АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Куришко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача, визнання недійсним договору та за об'єднаним позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та просив визнати недійсним договір кредитної лінії №258 від 15.11.2007 разом з усіма додатками та додатковими угодами до нього.

У липні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №258 від 15.01.2007 у розмірі 447 000,65 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2016 цивільні справи за вищевказаними позовами було об'єднано в одне провадження.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2016 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача, визнання недійсним договору відмовлено. Позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за договором у розмірі 447 000,65 грн.

Справа № 759/19994/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11630/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, а позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» залишити без задоволення. Посилається на однобічну оцінку доказів судом у справі та ухвалення рішення без врахування доводів та заперечень наданих ОСОБА_3 В обґрунтування свої доводів вказує, що договір кредитної лінії був укладений з порушенням норм законодавства про захист прав споживачів. Зазначив, що умови договору Банком були від нього приховані, зокрема не надано інформації щодо порядку розрахунку платежів за користування кредитом, які є несправедливими, оскільки ставлять позичальника у невірне, дискримінаційне положення порівняно з Банком. Вказав, що не погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором, за яким розмір відсотків є більшим, ніж той, що був погоджений у Графіку, нарахування штрафу є неправомірним. Зазначив, що Банком не був дотриманий позасудовий порядок повернення кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дані позовні вимоги є недоведеними, а задовольняючи позов ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», оскільки останній є обґрунтованим.

З таким висновком суду не може повністю погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2007 між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредитної лінії №258, за умовами якого Банк надав позичальнику у вигляді відзивної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 70 000,00 дол. США, що складає еквівалент 353 500,00 грн. за курсом НБУ на момент укладання договору, з платою за користування кредитом в розмірі 14% річних (т. 1, а. с. 16-19). За умовами даного договору кредит надавався траншами в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1в дол. США.Відповідно до п.2.1.2.1 договору кредитної лінії у разі надання Відповідачу чергового траншу, сторони підписують додаткову угоду до даного договору, якою складають графік повернення Кредиту у новій редакції.Відповідно до п.5.1 договору кредитної лінії №258 встановлено, що Банк має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом. Внаслідок зміни процентної ставки між сторонами уклались додаткові угоди, чим підтверджували свої зобов'язання за кредитним договором.При підписанні додаткового договору №1 до кредитного договору було встановлено графік погашення заборгованості по кредиту і відсотків, виходячи із суми кредиту в розмірі 15 000,00 дол. США, з річною ставкою 14% з терміном повернення кредитних коштів до 15.11.2027. Додатковою угодою №7 до кредитного договору було збільшено плату за користування кредитними коштами, яку встановлено в розмірі 15,5% річних (т. 1, а. с. 33). Додатковою угодою №8 було встановлено графік погашення заборгованості по кредиту і відсотків, виходячи із суми кредиту в розмірі 70 000,00 дол. США, з річною ставкою 15,5% з терміном повернення кредитних коштів до 15.11.2027 (т. 1, а. с. 34-39). Підписуючи додаткову угоду №9 від 14.04.2010 до кредитного договору, договір кредитної лінії №258 від 15.11.2007 був викладений у новій редакції, за якою кредит надавався у формі відкличної мультивалютної не поновлювальної лінії з загальним лімітом заборгованості в розмірі 999 053,67 грн на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового призначення (т. 1, а. с. 39-47). Згідно п. 1.4 додаткової угоди №9 до Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за ставками, встановленими відповідно до наступних правил: Річна ставка за користування траншами в UAN:

-в період з 14.04.2010 року по 13.01.2011 року включно - 14%

-в період з 14.04.2011 року по 13.01.2012 року включно - 16%

-в період з 14.04.2012 року до закінчення строку кредитування - 18%

Відповідно до внесених змін 14.04.2010 додаток №1 було укладено графік погашення заборгованості по кредиту та відсотками до Кредитного договору №258 від 15.11.2007 (т. 1, а. с. 48-51).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором 15.11.2007 між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір Іпотеки, згідно з умовами якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю нерухоме майно: земельну ділянку, загальною площею 0,0997 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 тажитловий будинок незавершений будівництвом, готовністю 46% (т. 1, а. с. 57-63).

ОСОБА_3, зазначаючи, що договір кредитної лінії був укладений з порушенням законодавства про захист прав споживачів та суперечить йому, виконання його умов порушують права позичальника, як більш слабкої сторони у кредитних правовідносинах з банком, звернувся до суду із первісним позовом.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» вказав, що позичальник не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем факту істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін .

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору кредитної лінії правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Банком не надано інформації щодо порядку розрахунку платежів за користування кредитом, які є несправедливими, оскільки ставлять позичальника у невірне, дискримінаційне положення порівняно з Банкомне спростовують висновків суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Сукупною кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним договором були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту.

Відповідно до п. 5.3 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує про те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банка інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 7.2 передбачено, що цей договір відображає повне розуміння сторонами предмету цього Договору та інших питань зазначених в ньому.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Таким чином, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Матеріали справи свідчать про те, що позивач протягом тривалого часу проводив оплату на виконання кредитних зобов'язань і з даним позовом звернувся лише у 2015 році.

Також не є підставою для визнання кредитного договору недійсним посилання в апеляційній скарзі на те, що Банком не був дотриманий позасудовий порядок повернення кредиту, оскільки ОСОБА_3 за час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не було здійснено повернення кредитних коштів.

Щодо позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованісті за кредитним договором, колегія суддів вважає наступне.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим з останнього підлягає стягненню заборгованість, колегія суддів вважає правильними.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із розміром наявної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором перед Банком.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було надано новий розрахунок заборгованості, з яким погодився і ОСОБА_3, відповідно до якого розмір заборгованості складає 445 825,89 грн.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення суми заборгованості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року в частині стягнення суми заборгованості змінити, у зв'язку з чим абзац 3 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за договором у розмірі 445 825 (чотириста сорок п'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) гривень 89 (вісімдесят дев'ять) копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А. Семенюк