Номер провадження: 22-ц/785/663/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання наказів не законними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та голови Профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2015 року,

встановила :

18 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (надалі ДП «ІМТП»), згідно якого просила поновити їй строк на оскарження наказу директора ДП «ІМТП», від 26.01.2015 року за № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП», від 26.01.2015 року за № 46/0 про переміщення ОСОБА_2; визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року за № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_2 незаконним та скасувати; визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року за № 46/0 про переміщення ОСОБА_2 незаконним та скасувати; визнати наказ першого заступника директора підприємства від 23.04.2015 року за № 234/О-2 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_2 по п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати; поновити ОСОБА_2 в ДП «ІМТП» на посаду тальмана першого терміналу; стягнути з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 02.02.2015 року по час постановляння рішення суду.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що наказами №33 та 46/О від 26.01.2015 року відповідач фактично здійснив переведення, а не переміщення, в результаті якого відбулося зміна найменування посади яку вона займала та була прийнята на роботу; відповідач не мав правових підстав починаючи з 02.02.2015 року в звязку з її відмовою виконувати спірні накази, не допускати на роботу та не виплачувати заробітну плату; звільнення відбулося без попередньої згоди Незалежної профспілки членом якої вона є.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2015 року позов ОСОБА_2 задовольнено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк на оскарження наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року за №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року за №46/0 про переміщення ОСОБА_2 Визнано наказ першого заступника директора ДП «ІМТП» від 23.04.2015 року за № 234/О-2 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_2 по п.1 ст.40 КЗпП України незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_2 в ДП «ІМТП» на роботі на посаді тальмана третього терміналу. Стягнуто з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 02.02.2015 року по 16.11.2015 року в сумі 83246,39 грн. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, представник ДП «ІМТП» та голова Профспілки робітників морського транспорту ДП «ІМТП» подали апеляційні скарги, в яких посилалися на неправильне застосування судом першої інстанції при винесенні рішення норм матеріального права та порушення процесуального права.

При цьому ОСОБА_2 просила рішення суду змінити, визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року за № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку займала ОСОБА_2 незаконним та скасувати; визнати наказ директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року за № 46/0 про переміщення ОСОБА_2 незаконним та скасувати та поновити її в ДП «ІМТП» на посаді тальмана першого терміналу, в іншій частині рішення залишити без змін.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що частково задовольняючи позов суд першої інстанції помилково виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.07.2015 року по цивільній справі №22-ц/785/5713/15 встановлено, обставину, що в ДП «ІМТП» на підставі наказів № 33 та 46/0 від 26.01.2015 року відбулося переміщення працівників на третій термінал порту, а не переведення, а тому її позовні вимоги в частині стягнення визнання незаконними цих наказів, їх скасування та поновлення на перший термінал не підлягає задоволенню, адже вона не була учасником процесу по справі №22-ц/785/5713/15 та не була присутня при прийнятті апеляційним судом ухвали від 21.07.2015 року, а тому суд зобовязаний був встановити обставини та досліджувати докази стосовно того, чи мало місце в даному випадку переведення чи переміщення її на третій термінал. ОСОБА_4 того, посилалася на те, що фактично підприємством було проведена зміна суттєвих умов праці та скорочення чисельності та штату працівників, та відповідач здійснив переведення, а не переміщення позивачки на третій термінал порту з укладанням нового трудового договору на невизначений строк, при цьому в порушенні вимог трудового законодавства, не було попереджено про це позивача у встановлений законодавством строк.

Представник ДП «ІМТП» та голова Профспілки робітників морського транспорту ДП «ІМТП» в апеляційних скаргах просять рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та в цій частині постановити нове, яким відмовити у задоволені позову.

При цьому посилалися на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, відмовляючи у задоволені вимог щодо визнання наказів №33 та 46/о від 26.01.2015 року, та поновлення позивачки на четвертий термінал, міський суд виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.07.2015 року по цивільній справі за №22-ц/785/5713/15, яка набрала законної сили встановлено обставину, що ДП «ІМТП» на підставі вказаних наказів, відбулося переміщення працівників на третій термінал порту, а тому з посиланням на ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вважав законність оспорюваних наказів встановленою.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення ОСОБА_2 на роботі тальмана на третій термінал та стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, виходив з того, що неможливо примусити працівника виконувати роботу на яку він не надавав чи не надає своєї згоди, в разі, якщо, колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то запроваджується вивільнення працівника в установленому порядку.

Проте з такими висновками міського суду погодитись не можна, оскільки до таких висновків суд першої інстанції дійшов неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи, порушивши норми процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, з огляду на таке.

ОСОБА_2 не була стороною в цивільній справі за №22-ц/785/5713/15, та відносно неї не встановлювалось жодних обставин, а тому ухвала апеляційного суду Одеської області від 21.07.2015 року по цивільній справі за №22-ц/785/5713/15, не має в даній справі преюдиціального значення.

ОСОБА_4 того, висновок суду про поновлення на роботі зроблений в супереч свого ж висновку про законність переміщення.

Постановляючи рішення суд першої інстанції, не надав належної оцінки обґрунтованості відмови первинної профспілкової організації в не надані згоди на звільнення позивача.

Задовольнивши вимогу про поновлення на роботі тальмана третього терміналу, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила поновити її на посаду тальмана першого терміналу, а не третього.

Таким чином, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2015 року у відповідності до п.1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією встановлено, що 22 серпня 2014 року між ДП «ІМТП» та ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» була укладена угода про співробітництво відповідно до якої передбачались соціальні гарантії працівникам, які будуть переведені до приватного підприємства в звязку з переданням в оренду державного нерухомого майна (т.1 а.с.13-15).

Відповідно до п.1 Угоди переведення працівників до приватного підприємства проводилось за їх бажанням.

23.01.2015р. відповідачем було прийнято наказ за № 28 про зміни в організації виробництва і праці третього терміналу яким передбачалось ліквідацію з 23.04.2015р. структурного підрозділу «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (т.1, а.с. 11).

26.01.2015р. відповідачем було видано наказ № 33 та 46/О про переміщення працівників та позивачки, яке відбувалося у звязку з забезпеченням заходів щодо реорганізації підприємства, а також у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, що повязані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3-термінал» (т. 1. а.с. 9-10).

27.04.2015р. відповідачем було видано наказ за № 234/О - 2 про звільнення позивачки з 27.04.2015р. у звязку з змінами в організації виробництва і праці п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.12).

Колегія суддів доходить висновку, що підприємство правомірно внесло зміни в штатний розпис та здійснило переміщення позивача, що у сенсі положень частини 2 статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника, виходячи з наступного.

13.06.2013 року у звязку з набранням чинності Законом «Про морські порти України», на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року №163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України», була проведена реорганізації державних підприємств морського транспорту, в тому числі державного підприємства «Іллічівський морській торгівельний порт», шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, праві та обовязків щодо них, та утворено державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Проведення реорганізації призвело до розподілу функцій між державними підприємствами морського транспорту, в тому числі ДП «ІМТП» та ДП «Адміністрація морських портів України», що кваліфікується як зміна в організації виробництва і праці.

31.07.2014 року відбулася спільна нарада ДП «ІМТП» з профспілками порту, на якій обговорювали зміни з реорганізації виробництва і праці третього терміналу ДП «ІМТП», та вирішили, що ДП «ІМТП» і Профспілки визнають та підтверджують, що укладання у передбаченому законодавством порядку Договору оренди державного нерухомого майна, за яким Підприємство (Компанія, Товариство) є орендарем державного нерухомого майна третього терміналу ДП «ІМТП» є фактом змін в організації виробництва і праці ДП «ІМТП».

Переміщення вважається законним, якщо відповідно ст.ст. 21, 31,32 КЗпП України, воно буде проводиться в межах умов трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за умовами трудового договору слід вважати істотними.

Поняття «переміщення» визначено частиною другою ст.32 КЗпП України.

Відповідно до цієї норми не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника його переміщення на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

У разі переміщення трудова функція, найменування посади та робоче місце, на відміну від переведення, не змінюються. Змінюється лише робоче місце, структурний підрозділ (відділ), доручається робота на іншому механізмі чи агрегаті. Переміщення не потребує згоди працівника. Вказані розяснення містяться в п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року зі змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Змінами штатних розписів структурних підрозділів в 2015 році № 52/11.5, затвердженими першим заступником директора ДП «ІМТП», повністю підтверджується, що у звязку з виданням наказу від 26.01.15 року №33 на підприємстві ДП «ІМТП» не відбулось ні скорочення кількості посад та чисельності працівників, 47 штатних одиниць тальманів на 1,2,4 терміналах виключено, у той час, як на 3 терміналі введено, 47 штатних одиниць.

Таким чином, зміст наказу від 26.01.2015 року №33 вказує на те, що підприємство здійснило переміщення позивача, що у сенсі положень частини 2 статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника. ОСОБА_2 переміщено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності та кваліфікації. Посилання позивача на необхідність його згоди безпідставні, оскільки має місце не переведення відповідно до частини 1 статті 32 КЗпП України, а переміщення, передбачене частиною 2 статті 32 КЗпП України.

Згідно з записом у трудовій книжці ОСОБА_2, її було саме переміщено зі збереженням посади з одного структурного підрозділу до іншого в межах одного підприємства - відповідача ДП «ІМТП».

Відповідно до п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року в трудовій книжці в графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства, а далі у тієї ж графі конкретизується: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій». У відповідному розділі класифікації професій Національного класифікатору України «Класифікатор професій» ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327 міститься посада «тальман».

На ДП «ІМТП» діє посадова інструкція посади «тальман», незалежно від терміналу (перший, другий, і т.д.) на якому працює тальман. Посадова інструкція посади тальмана терміналу затверджена наказом директора порту від 23.12.13 року № 638, та є єдиною посадовою інструкцією посади «тальман» на підприємстві.

Таким чином, зазначення у трудових книжках структурного підрозділу, не є частиною найменування посад працівників, а є лише конкретизацією тимчасового закріплення працівників за певним структурним підрозділом підприємства-роботодавця, що здійснюється на виконання Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Тобто, позивача - працівника ДП «ІМТП» було переміщено на підставі ч.2 ст.32 КЗпП України з структурного підрозділу «1 термінал» ДП «ІМТП» на ту ж саму посаду «тальман» до іншого структурного підрозділу «3 термінал» ДП «ІМТП» у межах посади, обумовленої трудовим договором, із збереженням істотних та усіх інших умов праці, що повністю відповідає правовій нормі ч.2 ст.32 КЗпП України, та не потребує згоди ні працівника ні профспілкового органу, членом якого є працівник.

Отже, наказ директора ДП «ІМТП» № 33 від 26.01.2015 «Про переміщення працівників підприємства» є законним та правові підстави для його скасування відсутні, а враховуючи, що наказ директора ДП «ІМТП» №46-0 від 26.01.2015 року виданий на підставі наказу №33 від 26.01.2015 року, то підстави для скасування наказу директора Держаного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» №46-0 від 26.01.2015 року теж відсутні.

Колегія суддів вважає недоречними посилання в запереченнях на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1178цс15, оскільки в указаній справі були інші обставини, а саме позивач працював у відповідача на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду служби побуту. 19 лютого 2014 року відповідачем - ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ, яким з 1 червня 2014 року ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту» та створено структурний підрозділ «Відділ побуту», крім того з липня 2014 року позивача переміщено постійно з 3 липня 2014 року електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду. Тобто в справі, що переглядалась Верховним Судом України, працівника переведено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду служби побуту на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, тобто змінені істотні умови договору (кваліфікація, найменування посади).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що переміщення ОСОБА_2 здійснено відповідно до діючого законодавства.

Вимоги позивача щодо стягнення на користь її середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими виходячи з наступного.

Позивач, не виконавши наказ № 46-0 від 26.01.2015 року, порушив трудову дисципліну, а саме: ст. 139 КЗпП України, відповідно до якої, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни...; п 2.2.4 Колективного договору ДП «ІМТП», а саме, дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ( Іллічівського морського торговельного порту, не допускати порушень трудової дисципліни, розділ III «Основні зобовязання працівників порту» - дотримуватись дисципліни труда, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, не допускати прогулів і т.д.

Статтями 1,2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Облік використання робочого часу, а також контроль за станом трудової дисципліни на підприємствах здійснюється шляхом табельного обліку. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової у документації зі статистики праці». У табелі позначається кількість відпрацьованих годин кожним працівником, неявки на роботу (за допомогою умовних позначок - шифрів). Відповідно в табелі обліку робочого часу третього терміналу з 02.02.2015 року по 27.04.2015 рік позначається - неявка з незясованих причин. Оскільки відмітки про відпрацьований час у табелі ОСОБА_5 відсутні, то і відсутні підстави для нарахування і виплати заробітної плати.

Неявка на роботу не є вимушеним прогулом. Вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Позивача було законно переміщено, тому підстав для стягнення середнього заробітку не має, оскільки не має вимушеного прогулу з вини роботодавця, тому у задоволені цих вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів, із застосуванням ст.ст. 40,41,43 КЗпП України та у відповідності до розяснень викладених у Постанові №9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленуму Верховного Суду України (п.5 ч.15), запитала згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_6 з Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» за п. 1 ст.40 КЗпП України.

14.03.2016 року до апеляційного суду надійшов протокол №17 засідання Президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 24.02.216 року, згідно якого у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 відмовлено.

Однак, відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову у надані згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості відмови Президії Незалежної профспілки працівників ІМТП, у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст.40 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку, що така відмова є необґрунтована з огляду на таке.

Відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 профспілка виходила з того, що відповідачем наказом № 33 та 46/О від 26.01.2015 року позивачку незаконно переведено з посади тальмана першого терміналу.

Однак, як зазначено вище, колегією суддів встановлено, що накази № 33 та 46/О від 26.01.2015 року видані відповідно законодавства про працю, ОСОБА_2 не переведено, а переміщено на посаду тальмана третього терміналу, а тому відмова Президії Незалежної профспілки працівників ІМТП, у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 не є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору рішення районного на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та голови Профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.11.2015 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання наказів не законними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М. Таварткіладзе

ОСОБА_7