Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Фаяртьєв С.О.
Справа № 425/4487/15-ц
Провадження № 22ц/782/223/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Фарятьєва С.О.

суддів: Романченка В.О., Луганської В.М.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет», 3-тя особа Комунальна установа Рубіжанська «Центральна міська лікарня» про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача в особі Державного закладу «Луганський державний медичний університет, обґрунтовуючи його тим, що у 1984 році він закінчив Ворошиловградський медичний інститут за фахом «лікувальна справа», а у 1985 році однорічну спеціалізацію (інтернатуру). Рішенням екзаменаційної комісії від 25.06.1985 року йому було присвоєно кваліфікацію «акушер-гінеколог», після чого він працював за цією професією у Рубіжанській міській лікарні, де працює і на теперішній час.

Кожні 5-ть років він проходить спеціалізацію і підтверджує першу кваліфікаційну категорію лікаря-спеціаліста. У 1994 році він закінчив клінічну ординатуру, склав іспити і підтвердив першу категорію, що дало йому можливість працювати завідуючим відділенням.

З 01 по 30 жовтня 2013 року він пройшов курси підвищення кваліфікації і спеціалізації у Луганському державному медичному університеті, склав іспити і йому було підтверджено першу категорію та звання лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології.

У звязку з окупацією міста Луганська він не зміг забрати посвідчення лікаря-спеціаліста в медуніверситеті, а потім всі його документи було втрачено.

Оскільки відділ кадрів Рубіжанської міської лікарні, де він працював, затребував від нього посвідчення лікаря-спеціаліста він звернувся доЛуганського державного медичного університету м. Рубіжне з тим, щоб йому поновили вищевказане посвідчення, проте йому в цьому було відмовлено, що він вважає протизаконним.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобовязати відповідача видати йому сертифікат лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології.

В подальшому позивач доповнив та уточнив свої позовні вимоги та просив суд зобовязати відповідача видати йому копію сертифіката лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології з 31.10.2010 року по 31.10.2018 року.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що суд не в повному обсязі зясував всі обставини по справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача проти доводів апеляційною скарги заперечував.

3-тя особа по справі Комунальна установа Рубіжанська «Центральна міська лікарня» про день та час розгляду справи в апеляційному суді була повідомлена своєчасно та належним чином, але її представник до судового засідання не зявився.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У ст. 55 Конституції України закріплено положення про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. А відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконано було.

Судом встановлено, що згідно диплому КВ № 668984 позивач ОСОБА_2 у 1984 році закінчив Ворошиловградський медичний інститут за спеціальністю «лікарська справа» (а.с. 6).

Відповідно до посвідчення №314/85 на імя позивача, йому, рішенням випускної екзаменаційної комісії від 25 червня 1985 року було присвоєно кваліфікацію лікаря акушера-гінеколога (а.с. 7).

Після закінчення вищезазначеного медичного інституту ОСОБА_2 працював лікарем за своєю спеціалізацією у різних медичних установах, що підтверджується його трудовою книжкою (а.а.с. 10-13).

Починаючи з 01.11.2010 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Комунальним закладом Рубіжанська «Центральна міська лікарня», депрацював на посаді лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, що не заперечується сторонами по справі.

Згідно посвідчення про проходження підвищення кваліфікації і спеціалізації до диплому КВ № 668984 ОСОБА_2, у період з 01 по 31 жовтня 2013 року, проходив у Державному закладі «Луганський державний медичний університет»,передатестаційний цикл з акушерства та гінекології і отримав свідоцтво за №95 від 31 жовтня 2013 року про складання іспиту зі спеціалізації після проведення передатестаційного циклу з акушерства та гінекології і йому рекомендовано було присвоїти першу кваліфікаційну категорію з акушерства і гінекології (а. а. с. 8-9).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені ним в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Погоджується з такими висновками суду першої інстанції і судова колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Пунктом 3 розділу І Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоровя України 19.12.1997 року №359 передбачено наступні види атестації лікарів: 1) атестація на визначення знань і практичних навиків з присвоєнням (підтвердженням) звання «лікар-спеціаліст», 2) атестація на присвоєння кваліфікаційної категорії, 3) атестація на підтвердження кваліфікаційної категорії. А відповідно до пункту 5 цього ж розділу Положення атестація на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій проводиться комісіями, що створюються при Міністерстві охорони здоровя України (Центральна атестаційна комісія), Міністерстві охорони здоровя Автономної Республіки Крим, структурних підрозділах з питань охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно наказу Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації від 14.10.2013 року № 678 було затверджено новий склад атестаційних комісій при Департаменті охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації, у т.ч. і склад комісії зі спеціальності «Акушерство і гінекологія» (а.с. 200).

Судом встановлено, що у жовтні 2013 року у Державному закладі «Луганський державний медичний університет» позивач складав іспити з атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії, а не іспити з атестації на визначення знань та практичних навиків з присвоєнням (підтвердженням) звання «лікар-спеціаліст».

Згідно наказу Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації від 30.12.2013 року № 2197 «Про атестацію лікарів-акушерів-гінекологів» серед осіб, яким було підтверджено першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Акушерство та гінекологія» ОСОБА_2 не значиться (а.с. 203-208).

Вищезазначене свідчить про те, що позивач, отримавши свідоцтво за №95 від 31 жовтня 2013 року про складання іспиту зі спеціалізації після проведення передатестаційного циклу з акушерства та гінекології був рекомендований для присвоєння йому першої кваліфікаційної категорії з акушерства і гінекології, де після складання іспиту мусив підготувати відповідні документи, звіти про виконану ним роботу, а також інші документи і зявитися до Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації на відповідну кваліфікаційну комісію спеціалістів, яка і вирішує питання про присвоєння кваліфікаційних категорій. Однак позивач на вищевказану комісію не зявився і свою кваліфікацію не підтвердив та не отримав.

Відповідно до довідки заступника директора Департаменту, виконуючого обовязки директора Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації від 11.07.2016 року № 3/0-1960 с., яку представник відповідача надав у засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 у 2013 році документів на присвоєння чи підтвердження йому кваліфікаційної категорії (зокрема першої) на засідання атестаційної комісії Департаменту охорони здоровя облдержадміністрації з лікарської спеціальності «Акушерство і гінекологія» у порядку передбаченому чинним законодавством не подавав (а.с. 209).

Належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин позивач суду не надав і факт звернення ним з відповідними документами до Департаменту охорони здоровя Луганської обласної державної адміністрації для підтвердження йому відповідної кваліфікації не довів.

Отже, оскільки позивач не пройшов у повному обсязі атестацію на присвоєння (підтвердження) йому кваліфікаційної категорії, то відповідач обґрунтовано відмовив йому у видачі сертифікату лікаря-спеціаліста по акушерству і гінекології.

Наказом Управління охорони здоровя Рубіжанської міської ради від 25.11.2015 року №505 у звязку зі спливом 27 березня 2014 року строку дії І кваліфікаційної категорії у лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_2, він, у відповідності до Наказу Міністерства охорони здоровя України від 19.121.1997 року № 359 «Про подальше удосконалення атестації лікарів» мав підтвердити кваліфікаційну категорію, для продовження роботи за фахом.

Відповідно до приписів п. 1.10., 2.1. Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоровя України 19.12.1997 року № 359, медичною діяльністю можуть займатися виключно особи, які мають відповідну спеціальну освіту та відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 не відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, встановленим Положенням про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоровя України 19.12.1997 року № 359, ОСОБА_2, лікаря стажиста з акушерства і гінекології жіночої консультації КУ «Рубіжанська ЦМЛ», було відсторонено від роботи з 25 листопада 2015 року на період: до надання ним сертифікату лікаря-спеціаліста за спеціальністю «акушерства та гінекологія» (а.с. 100).

Доказів про те, що вищезазначений наказ № 505 було скасовано позивач суду не надав.

Крім того, як вбачається з сертифіката № 101 лікаря-спеціаліста, виданого ОСОБА_2, він 09.02.2016 року атестувався на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Харківській медичній академії післядипломної освіти і наказом по цьому медичному закладу від 09.02.2016 року за № 38-ц йому було присвоєно (підтверджено) звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Акушерство і гінекологія» (а.с.74).

За таких обставин, суд першої інстанції, на думку судової колегії, дійшов правильного висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись і судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним у судовому засіданні обставинах справи, всебічно, повно та обєктивно досліджених доказах, наданих сторонами, у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Посилання апелянта на те, що він ще у 2013 році пройшов курси спеціалізації у Луганському медичному університеті, здав іспити і йому була підтверджена категорія лікаря-спеціаліста, проте в подальшому всі документи з цього приводу було втрачено, судова колегія до уваги не приймає, оскільки ця обставина була предметом дослідження суду першої інстанції, який встановив, що жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав, а на засіданні судової колегії апеляційного суду апелянт не зміг пояснити, з яких причин після 31 жовтня 2013 року, коли він пройшов, на його думку, у повному обсязі атестацію на присвоєння (підтвердження) йому кваліфікаційної категорії, він нікому не надав ці документи.

Не приймає до уваги судова колегія і твердження апелянта про те, що у нього був конфлікт з начальником УОЗ і головним лікарем, які знищили його сертифікат, оскільки ніяких доказів з цього приводу він також не надав.

Інші доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та містять у собі субєктивне тлумачення ним обставин справи та вимог закону, крім того наведені апелянтом доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційним судом враховується те, що згідно ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду тільки тоді, коли це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого по даній справі не сталося.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Підстав для скасування або зміни рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: