Справа №2/359/290/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2»янівни до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 18 березня 2009 року померла її матір ОСОБА_5 Оскільки після смерті ОСОБА_5 будь-яке зареєстроване на її імя спадкове майно було відсутнє, тому ОСОБА_1 не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. До дня смерті ОСОБА_5 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. В зазначеному будинку також проживав вітчим позивача ОСОБА_3, який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 На час смерті матері, ОСОБА_3 за станом свого здоровя потребував сторонньої допомоги, а тому запропонував дочці позивача ОСОБА_2 з сімєю проживати в будинку та доглядати за ним. Позивачу стало відомо, що 03 березня 2010 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво №1331 про право власності на нерухоме майно житловий будинок №108 по вул. Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району. Крім цього, їй також стало відомо, що ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів вказаний житловий будинок в рівних частинах своїм онукам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 У вересні 2015 року ОСОБА_3 поставив вимогу, щоб ОСОБА_2 разом з своєю сімєю покинула будинок у звязку з його продажом. Крім цього, позивачу також стало відомо, що в 2013 році ОСОБА_3 склав новий заповіт, яким заповів все належне йому майно своєму онуку ОСОБА_6 Враховуючи те, що ОСОБА_1 як спадкоємиця першої черги за законом після смерті своєї матері має право на прийняття спадщини. Тому вона просить суд визнати частково недійсним свідоцтво №1331 від 03 березня 2010 року про право власності на нерухоме майно домоволодіння №108 по вул. Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району, видане Великоолександрівською сільською радою на імя ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію домоволодіння в КП БРР БР «Бюро технічної інвентаризації» від 16 березня 2013 року, а також просить суд визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 18 березня 2009 року.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_4 предявила позов, яким з тих самих підстав, що і ОСОБА_1, просить суд визнати частково недійсним свідоцтво №1331 від 03 березня 2010 року про право власності на нерухоме майно домоволодіння №108 по вул. Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району, видане Великоолександрівською сільською радою на імя ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію домоволодіння в КП БРР БР «Бюро технічної інвентаризації» від 16 березня 2013 року, а також просить визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 18 березня 2009 року.

У судовому засіданні представник позивача та третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_7 підтримав позови та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 заперечував проти позовів у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, тому просив суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2009 померла ОСОБА_5 Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №146825 (а.с.4).

За час свого життя ОСОБА_5 заповіт не склала, тому спадкування після її смерті мало здійснюватись за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є її дочки: ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а також чоловік ОСОБА_3 Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого на імя ОСОБА_9 (а.с.13), яка після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_1 (а.с.14), копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 (а.с.54), яка після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що а н і ОСОБА_1, а ні ОСОБА_4 не звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини в межах встановленого законом шестимісячного строку. Тому спадкова справа після смерті ОСОБА_5, яка померла 18 березня 2009 року, не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №42490864 від 17 грудня 2015 року (а.с.33).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вважали, що оскільки на день смерті матері будь-яке зареєстроване на її імя майно було відсутнє, а тому помилково вважали, що не має необхідності звертатись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Саме тому, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пропустили визначений законом строк для прийняття спадщини, оскільки помилково вважали, що відсутнє спадкове майно.

За правилом ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 показала, що її дід ОСОБА_3 обіцяв подарувати їй та іншому онуку ОСОБА_6 будинок №108 по вул. Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району. Дід хворіє, а свідок з своєю сімєю доглядає діда та допомагає йому по господарству. Проте ОСОБА_3 будинок не подарував, оскільки даний будинок був не приватизований. Свідок особисто займалась оформленням документів на будинок. Згодом ОСОБА_3 склав заповіт на своїх онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Після інсульту свідок продовжувала разом з своїм співмешканцем доглядати за ОСОБА_3 Проте, після того як в будинку сталась пожежа ОСОБА_3 почав вимагати, щоб вони звільнили будинок.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показав, що він є рідним дядьком ОСОБА_6, який, в свою чергу є онуком ОСОБА_3 Свідок був присутній на річниці смерті ОСОБА_5, тоді ОСОБА_3 всім показував документи про право власності на домоволодіння та земельну ділянку, які він оформляв протягом року. При цьому були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Вказані події відбувались у березні 2010 року. Свідку нічого не відомо з приводу складання заповіту ОСОБА_3

Як розяснив Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пропустили строк для прийняття спадщини у зв'язку з юридичною необізнаністю, вони помилково вважали, що після смерті матері ОСОБА_5 відсутнє спадкове майно, а тому їм не потрібно було звертатись до нотаріальної контори.

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивачами не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність поважних причин, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Так, юридична необізнаність не може бути в даному випадку достатньою підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вищевикладене також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-85цс12 від 26 вересня 2012 року, відповідно до змісту якої право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому, за правилом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння №108 по вул. Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1331, видане Великоолександрівською сільською радою на підставі рішення виконкому Великоолександрівської сільської ради №347 від 29 вересня 2009 року (а.с.5,6).

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом не встановлено підстав для визнання частково недійсним свідоцтва №1331 від 03 березня 2010 року про право власності на нерухоме майно - домоволодіння №108 по вул. Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, видане на ім'я ОСОБА_3 та скасування державної реєстрації вищевказаного домоволодіння. Оскільки, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами те, що вказане право власності ОСОБА_3 на домоволодіння, порушує їх законні права та інтереси.

Крім цього, суд вважає, що позовні вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння є похідними від позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить також відмовити у задоволенні даної вимоги.

Крім цього, представником відповідача ОСОБА_8 також заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В матеріалах справи відсутні докази, які б давали можливість суду визначити, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дізнались про порушення свої прав, а відтак визначити чи сплинув встановлений законом строк позовної давності.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України вказана обставина може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, проте суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4, слід відмовити по суті заявлених позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

З квитанцій від 19 листопада 2015 року (а.с.25) вбачається, що при предявленні позову до суду ОСОБА_1 сплатили судовий збір у розмірі 974 гривень. Крім цього, з квитанції від 22 березня 2016 року (а.с.50) вбачається, що ОСОБА_4 сплатила судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено. Тому, підстав для відшкодування їм витрат на оплату судового збору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.182, ч.1 ст.261, ч.4 ст.267, ч.1 ст.321, ч.2 ст.328, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.3 ст.1272 ЦК України, ст.ст.3, 8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2»янівни про визнання частково недійсним Свідоцтва №1331 від 03 березня 2010 року про право власності на нерухоме майно - домоволодіння №108 по вулиці Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, видане на ім'я ОСОБА_3, скасування державної реєстрації вищевказаного домоволодіння та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_4 про визнання частково недійсним Свідоцтва №1331 від 03 березня 2010 року про право власності на нерухоме майно - домоволодіння №108 по вулиці Лісовій в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, видане на ім'я ОСОБА_3, скасування державної реєстрації вищевказаного домоволодіння та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський