Справа № 495/9523/15-ц
Ухвала

06 січня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Чебан Н.В., розглянувши заяву малого підприємства «Міко» про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою малого підприємства «Міко» до ОСОБА_1, третя особа: Білгород-Дністровська міська рада про витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2015 року до суду надійшла вказана позовна заява малого підприємства «Міко» до ОСОБА_1, третя особа: Білгород-Дністровська міська рада про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Разом з позовною заявою до суду МП «Міко» надано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд: заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,0357 га по вул.Леніна,33 в м.Білгород-Дністровський Одеської області, заборонити вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці та заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки (а.с.28-32).

Суд вважає, що вищевказана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних умов: наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового розгляду.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами та вживатися у разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому зробити неможливим виконання рішення суду.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із повязаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволення такої заяви.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви малого підприємства «Міко» до ОСОБА_1, третя особа: Білгород-Дністровська міська рада про витребування земельної ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: Н.В.Чебан