Справа № 755/6741/16-ц
У х в а л а

Іменем України

"21" квітня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора про визначення права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача ОСОБА_1 з позовом, в якому просить суд: встановити факт, що спадкування майна у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1, що залишилась в якості спадщини після смерті ОСОБА_3, здійснювалося позивачем ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_4 в рівних частках; визнати за позивачем право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2, як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів. Це положення визначено й ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Відповідно до вимог частини 2, 4 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, серед іншого, повинна містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Як убачається із змісту позовної заяви, складову предмету спору становить вимога позивача про встановлення факту, що спадкування майна у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1, що залишилась в якості спадщини після смерті ОСОБА_3, здійснювалося позивачем ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_4 в рівних частках.

Однак, матеріали позовної заяви містять Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.03.2003р., за яким спадкоємцями майна ОСОБА_3, у тому числі й ? частини квартири АДРЕСА_1, є чоловік спадкодавця та її дочка - позивач ОСОБА_1 Зазначене свідоцтво є правовстановлюючим документом кожного зі спадкоємців на успадковане нерухоме майно, на підставі якого спадкоємці, у тому числі й позивач мали можливість зареєструвати право власності на спадкове майно, а частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України).

При цьому, в позовній заяві зазначено, що документи на підтвердження факту, про встановлення якого просить позивач знаходяться в Сьомій київській державній нотаріальній конторі, отже відсутні підстави для встановлення такого факту в судовому порядку.

Другою вимогою позову є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на відповідну частку успадкованого після смерті ОСОБА_3 майна.

В п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що саме нотаріуси видають свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з положеннями ст. ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність Постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

При цьому вразі втрати спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він вправі звернутися до нотаріальної контори за видачею дубліката такого свідоцтва.

Отже з долучених до позову документів не вбачається спору щодо вже успадкованого позивачем майна, про що видано відповідне свідоцтво.

Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України, оскільки до позовної заяви долучено документ, що підтверджує сплату судового збору за подання позовної заяви лише за вимогою немайнового характеру в сумі 551,20грн. та не долучено квитанцію про сплату судового збору за вимогою майнового характеру - про визнання права власності. Отже розмір сплаченого судового збору не відповідає вимогам ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України та Закону України „Про судовий збір".

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (зі змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 12, 13 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається: - у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

У відповідності до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, заявнику необхідно в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків позовної заяви надати в письмовому вигляді позовну заяву із зазначенням обґрунтування порушення прав позивача з посиланням на докази неможливості отримання позивачем дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, в разі викладення позовної зави в новій редакції, позивачем слід виконати вищезазначені вимоги закону щодо підтвердження доплати судового збору в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», виходячи з дійсної вартості нерухомого майна на час звернення з позовом до суду.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора про визначення права власності на спадкове майно - залишити без руху та запропонувати позивачу (представнику позивача) в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: