Справа № 371/118/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/2423/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 38 14.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Миронівської міської ради Київської області, Відділу Держгеокадастру в Миронівьскому районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулисядо суду із вказаним вище позовом,який мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати ОСОБА_4 Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,73 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Миронівської міської ради Миронівського району Київської області. Вказана земельна ділянка була отримана матір'ю на земельнк частку (пай).

Вказували, що вони як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину шляхом подачі у встановлений строк заяви до держнотконтори, проте у зв'язку із відсутністю у них правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус постановою від 27 листопада 2015 року відмовив їм у оформленні спадщини. У зв'язку із наведеним просили визнати за ними право власності в рівних частинах на земельну ділянку площею 6,73 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Миронівської міської ради Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 6,73 га, що розташована на території Миронівської міської ради Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

В решті позову відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що висновки суду про неприйняття ним спадщини після смерті матері є хибними, бо він на момент смерті матері проживав з матір'ю у квартирі АДРЕСА_1 і був там зареєстрований, що відповідно до ст.1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Миронівського районного суду Київської області.

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу визнав.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4

Спадкоємцями першої черги за законом на момент смерті ОСОБА_4 є її діти позивачі у справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори від 27 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що заявник не надав нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв лише один із позивачів - її син ОСОБА_3, який подав заяву до держнотконтори, інший - ОСОБА_2 спадщину не прийняв.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на частну ділянки в порядку спадкування, суд виходив з того, що представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відмовився від позову в цій частині.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вчинені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вирішуючи спір суд не звернув уваги на те, що згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м.Києва № 237 від 16 червня 2015 року, яка міститься у спадковій справі (а.с.61 зворот), на момент смерті матері ОСОБА_2 постійно проживав із матір'ю у квартирі АДРЕСА_1 і був там зареєстрований із 2002 року. Отже, що відповідно до ст.1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім того, висновки суду про відмову у позові ОСОБА_2 з тих підстав, що його представник ОСОБА_5 відмовився від позову необгрунтовані.

Цивільний процесуальний Кодекс України визначає, що подані позивачем позовні вимоги мають бути вирішені у встановленому законом порядку. Якщо позивач відмовляється від позову, то відповідно до положень п.3 ст.205 ЦПК України суд має прийняти таку відмову та закрити провадження у справі чи в частині вимог, про що постановляє відповідну ухвалу.

Однак, суд не дотримав вказаних положень закону. В матеріалах справи відсутні заява позивача ОСОБА_2 і його представника про відмову від позову, як і відсутня ухвала з цього приводу про прийняття такої відмови і закриття провадження в частині вимог.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.ст.1217, 1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно положень ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюєься строк у шість місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачів ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,73 га, що розташована на території Миронівської міської ради Миронівського району Київської області, яка належала померлій на підставі дердавного акту серії НОМЕР_2 від 13 серпня 2008 року.

Спадкування після смерті ОСОБА_4 здійснюється за законом.

Також судом встановлено, що позивачі як спадкоємці померлої матері у встановлений строк прийняли спадщину після її смерті. Так ОСОБА_3 подав заяв упро прийняття спадщини до держнотконтори, а ОСОБА_2 вважається такми, що прийняв спадщину відповідно до приписів ст.1268 ЦК України. бо постійно проживав із матір'ю на момент її смерті.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі копією спадкової справи.

За таких обставин з огляду на те, що позивачі є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, проте можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку ними втрачена у зв'язку із неможливістю подати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадщину, суд задовольняє позовні вимоги і визнає за позивачами право власності на спадкову земельну ділянку в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задоволити. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в рівних частинах на земельну ділянку площею 6,73 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Миронівської міської ради Миронівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: