до спірних правовідносин між ним та позивачем норм діючого ЦК України, з тих підстав що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в період часу до прийняття та набрання чинності діючим ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту виникнення профзахворювання, при цьому момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди не пов'язується з періодом роботи позивача на підприємстві відповідача. Так, матеріалами справи встановлено, що згідно довідки МСЕК позивачеві первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в 2010 році.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що суд не заслухавши особистих пояснень позивача, розглянув справу за його відсутності не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком.

Доводи апеляційних скарг відповідачів щодо їх незгоди з визначеними судом до стягнення розмірами моральної шкоди, колегія суддів вважає слушними з наступних підстав.

Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди стягнутої з кожного з відповідачів.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача підприємств, на яких він працював, тривалість роботи позивача на кожному з них, конкретні обставини по справі, як-то встановлення позивачеві інвалідності, наявність погіршення стану його здоров'я і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» до 3000,00 грн. та з ПАТ «ПівнГЗК» до 15000,00 грн.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо скасування рішення в частині утримання податків та обов'язкових платежів, з ухваленням нового рішення в цій частині з огляду на таке.

Так, у відповідності до п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

Отже, суд першої інстанції не врахував наведені норми та дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди з проведенням з цієї суми відрахування податків та обов'язкових платежів. Тож, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню також і в цій частині, із зазначенням, що моральну шкоду стягнуто з кожного відповідача окремо без утримання податків та обов'язкових платежів з доходів фізичних осіб.

Крім того, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого судом першої інстанції судового збору з відповідачів та, відповідно, часткового погоджується з доводами апеляційної скарги представника ПА «ПівнГЗК» в цій частині.

Так, згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду, за подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становила 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто з урахуванням мінімальної заробітної плати, що станом на 01.01.2015 року дорівнювала 1218,00 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання позову немайнового характеру становив 243,60 грн.

При цьому із змісту позовних вимог, вбачається що ОСОБА_5 заявлено дві вимоги немайнового характеру, до кожного відповідача окремо.

Згідно п. 12,13 роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих в постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Проте суд першої інстанції на вказані вимоги уваги не звернув, внаслідок чого невірно визначив розмір судового збору, що підлягає стягненню з кожного відповідача. Колегія суддів вважає вірним стягнути судовий збір з кожного відповідача окремо по 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307,ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. без утримання податків та обов'язкових платежів з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн. без утримання податків та обов'язкових платежів з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: