Справа № 431/781/16-ц
Провадження № 22ц/782/605/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, серпня місяця, 3-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді - Яресько А.В., суддів - Лозко Ю.П., Назарової М.В., за участі секретаря Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання,

встановила:

У лютому 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, як такої, що є повнолітньою, але ще продовжує навчання щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви і до закінчення нею навчання, а саме до 01 липня 2016 року.

Позов було прийнято судом до розгляду і заочним рішенням від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_1 аліменти на навчання, щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання у Лиманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, а саме до 01 липня 2016 року.

Із рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1, який надав на нього апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, його процесуальних прав як сторони.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено , що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленнярішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачка навчається у Лиманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів в 11 класі, є донькою відповідача, який не надає позивачці матеріальної допомоги на навчання і з цих підстав дійшов до висновків про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача на навчання, щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання, а саме до 01 липня 2016 року. Колегія суддів не може повною мірою погодитись із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру стягнення аліментів і періоду стягнення, адже до них він дійшов із певними порушеннями норм застосування норм процесуального права, невірним застосуванням положень матеріального права. Стаття 199 Сімейного кодексу України встановлює, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, то батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років але за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, при цьому суду необхідно врахувати матеріальний стан відповідача, його працездатність, стан його здоров'я, наявність у нього інших утриманців, інші обставини, що мають важливе значення для вирішення зазначеного питання. Так, у ст. 182 СК України є визначено, що „при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення". Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України) - при цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Визначення стягнення у частці з огляду на обставини справи було здійснено судом вірно, у межах заявлених позовних вимог - проте при визначенні розміру цієї частки суд першої інстанції не врахував тих обставин, що відповідач має утриманців, доглядає хвору непрацездатну матір, з нього стягуються аліменти за іншим судовим рішенням на утримання неповнолітнього сина. Так, Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснював, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які

продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від

форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких

юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує

18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у

зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків

можливості надавати таку допомогу. Суд першої інстанції не з'ясував тут цих обставин, не встановив необхідних правовідносин, що склались між сторонами та іншими особами.

Проте, колегія суддів не погоджується із доводами апеляції про те, що позовні вимоги є повністю необґрунтованими і що відповідач не має жодної можливості надавати матеріальну допомогу своїй доньці, що продовжує навчання у школі - адже ці твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи. Позивачка потребує допомоги через своє навчання, певна допомога надається їй добровільно її матір'ю, проте відсутні підстави вважати що слід звільнити від такого обов'язку її батька. Твердження апелянта про те, що його доходи складають лише отримувана ним оренда плата за належний йому земельний пай не заслуговує на увагу (а.с.26 - довідка про виплату у 2015 році 7421 гривні 60 коп.), адже відповідач є дорослою особою, продуктивного працездатного віку, має певні професійні знання та навички - але у трудовій книжці останнє офіційне місце роботи датоване березнем місяцем 2007 року(а.с.35), він не є зареєстрований як безробітний (а.с.31), хоча не є інвалідом, не посилається на поганий стан свого здоров'я - він може та повинен заробляти собі на життя суспільно-корисною працею, утримувати за рахунок цієї праці осіб, що потребують цього.

Але при цьому колегія суддів погоджується із доводами апеляції про необхідність врахувати при визначенні розміру частки утримуваних аліментів наявність у відповідача інших утриманців та утримань - а відповідач проживає спільно із матір'ю ОСОБА_3, 1947 р.н. (а.с. 27), що є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, є непрацездатною за станом здоров'я та віком (а.с.29,30), він доглядає її (а.с.28), з 10.02.2016 року з нього стягуються аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку(а.с.63). За таких обставин колегія суддів вважає за справедливе визначити розмір стягнення аліментів у частці у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку доходу з дня подання позовної заяви, конкретизувавши при цьому у рішенні дату початку стягнення - 22 лютого 2016 року відповідно до дати на штампі суду (а.с.1) до закінчення нею навчання у загальноосвітній школі. Адже відповідно до правил ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а статтею 201 СК України передбачено, що „до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу". З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309,313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 квітня 2016 року змінити, скасувавши його у частині визначення розміру стягнення аліментів і періоду стягнення та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь повнолітньої ОСОБА_2, що продовжувала навчання, аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку з дня подання позовної заяви - 22 лютого 2016 року до закінчення нею навчання у загальноосвітній школі.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно з його проголошення. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: Ю.П. Лозко

М.В. Назарова