ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 119 600 доларів США терміном до 27 листопада 2017 року. Відповідно до п. 1.5 вищевказаного договору кредит надано шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_2 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. 03 лютого 2009 року між сторонами за кредитним договором було укладено додаткову угоду № 1, згідно з умовами якої частково перенесено строк сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахованих у листопаді та грудні 2008 року на грудень 2013 року та січень 2014 року відповідно; змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме - не пізніше 27 листопада 2021 року; а також викладено графік погашення кредиту в новій редакції. На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 28 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 67526, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати солідарно з позичальником. 03 лютого 2009 року між сторонами за договором поруки було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої ОСОБА_4 надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку із неналежним виконанням умов договорів кредиту та поруки, позивачем на адресу обох відповідачів були направлені вимоги про усунення порушень зазначених договорів, які залишені невиконаними. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка станом 21 травня 2015 року становить 6 779 доларів 55 центів США, з яких: 4 417 долари 78 центів США - заборгованість за кредитом, 2 361 долари 77 центів США - заборгованість за процентами, а також 6 405 грн 59 коп. - пеня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2006 року № 0 у розмірі 6 779 доларів 53 центи США, з яких: 4 417 доларів 78 центів США -заборгованість за кредитом, 2 361 доларів 77 центів США - заборгованість за процентами, та 6 405 грн 89 коп. пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають з огляду на таке.

Судами встановлено, що 26 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 119 600 доларів США зі сплатою 12,3 % річних за користування кредитом з терміном повернення не пізніше 27 листопада 2017 року.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4 договору відбувається з 01 по 10 число включно кожного місяця, наступного за місяцем за який були нараховані проценти.

Згідно з п. 1.5 зазначеного договору кредит надано шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника у банку НОМЕР_2 для подальшого використання за цільовим призначенням.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою частково перенесено строки сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, нарахованих у листопаді та грудні 2008 року на грудень 2013 року та січень 2014 року відповідно; перенесено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 27 листопада 2021 року; а також викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором 28 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 67526, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язався відповідати солідарною з ОСОБА_3 за виконання всіх зобов'язань, що виникли із кредитного договору.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1, якою останній надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов'язання за кредитним договором.

На порушення умов кредитного договору з грудня 2013 року ОСОБА_3 не сплачує платежі для погашення заборгованості за спірним кредитним договором, у зв'язку із чим банком було направлено відповідачам вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, які залишено без задоволення (а. с. 44, 45, 50, 51).

Станом на 08 грудня 2014 року заборгованість за кредитом становить 6 779 доларів 55 центів США, з яких: 4 417 доларів 78 центів США - заборгованість за кредитом, 2 361 долар 77 центів США - заборгованість за процентами, а також пеня за порушення строків повернення процентів за користування кредитом - 6 405 грн 59 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши наданий банком розрахунок кредитної заборгованості, виходив із того, що внаслідок порушення відповідачами умов договорів кредиту та поруки утворилася заборгованість перед позивачем, а тому банк має право задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості солідарно з позичальника та поручителя.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 зазначала, що заборгованість за спірним кредитним договором в неї відсутня, що оскільки згідно з квитанцією від 12 листопада 2009 року № 59 нею було сплачено заборгованість за спірним кредитним договором у повному обсязі. Також, відсутність заборгованості підтверджується вимогою банку від 07 серпня 2014 року № 31-4-31-08/95, у якій зазначено, що заборгованість за основним боргом відсутня. Крім того, у доданій банком до даного позову довідці-розрахунку не відображено суми погашення заборгованості за кредитом за період з 28 листопада 2006 року по 08 грудня 2014 року.

Крім того, при розгляді справи, ОСОБА_3 вказувала, що згідно з п. 1.2.2 кредитного договору для зарахування коштів на погашення кредиту було відкрито рахунок НОМЕР_3, проте банком було зараховано кошти на рахунок № НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не перевірили, зокрема, не надали оцінки наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості, не взяли до уваги роз'яснення, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та у мотивувальній частині рішення не навели власного розрахунку, з якого виходили при задоволенні грошових позовних вимог, за якими складовими боргу та у яких розмірах (тіло кредиту, проценти, пеня та ін.) зараховано отримані згідно з квитанцією від 12 листопада 2009 року № 59 кошти у розмірі 104 000 доларів США.

Крім того, визнаючи одні та відхиляючі інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК), проте суди попередніх інстанцій не вирішили питання про призначення судової бухгалтерської експертизи, натомість, не володіючи спеціальними знаннями з економічних питань та питань бухгалтерського обліку, погодилися із наданим банком розрахунком взагалі не перевіривши його правильності.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення обсягу кредитного зобов'язання ОСОБА_3 та належну перевірку обґрунтованості вимог банку, в силу положень ст. 338 ЦПК України це є підставою для скасування ухвалених рішень про стягнення коштів із позичальника та поручителя із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова

О.М. Ситнік

О.В. Ступак