Провадження №2/760/4304/16
Справа №760/9637/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділ Державної міграційної служби Соломянського РВ ГУ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2.

Позивач посилається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрований чоловік матері - ОСОБА_2.

Вказав, що 18.10.1992 року між матірю позивача та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, після чого позивач разом з матірю та відповідачем проживали за вказаною адресою. У 2003 році відповідач поїхав на роботу до Російської Федерації, через деякий час, а саме 28.10.2003 року ОСОБА_2 отримав громадянство Російської Федерації за місцем свого проживачння у АДРЕСА_2, де і зареєстрував своє місце проживання. З 2003 року по 2012 року ОСОБА_2 приїздив на території України не більше одного разу на рік.

Однак, після цього відповідач, хоча і зареєстрований у належній позивачу квартирі, однак, жодним чином в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг участі не приймає, тим більш уже більше декілька років не проживає за вказаною адресою.

Зазначено, що у зв'язку з вищенаведеним позивач як власник квартири, не може використовувати весь спектр прав наданих йому як власнику, не може ні продати, ні обміняти вказане майно, а тому звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити.

Позивач в судове засідання 12.12.2016 не з'явився, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, в якій визнав позов повністю, а також просив розглядати справу без його участі.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, врахувавши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності гр. ОСОБА_5 та членам її сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Згідно відомостей, наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 не зареєстрований за вказаною адресою: АДРЕСА_1.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).

Отже, ОСОБА_1, як власник майна, може вимагати захисту права власності.

Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника майна.

У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, випливає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; стаття 405 ЦК).

Суд відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК при розгляді цієї справи враховує зазначений висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття його з реєстраційного обліку за визевказаною адресою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова