Справа № 333/8772/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа ОСОБА_4, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», припиненим починаючи з дати винесення судового рішення від 11.01.2012 р. У позові позивач зазначив, що між банком як кредитодавцем та ОСОБА_3 як позичальником 06.07.2005 р. укладено кредитний договір №441-065К на суму 70000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,50% річних, строком до 04.07.2007 р. з подальшими змінами умов договору. У звязку із неможливістю виконувати фінансові зобовязання в частині сплати боргу через економічну кризу, банк звернувся до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитом та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012 р. було солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованості у розмірі 258893,45 гривень. В подальшому, у звязку із неможливістю погасити заборгованість за рішенням суду, позивач неодноразово звертався до банку з заявами щодо розстрочення щомісячних платежів та здійснення реструктуризації заборгованості, які банком залишені без задоволення. Зважаючи на ті обставини, що після ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитний договір є вичерпаним, а кредитні правовідносини припиненими, у позичальника виникло нове зобовязання щодо виконання рішення суду, отже нарахування заборгованості за кредитною угодою з боку банку є неправомірним та призводить до подвійного стягнення заборгованості Просить суд визнати в судовому порядку кредитний договір №441-065К від 06.07.2005 р., укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим, починаючи з дати винесення судового рішення від 11.01.2012 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить захистити право позивача як споживача фінансової послуги від подвійного стягнення кредитної заборгованості та визнати припиненим кредитний договір, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставах, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що права позивача з боку банку не порушувалися, грошове зобовязання щодо повернення кредитної заборгованості не виконано, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених в позові.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2005 р. між позивачем ОСОБА_3 як позичальником та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №441-065К, згідно з яким Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 70 000 гривень з оплатою по процентній ставці 23,5% річних (п.2.1 Договору), а позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за Договором до 04.07.2008 р. (п.3.2 Договору).

В подальшому, 29.11.2006 р. між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №441-065К від 06.07.2005р., відповідно до умов якої позичальник зобовязався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за Договором до 03.07.2009 р. (п.1 Додаткової угоди).

30.07.2007 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №2, відповідно до умов якої, сторони домовились про збільшення кредиту до 150000,00 гривень з оплатою по процентній ставці 23,5% річних (п.1 Додаткової угоди), та зміною кінцевого терміну повернення кредитних ресурсів за Договором до 03.07.2009 р. (п.2 Додаткової угоди).

На забезпечення виконання умов Кредитного договору, 30.05.2007 р. між Банк «Фінанси та Кредит» як кредитором та ОСОБА_4 як поручителем було укладено договір поруки №441-065П, відповідно до умов якого, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором №441-065К від 06.07.2005 р., відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 105000,00 гривень зі сплатою 23,5% річних строком до 03.07.2009 р.

Згодом, у звязку із порушенням договірних зобовязань та невиконання обовязку щодо повернення грошових коштів за кредитною угодою та договором поруки, 11.01.2012 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у цивільній справі №2-4894/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, яким позовні вимоги задоволені та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у сумі 258893,45 гривень та судові витрати.

Судом встановлено, що правовідносини сторін врегульовано главою 71 ЦК України, зокрема ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція міститься у справі Верховного Суду України за № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставах доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, отже предметом позовних вимог є вимоги позивач про визнання кредитної угоди припиненою.

Згідно приписів ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Регулювання припинення зобовязання регламентовано положенням статті 598 ЦК України, відповідно до якої зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Дослідивши обставини справи на підставі наданих сторонами доказах, керуючись принципом змагальності ти диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог через недоведеність порушеного цивільного права позивача. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не було надано доказів в підтвердження факту належного виконання грошового зобовязання на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2012 р., що свідчить про триваюче порушення цивільних прав відповідача як кредитора (особи, на користь якої існує невиконане грошове зобовязання). Нарахування, проведені відповідачем щодо сплати грошових коштів, не можуть розцінюватися як дії, що посягають чи порушують цивільне право позивача як боржника (особи, що зобовязана виконати грошове зобовязання на підставі судового рішення), отже цивільний позов заявлений до суду передчасно.

Разом з тим, слід зазначити, що у випадку порушення цивільного права чи інтересу, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з цивільним позовом за захистом у передбачений законодавством спосіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 599,1048, 1049 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа ОСОБА_4 про визнання кредитного договору №441-065К від 06.07.2005р. припиненим, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_5