АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1818/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Черкаське будівельно-монтажне управління», треті особи: Міністерство оборони України, військовий прокурор Черкаського гарнізону про стягнення заробітної плати та компенсації у звязку з порушенням термінів її виплати.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_6 ОСОБА_7, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

06 серпня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», треті особи: Міністерство оборони України, військовий прокурор Черкаського гарнізону про стягнення заробітної плати та компенсації у звязку з порушенням термінів її виплати.

З урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» на її користь 3 760,36 грн. заборгованості із заробітної плати, 190 419,36 грн. середнього заробітку за період часу з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року та 5 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала заступником директора з економічних питань, головним бухгалтером ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» з 29 березня 2007 року по 31 грудня 2010 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21 лютого 2011 року порушено провадження у справі про банкрутство ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», справа № 01/5026/333/2011 (вул. Одеська, 1, м. Черкаси, ).

Позивачка звернулася до господарського суду Черкаської області із заявою про визнання її кредитором.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року затверджено реєстр вимог кредиторів, якою ОСОБА_6 визнано кредитором боржника на суму 134 240,52 грн. Дана сума складається з 85 159,93 грн. заборгованості з виплати заробітної плати за період часу з серпня 2008 року по грудень 2010 року, 30 840 грн. середнього заробітку за не виплату заробітної плати при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України за період часу з 01 січня 2011 року по 29 серпня 2011 року; 11 198,17 грн. - компенсація втрати доходу з невиплаченої заробітної плати станом на 01 травня 2011 року; 3 589,39 грн. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з невиплаченої заробітної плати; 3 452,26 грн., як такі, що підлягають до задоволення у четверту чергу. Між відповідачем та кредиторами у справі про банкрутство ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» 01 листопада 2011 року укладена мирова угода, однак 18 березня 2014 року вона була розірвана з підстав невиконання боржником своїх зобовязань. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року визнано несплаченими ОСОБА_6 кошти в сумі 7 212,62 грн., та підтверджено її право на отримання цієї суми від боржника, з яких надалі підлягають виплаті 3 760,36 грн. у другу чергу, а 3 452,00 грн. - у четверту. ОСОБА_7 того, своїми діями та бездіяльністю відповідач завдав позивачці моральної шкоди, яку вона оцінює в 5 000 грн. Вказані обставини стали фактичними підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» на користь ОСОБА_6 3 760,36 грн. заборгованості по заробітній платі та стягнуто з ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» на користь держави судовий збір в сумі 1 218 грн..

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року в частині, якою було відмовлено в позові про стягнення 190 419,36 грн. середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов в цій частині задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 190 419,36 грн. середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року, в інших частинах рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено і дану обставину підтвердили сторони, що з 29 березня 2007 року до 31 грудня 2010 року ОСОБА_6 перебувала з ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» в трудових відносинах працюючи на посадах заступника директора з економічних питань та головного бухгалтера.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21 лютого 2011 року (а.с. 8) порушено провадження в справі про банкрутство ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року (а.с. 9-12) затверджено реєстр вимог кредиторів, якою ОСОБА_6 визнано кредитором боржника на суму 134 240 грн. 52 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2011 року (а.с. 34-37) позов ОСОБА_6 до ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» про виплату заробітної плати, заборгованості за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено та стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за дні щорічної відпустки, середній заробіток за весь час затримки та моральну шкоду, а всього 123 123 грн. 75 коп.

01 листопада 2011 року між ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління» та кредиторами в справі про банкрутство була укладена мирова угода, яка в подальшому, а саме 18 березня 2014 року була розірвана з підстав невиконання боржником своїх зобов'язань.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року (а.с. 51-57) визнано несплаченими ОСОБА_6 кошти в сумі 7 212 грн. 62 коп., та підтверджено право останньої на отримання цієї суми від боржника, з яких надалі підлягають виплаті 3 760 грн. 36 коп. у другу чергу, 3 452 грн. - у четверту.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 визнав обгрунтованими її позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки наявність заборгованості встановлена ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 червня 2015 року № 1 та підтверджено право ОСОБА_6 на отримання цієї суми від боржника (друга черга стосується виплати заробітної плати).

Щодо стягнення заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку що нарахування на суму заборгованості з невиплаченої заробітної плати вже здійснено та проведений розрахунок. Лише внаслідок невиконання умов мирової угоди залишилася невиплаченою частина визнаної судом суми заборгованості перед позивачкою, тому суд не застосував положень ст. 117 КЗпП України для задоволення вимог позивачки та захисту порушеного її права і дійшов висновку що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Після надходження справи з Вищого спеціалізованого суду України на новий розгляд до апеляційного суду, колегія суддів, враховує вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Оскільки апеляційнв скарга подана на рішення суду щодо частини вирішення вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності перевіряє її доводи лише в частині оскарження рішення, в іншій неоскарженій частині не має права робити висновків та зазначає в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 оскаржує рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року в частині, якою було відмовлено в позові про стягнення 190 419,36 грн. середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року, тому апеляційний суд перевіряє доводи апеляційної скарги та обґрунтованість судового рішення лише в цій частині.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3 760,36 грн. та судового збору в сумі 1 218 грн. судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів у відповідності до принципу диспозитивності вмотивованість висновків районного суду в цій частині не перевіряє.

Так, перевіряючи обґрунтованість законності рішення суду в оскаржуваній частині суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви (а.с. 1-3), ОСОБА_6 просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2011 року до 26 жовтня 2015 року, а також моральне відшкодування, зазначаючи, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року не було стягнуто на її користь середній заробіток, а лише включено в реєстр вимог кредиторів суму середнього заробітку за період з 01 січня 2011 року до 29 серпня 2011 року та стягнуто середній заробіток за вказаний період рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2011 року, отже її вимоги стосуються іншого періоду нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, ст. 117 КЗпП України чітко передбачає, що у випадку, якщо спір вирішено на користь працівника, то з відповідача підлягає стягненню на користь працівника його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, зо відповідач не розрахувався з позивачкою по заробітній платі, те, що судом було стягнуто заборгованість по заробітній платі повністю, то відповідно до положень ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає також стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до наданого ОСОБА_6 розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по заробітній платі за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року, загальний розмір середнього заробітку позивачки становить за даний період 190 419,36 грн..

Наданий розрахунок був предметом дослідження судової колегії, визнаний правильним і підстав для визнання його недостовірним немає.

Суд першої інстанції, відмовляючи в стягненні середнього заробітку дійшов висновку, що середній заробіток на користь позивачки вже було стягнуто рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили та ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки вищевказаним Соснівського районного суду м. Черкаси було стягнуто середній заробіток за період з 01 січня 2011 року по 29 вересня 2011 року, тоді як вимоги були заявлені за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року, а ухвалою господарського суду Черкаської області від 02 вересня 2011 року не було стягнуто середній заробіток, а було включено суму середнього заробітку до реєстру вимог кредиторів, що є різними правовими поняттями та в реєстр було включено суму середнього заробітку за зовсім інший період ніж заявлено у позовній заяві.

Колегія суддів вважає, що районний суд помилково не звернув уваги на ту обставину, що стягнення на користь позивачки середнього заробітку за інший період не позбавляє її права, у випадку, якщо заборгованість по заробітній платі сплачена не повністю на звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за наступний період.

Ст. 117 КЗпП України чітко визначено, що підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вище приведені обставини вказують на те, що оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог про середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП України за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню в розмірі 190 419 грн. 36 коп., на її користь з відповідача підлягає до стягнення також і сума судового збору в розмірі 1 904 грн. 19 коп., що буде відповідати пропорційній частці задоволених вимог та вимогам ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 88, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Черкаське будівельно-монтажне управління» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2011 року по 26 жовтня 2015 року в розмірі 190 419 грн. 36 коп. (сто девяносто тисяч чотириста девятнадцять тисяч гривен тридцять шість копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Черкаське будівельно-монтажне управління» на користь держави судовий збір в сумі 1 904 грн. 19 коп. (одна тисяча девятсот чотири гривні девятнадцять копійок) у відповідності до задоволеної суми вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :