Справа № 307/2795/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Бисаги Т. Ю., Куцина М. М.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на рішення Тячівського районного суду від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. пред'явив позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги банк мотивував тим, що 23 жовтня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № КФ-АН-2011196 на суму 250 000, 00 грн. під 26, 99 % річних терміном до 22 жовтня 2015 року.

Своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27 серпня 2015 року у нього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 132 405, 94 грн. З них:

- 75 900, 67 грн. борг по кредиту;

- 16 567, 09 грн. борг по відсотках;

- 7857, 09 грн. пеня;

- 1607, 84 грн. сума пені за несвоєчасне повернення процентів;

- 392, 85 грн. сума 3-х % річних від суми простроченого боргу;

- 80, 39 грн. сума 3-х % річних від суми прострочених відсотків;

- 30 000 грн. штраф.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки від 23 жовтня 2012 року, за умовами якого відповідач передав банку в іпотеку:

- житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 320,8 кв.м., житловою площею 125,5 кв.м, в АДРЕСА_1;

- земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що відповідач своїх зобов'язань не виконав, допустив наявність заборгованості по кредиту, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 320,8 кв.м. в АДРЕСА_1 і земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю - ПАТ "Дельта Банк" та шляхом визнання права власності за ПАТ "Дельта Банк".

Рішенням Тячівського районного суду від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Кадирова В. В. просить це рішення скасувати та задовольнити позов. Стверджують, що позичальник ОСОБА_2 повністю з банком не розрахувався, в нього ще є заборгованість по кредиту, а тому банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № КФ-АН-2011196 на суму 250 000, 00 грн. під 26, 99 % річних терміном до 22 жовтня 2015 року.

Своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 27 серпня 2015 року у нього виникла заборгованість по кредиту в розмірі 132 405, 94 грн. З них:

- 75 900, 67 грн. борг по кредиту;

- 16 567, 09 грн. борг по відсотках;

- 7857, 09 грн. пеня;

- 1607, 84 грн. сума пені за несвоєчасне повернення процентів;

- 392, 85 грн. сума 3-х % річних від суми простроченого боргу;

- 80, 39 грн. сума 3-х % річних від суми прострочених відсотків;

- 30 000 грн. штраф.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки від 23 жовтня 2012 року. За умовами цього договору відповідач ОСОБА_2 передав банку в іпотеку:

- житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 320,8 кв.м., житловою площею 125,5 кв.м, в АДРЕСА_1;

- земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1.

В даному випадку у відповідача дійсно мала місце заборгованість по кредиту станом на 27 серпня 2015 року. Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 надав квитанцію № 5201177 від 23 лютого 2016 року, з якої слідує, що заборгованість по кредиту № КФ-АН-2011196 в сумі 132 405, 94 грн. погашена (а.с.176). Отже, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не було.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що з 27 серпня 2015 року по 22 жовтня 2015 року у відповідача заборгованість по кредиту зросла, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки позовні вимоги з приводу цієї збільшеної заборгованості позивач не пред'являв. Більше того, банк не позбавлений можливості пред'явити новий позов до відповідача в подальшому за наявності для цього підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що заборгованість, з приводу якої пред'явлено позов, погашена.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник банку не заперечив факту одержання позивачем вказаних вище коштів в сумі 132 405, 94 грн., а також не доводив того, що ці кошти були зараховані не в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а на будь-які інші цілі.

За цих обставин, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 24 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді