Номер провадження: 22-ц/785/5189/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Томашевській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, сщ. Ліски, вулиця Южна, будинок 48, шляхом виселення, стягнення судових витрат за апеляційними скаргами ОСОБА_6 і ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року, -

встановила:

25 червня 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 08 червня 2015р., посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за якими ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок і земельну ділянку, розташовані по вулиці Южна, 48 в сщ. Ліски, Комінтернівського району Одеської області, оскільки при їх укладені були допущені істотні порушення законодавства.

Посилаючись на те, що 23 травня 2012р. за договором позики ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 1416000грн., що в еквіваленті за домовленістю сторін, становить 177000 доларів США.

Також 23 травня 2012р. між ним (ОСОБА_2Б.) і ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_5 за договором позики грошей від 23 травня 2012р. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є житловий будинок, розташований по вулиці Южній, 48 в с. Ліски Комінтернівського району Одеської області, що належить йому (ОСОБА_2Б.) на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 30 березня 2012р, і земельна ділянка, площею 0,2076 га, на якій розташований за вказаною адресою житловий будинок, яка належить йому (ОСОБА_2Б.) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 13 квітня 2012р.

23 травня 2012р. між ним (ОСОБА_2 ) і ОСОБА_4 також було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики грошей від 23 травня 2012р., і виплаті пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов договору позики.

Позивач ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_4 на підставі вищевказаного іпотечного договору продала ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу від 08 червня 2015р. жилий будинок і земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_2 стверджував, що вказані договори слід визнати недійсними, так як він не отримував заяви-повідомлення від ОСОБА_4 чи від нотаріуса про порушення ОСОБА_5 своїх зобовязань за договором позики, що є порушенням ст. 84 Закону України «Про нотаріат», що реалізація предмету іпотеки, тобто жилого будинку і земельної ділянки, була проведена з істотним заниженням вартості, та не було дотримано положення пункту 6.7.4 Іпотечного договору, який встановлює, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки, або реалізації іпотеки за ціною, яка перевищує суму основного зобовязання та суму витрат, що передбачені п. 1.3.2 цього договору, іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Тому ОСОБА_2 вважав, що ОСОБА_4 повинна повернути йому 143000грн., тобто суму, яка перевищує 90% вартості реалізації майна.

20 липня 2015р. ОСОБА_3 подав зустрічний позов про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку № 48 по вулиці Южна, в сщ. Ліски, Комінтернівського району, Одеської області, посилаючись на те, що він є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку і земельної ділянки за договорами купівлі-продажу від 08 червня 2015р., а відповідачі на теперішній час продовжують проживати у вищевказаному житловому будинку, відмовляються виселитись, чим порушують його право власності (а.с.42-45).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком № 48 по вулиці Южній, сщ. Ліски, Комінтернівського району Одеської області, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з вказаного будинку.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних частках на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243грн.60коп.

Також скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 липня 2015 року.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення його позову і відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015р. було скасоване, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними задоволено.

Визнано недійсним, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 08 червня 2015р. житлового будинку, який знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, сщ. Ліски, вулиця Южна,48, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №1520, вчинений за 1.371.565грн.

Визнано недійсним, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 08 червня 2015р. земельної ділянки, площею 0,2076га, на який розташований вищевказаний будинок, та яка знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, сщ. Ліски, вулиця Южна,48, кадастровий номер :01:002:1550, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №1524, вчинений за 59208 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, сщ. Ліски, вулиця Южна, будинок 48, шляхом виселення, стягнення судових витрат відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2Б та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що договори купівлі-продажу житлового будинку у земельної ділянки від 8 червня 2015 року за якими ОСОБА_4, як іпотекодержатель, скориставшись правом, передбаченим договором про забезпечення вимог іпотекодержателя, з метою погашення заборгованості позичальника продала, а ОСОБА_3О купив нерухоме майно, розташоване у селищі Ліски Комінтернівського району Одеської області по вул. Южній, 48, відповідають вимогам закону і підстав для визнання їх недійсними немає, а відповідачі незаконно перешкоджають ОСОБА_10 у користуванні власністю.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, передбачених законом частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, якою встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права є порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права із застосуванням відповідного способу захисту.

Оскільки згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, то саме позивачеві при подачі позовної заяви належало право визначити які саме свої права він вважає порушеними, невизнаними або оспорюваними і у який спосіб він вважає за можливе їх захистити.

При цьому згідно до ст. 60 ЦПК України на нього також законом покладено обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 виникли боргові зобовязання на підставі договору позики від 23 травня 2012 року, за належне виконання яких поручився своїм майном ОСОБА_2, на підставі іпотечного договору від 23 травня 2012 року.

ОСОБА_5 свої зобовязання по договору позики не виконала і борг у встановлені договором терміни не повернула. У звязку з чим за позовом ОСОБА_4 Комінтернівським районним судом Одеської області 16 квітня 2014 року ухвалено рішення про стягнення на її користь суми боргу та санкцій за невиконання умов договору у сумі 9 579 168 грн з ОСОБА_5В; ОСОБА_2Б; ОСОБА_6; ОСОБА_12; ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду від 23 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено і суму стягнення зменшено. Стягнуто суму боргу 1440 000 грн та пені у сумі 4 320 000 грн.

23 травня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, пунктом 6 якого застережено, що підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Пунктом 8 цього договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку одним із наступних способів задоволення своїх вимог, про що іпотекодержатель сповіщає іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення.

-про перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань за договором позики; або

-про продаж Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законом, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15