печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6246/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Новака Р.В.

при секретарі - Норенко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків про визнання частково недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просив визнати недійсною третейську угоду, що міститься в пункті 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 24-12/163 від 11.07.2007, укладену між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 11.07.2007 між ним та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №24-12/163, відповідно п. 6.2 якого у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15. Вважає, що викладене в договорі третейське застереження щодо розгляду спору між сторонами в Третейському суді при Асоціації українських банків, не відповідає волі сторони Договору, дані вимоги закону не дотримані, оскільки в ньому не зазначено місце укладання третейської угоди, відсутня вказівка на предмет спору, місце та дату укладання угоди, а відтак є незаконним. Позивач зазначає, що з боку банку взагалі не було роз`яснено зміст такого третейського застереження. Крім того, діюче законодавство України не передбачало на момент укладання третейської угоди і не передбачає права укладати третейську угоду про передачу наявного спору третейському суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути між сторонами в майбутньому. Такі домовленості звужують право осіб на судовий захист - тільки в третейському суді, що суперечить вимогам ст. 55 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити.

Третя особа постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №24-12/163.

У пункті 6.2. кредитного договору №24-12/163 міститься третейська угода та зазначено, що «у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст.12 ч.1 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно ст.12 ч.4 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами.

Законом України від 05.03.2009 № 1076-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» внесено зміни до ст. 12 Закону України «Про третейські суди», зокрема статтю 12 після частини четвертої доповнено новою частиною такого змісту: «Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місце знаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди».

Суд вважає, що укладання сторонами третейської угоди не є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Оскільки третейська угода укладена між сторонами у вигляді третейського застереження в Договорі кредиту, відповідно до ст. 13 Закону України «Про третейські суди» вона вважається невід`ємною частиною угоди, тож відповідно пункти Договору кредиту, які містять інформацію про найменування сторін та їх місцезнаходження, місце і дату укладання угоди відносяться і до третейського застереження.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 11.05.2004 № 1701-ІV «Про третейські суди», ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено у Рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 № 1-рп/2008 (справа про завдання третейського суду), п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих ч. 5 ст. 55 Конституції (постанова Верховного Суду України від 26.12.2011 у справі № 6-75цс11).

Відповідно до абзацу 3 ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Види, форми третейської угоди та умови щодо її дійсності визначені ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши договори без застережень та вчинивши дії щодо їх виконання позивачі підтвердили свої права та обов`язки за ними, погодились з умовами договорів, в тому числі узгодили порядок вирішення спорів, які можуть виникнути між ними в майбутньому.

ЦК України визначений перелік підстав для визнання правочину недійсним, а саме недодержання сторонами вимог ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Сторонами при укладенні Договору кредиту та оспорюваного третейського застереження дотримано усіх норм чинного законодавства України, необхідних для визнання його дійсним, а саме ст.ст.203, 204, ч.1 ст. 626, 627 ЦК України.

Як вбачається з договору № №24-12/163 від 11.07.2007 між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов оспорюємих третейських застережень та погоджено спосіб захисту законних прав та охоронюваних законом інтересів обох сторін, шляхом передачі спору, у випадку його виникнення, на розгляд третейського суду.

Ця обставина не є порушенням права на незалежний і справедливий судовий захист та не надає жодних підстав для висновку про необхідність визнання таких третейських угод недійсними, оскільки при зверненні до третейського суду, як сторони, так і третейський суд мають враховувати зокрема, положення ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» щодо підсудності справ третейським судам.

З огляду на зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 627, 628, 629 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 12, 51, 56 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків про визнання частково недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Новак