Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Дем`яносоваМ.В., Леванчука А.О,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко Олена Георгіївна, про визнання заповіту нікчемним, за касаційними скаргами ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко Олени Георгіївни на рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що після смерті його матері ОСОБА_8, яка померла 28 квітня 2014 року, відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, до складу спадщини входить частка квартири

АДРЕСА_1. 21 травня 2014 року, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, йому стало відомо про наявність заповіту від 17 квітня 2014 року, який складено на користь відповідача. Спірний заповіт складено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема: він не був прочитаний та підписаний ОСОБА_8, про що вказує запис нотаріуса на такому заповіті; у той час як поважні причини для підписання заповіту іншою особою відсутні; ОСОБА_9, який був свідком посвідчення заповіту, є родичем особи, на користь якої такий заповіт складено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня

2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано нікчемним заповіт ОСОБА_8, складений 17 квітня

2014 року на користь ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 та приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу

Кушніренко О.Г. просять рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК Україниякщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК Українинотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 1253 ЦК Україниу випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК Українизаповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що підпис на заповіті вчинено ОСОБА_10 у зв'язку з хворобою ОСОБА_8, проте яка саме хвороба послужила причиною неможливості останньою підписати заповіт, не зазначено. При цьому, в цей же день ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси, на підтвердження чого складено довіреність, яку також підписано іншою особою, але причиною невиконання підпису особисто нею зазначено вже іншу причину, зокрема, її похилий вік.

Крім того, нотаріусом не було враховано приписів ст. 1253 ЦК України, оскільки ОСОБА_9, який був свідком посвідчення заповіту, є членом сім'ї відповідача, що мало бути з'ясовано під час складання заповіту..

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_5 в особі представника

ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г. на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скаргиОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко Олени Георгіївни відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

М.В.Дем`яносов

А.О.Леванчук