ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7766/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі : головуючого судді Набудович І.О., при секретарі Петрик А.В., розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частину квартири.

В судовому засіданні до участі у справі в якості третьої особи залучено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

До суду представник позивачів надала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача ОСОБА_5 та заборони вчинення будь-яких дій щодо реалізації (відчуження) квартири АДРЕСА_1.

Вислухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

На підставі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд вважає, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідок заподіяння шкоди правам та інтересам позивачів та ускладнити їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій може запобігти, та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, а також забороною вчинення певних дій щодо її реалізації (відчуження) буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а отже ні права позивачів, ні права відповідачів, не будуть порушені. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може привести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивачів, на захист яких подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 151, 152 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, заборонивши вчиняти будь-які дії щодо її реалізації (відчуження) до вирішення справи по суті.

Визначити стягувачами у виконавчому провадженні по виконанню ухвали позивачів - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, (АДРЕСА_1).

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії ухвали .

Суддя І.О. Набудович