Справа № 521/4208/16-ц
Провадження № 2/521/2521/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Гуревського В.К.
за секретаря Ардаковської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права користування житловим приміщенням
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_5, мати позивача, на сімю було надано для проживання квартиру за адресою: АДРЕСА_2. До складу сімї входять: позивач по справі - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6; батько позивача ОСОБА_7, який помер 11 квітня 1975 року; брат позивача ОСОБА_2, який зареєстрований з 14 травня 1970 року за спірною адресою; брат позивача ОСОБА_3, який зареєстрований з 19 грудня 1986 року; брат позивача ОСОБА_8, який зареєстрований з 18 лютого 2015 року; сестра позивача ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) ОСОБА_9, яка зареєстрована з 02 вересня 1975 року; брат позивача ОСОБА_10, який не зареєстрований та не проживає за спірною адресою. Особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_5, яка 15 грудня 1995 року померла. Квартира не приватизована. Тобто, в даний час в спірній квартирі зареєстровані: брати позивача ОСОБА_3, ОСОБА_2, а також сестра позивача ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_9. В кінці 2015 року між позивачем та її братами й сестрою було досягнуто домовленості, про те, що позивач повертається на постійне проживання до квартири з адресою: АДРЕСА_3. Тому, 03 листопада 2015 року позивач знялась з реєстрації за попереднім місцем проживання та вселилася у вказану квартиру, проживаючи з листопада 2015 року по теперішній час. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали письмову згоду на реєстрацію місця проживання позивача. ОСОБА_2 в даний час в квартирі не проживає, він також не заперечував проти вселення позивача та постійного проживання в квартирі, однак надати письмову згоду на реєстрацію відмовляється. Позивач, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають однією сімєю, ведуть спільне господарство, сплачують поточні комунальні послуги, здійснюють ремонт у квартирі, тому позивач має всі підстави користуватися з членами сімї нарівні спірною квартирою.
Третя особа: ОСОБА_4 зявилась у судове засідання зявилася, підтримала позовні вимоги позивача.
Третя особа: ОСОБА_3 надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, не заперечував проти заочного розгляду справи та позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, зазначивши, що спірній квартирі позивач проживає з листопада 2015 року по теперішній час. Вселилась його сестра для постійного проживання, як член їх сім'ї, з відома та за згоди всіх зареєстрованих в квартирі. В квартирі сестра зробила ремонт та допомогла їм у погашенні боргів за комунальні послуги, бере участь в оплаті поточних витрат на утримання квартири, веде з ними спільне господарство. Тому, ОСОБА_3 згоден на визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_4.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Згідно розпорядження №323 на підставі рішення Виконкому Приморської райради депутатів трудящих №216 від 19 травня 1996 року відкритий особовий рахунок за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_5.
11 квітня 1975 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №372335 від 14 квітня 1975 року, запис №2855.
18 лютого 2015 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №406848 від 19 лютого 2015 року, запис №1991.
На підставі довідки (з місця проживання про склад сімї та реєстрації) № 203 від 04 лютого 2016 року, у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_5 (основний) померла, ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_2 (син).
28 листопада 1970 року ОСОБА_11, позивач по справі, уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на «Дорошенко», про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-АБ №406464 від 28 листопада 1970 року, запис №8491.
17 лютого 2010 року ОСОБА_13 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №159111 від 18 лютого 2010 року, запис №134.
Відповідно до довідки №1173 від 07 грудня 2015 року, завірена дільницею №8 КП «ЖКС «Черьомушки» від 04 лютого 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_6.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_9 надали письмову згоду на реєстрацію своїй сестрі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6, яка по теперішній час проживає з ними, про свідчить заява від 10 лютого 2016 року.
З моменту вселення, ОСОБА_1, як член сім'ї, користується всіма правами та несе всі обов'язки користувачів жилим приміщенням. Співмешканці разом сплачували необхідні витрати за користування житлом та комунальними послугами, підтримували квартиру в належному для проживання стані і тому позивач фактично набула право користування спірним житлом.
Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Відповідно до ст. 9 ЖК РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. З часу вселення в спірне житло між сторонами фактично склалися відносини найму щодо спірного житла: позивач користується передбаченими для наймачів житла правами, це жило є його постійним місцем проживання, вона виконує зобовязання, передбачені для наймачів житла. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний житловий будинок.
Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язати протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Враховуючи встановлені по справі обставини, суд вважає, що ситуація правової невизначеності статусу позивача щодо займаної жилої площі заважає їй в реалізації законних прав та інтересів, які є похідними від цього статусу, тому це право та інтерес позивача підлягає судовому захисту шляхом застосування вимог ст.ст. 9, 61-64 ЖК РСР, та визнання за позивачем права користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 16, 29 ЦК України, ст. ст. 9, 61-64 ЖК УРСР, ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Гуревський В.К.