Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Дьоміної О.О., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Новий час» про розірвання договору оренди земельних ділянок, стягнення орендної плати та утримання коштів у рахунок заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Новий час» (далі - СТОВ «Новий час») про розірвання договору оренди земельних ділянок, стягнення орендної плати та утримання коштів у рахунок заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 01 січня

2005 року між нею та СТОВ «Новий час» укладено договори оренди земельних ділянок, предметом яких є належні їй на праві власності земельні ділянки площею 1,38 га та 2,51 га, що знаходяться на території Фурманської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Згідно з умовами вказаних договорів відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату в розмірі 3% від грошової оцінки земельних ділянок, проте орендна плата сплачується в заниженому розмірі без урахування коефіцієнту індексації.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровгорадської області від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як убачається з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов по суті вірного й обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для розірвання спірних договорів оренди земельних ділянок, оскільки позивачеві в 2010 та 2011 роках сплачено авансом орендну плату за період до 31 грудня 2022 року в повному обсязі, при цьому, коефіцієнт індексації грошової оцінки земельних ділянок у період з 2010 по 2014 роки не змінювався, а тому відповідачем не порушено умов договору щодо сплати орендних платежів. При цьому судами правильно зазначено, що вимога про стягнення орендної плати за 2015 рік є передчасною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують, висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області

від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.О.Дьоміна

С.О.Карпенко