Провадження № 2/537/734/2016
Справа № 537/2959/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.07.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді - Степури А.А., за участю секретаря судового засідання Грицькової Я.С.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася , про день та час слухання справи була повідомлена. Про причини неявки суд не повідомили.
Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.
Свої зобов'язання, передбачені договорами позики грошей позивач виконав, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
У відповідності до вимог ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В даному випадку відповідач ОСОБА_2 не приступила до виконання зобов'язань та не виконала їх у строк, встановлений договором позики грошей.
Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 вересня 2015 року, № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме:суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання,проценти за позикою нараховані відповідно до договору або облікової ставки НБУ за весь час користування коштами, 3% річних від простроченої суми, які підлягають стягненню незалежно один від одного, при чому, проценти за користування позикою мають нараховуватися з моменту отримання боржником коштів.
Відповідно дост. 625 ЦК України,боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, чинне законодавство, у випадку порушення однією особою своїх зобов'язань, передбачає грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час належними їй до сплати грошовими коштами, у зв'язку з несвоєчасним поверненням їх від боржника (після примусового стягнення тощо).
Тобто, формулюванняст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтоване на компенсаційний, а не штрафний характер. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідальність передбачена у вказаній статті, полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат.
Суд погоджується з розрахунком 3% річних за період з 26.12.2014 року по 31.05.2016 року, розрахованого позивачем, що становить 429 грн. 52 коп., та який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 січня 2016 року, № 6-3019цс15, нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.
Сума боргу з урахуванням індексів інфляції за період з 26.12.2014 року по 31.05.2016 року складає 5594,61 грн. 00 коп., та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Відповідно дост. 1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Суд погоджується з розрахунком процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 26.12.2014 року по 31.05.2016 року, який надано позивачем з урахуванням кількості днів користування позикою, облікової ставки НБУ у відповідні періоди. Розмір процентів складає 3427 грн. 17 коп., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача
На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 5-8, 10,11, 57, 60, 84, 88, 209, 212, 214-215, 224-226, 294 ЦПК України, ст..ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 611, 612, 625, 1048 ч.1, 1050 ч. 1, Цивільного Кодексу України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки за період прострочення з 26.12.2014 року до 31.05.2016 року у розмірі 5594,61 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за період прострочення з 26.12.2014 року до 31.05.2016 року у розмірі 429,52 грн.,
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами за період з 26.12.2014 року до 31.05.2016 року 3427,17 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Степура А.А.