Дата документу 19.04.2016
Справа № 501/2471/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Журавля П.І.,

при секретарі Тейбаш Н.Д.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чорноморську Одеської області справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» з залученням у якості третіх осіб: Незалежної профспілки працівників порту, Профспілку робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілки професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання наказів директора ДП «ІМПТ» від 26.01.2015 року за №33 та №46/0, «Про переміщення працівників підприємства» в частині переміщення, та наказу №389/О-2 від 10.07.2015 року про припинення трудового договору - не законними та скасування їх, -

В С Т А Н О В И В:

25.05.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Іллічівського міського суду з зазначеним позовом (т.1 а.с.2-4).

19.10.2015 року ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги (т.1 а.с.171-174).

Позивачка просить суд:

- поновити їй строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. за №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 року за №46/0 про її переміщення;

- поновити їй строк на оскарження наказу першого заступника директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 10.07.2015 р. за №389/О - 2 «Про припинення трудового договору та її звільнення»;

- визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» 26.01.2015 року за №33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису відділу матеріально-технічного забезпечення посади оператора заправних станцій третього розряду, яку займала вона незаконним та скасувати;

- визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 року за №46/0 про переміщення її незаконним та скасувати;

- визнати наказ першого заступника директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 10.07.2015 року за №289/О - 2 про припинення трудового договору та звільнення її незаконним та скасувати;

- поновити її в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаду оператора заправних станцій третього розряду;

- стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 26.02.2015 року по час постановлення рішення суду;

- рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі піддати до негайного виконання.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що на її думку наказ про переміщення працівників підприємства було видано з порушенням ст.32 КЗпП України. Позивачка вважає, що переведення було фактичним скороченням штату.

Починаючи з 26.02.2015 року у звязку з її відмовою виконувати незаконний наказ, відповідач в супереч ст.46 КЗпП України не допускає її до роботи обумовленої трудовим договором та не нараховує і не виплачує їй заробітну плату, що на її думку є також порушенням її прав, передбачених ст.ст.21, 97, 103, 115 КЗпП України.

Позивачка стверджує, що вона не є юристом за фахом і в правовому плані є необізнаною людиною, а тому вона пропустила строки звернення до суду за захистом свого порушеного права, відповідач не розяснив їй щодо строків оскарження наказів.

На неодноразові виклики в судове засідання позивачка не зявилася, не надала суду будь-яких пояснень щодо своїх позовних вимог, надала суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності (т.1 а.с.64,67,68-69,88, т.2 а.с.107).

З 16.12.2015 року інтереси позивачки в суді став представляти ОСОБА_5 (т.2 а.с.52-53), який є представником третьої особи Незалежної профспілки працівників ІМТП.

В судовому засіданні ОСОБА_5, як представник позивача і третьої особи Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, підтримав позовні вимоги ОСОБА_2, у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому ОСОБА_5 посилається на те, що за наказом №33 і №46-0 від 26.01.2015 року було проведено незаконне переведення позивачки, і, що незалежна профспілка не надала згоди на звільнення ОСОБА_2

Представники третіх осіб профспілки робітників морського транспорту ДП «ІМТП» та спілки професіоналів докерів-механізаторів ДП «ІМТП» - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у своїх письмових поясненнях повністю підтримали позицію сторони відповідача (т.2 а.с.27-50).

Представники третіх осіб: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 подали суду письмові заперечення(т.2 а.с.23-24, 66), в яких просять суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обґрунтування сторони відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши подані суду докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 13.02.1984 року позивачка працює в ДП «ІМТП» на різних посадах, а з 10.05.2006 року переведення оператором заправної станції «ВМТЗ» (т.1 а.с.7-8).

23.01.2015 року ДП «ІМТП» було прийнято наказ за №28 про зміни в організації виробництва і праці третього терміналу, яким передбачалось ліквідацію з 23.04.2015 року структурного підрозділу «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (т.1 а.с.12).

Посадової інструкції оператора заправної станції в ДП «ІМТП» не існує, так як ця робота охоплюється поняттям «робітник» (без будь-якої кваліфікації) (т.2 а.с.77).

Наказом директора ДП «ІМТП» за №33 від 26.01.2015 року у звязку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства у відповідності з Законом України « Про морські порти України»; та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «ІМТП», а також у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, що повязані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3 термінал» були вилучені зі штатних розписів структурних підрозділів робочі місця та посади за переліком, викладеним в наказі, в тому числі посада оператора заправної станції (т.1 а.с.9-11, 116, 123). Відповідно з п.2 наказу було здійснено переміщення з 26.01.2015 року в структурний підрозділ «3 термінал».

У відповідності з наказом №46-0 від 26.01.2015 року ОСОБА_2 переміщено з 02.02.2015 року оператором заправної станції 3-го терміналу з оплатою за штатним розписом з режимом денний, з пятиденним робочим тижнем на підставі ст. 32 КЗпП України (т.1 а.с. 119).

Норма ст.32 КЗпП України передбачає, що переведення на іншу роботу у тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках передбачених законом.

У частині 2 ст. 32 КЗпП України зазначається, що не вважається переведення на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати на роботу, протипоказану йому за станом здоровя.

У постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі №1178-цс-15 викладена правова позиція щодо переведення працівника, з якої витікає, що власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору і межах цих умов переміщення можливе поза ним протизаконне; при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними усі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Позивач і її довірена особа не довели суду, що наказами №33 і №46-0 від 26.01.2015 року було порушено її трудові права, в тому числі наявність змін істотних умов праці при переміщенні, а тому вимоги, викладені в пунктах 1-3 резолютивної частини позову не підлягають задоволенню.

Суд приймає до уваги правову позицію (висновок), викладені в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 21.07.2015 року та рішенні Іллічівського міського суду Одеської області від 12.05.2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ДП «ІМТП» про визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «ІМТП» №33 і №46-0 від 26.01.2015 р. про законність зазначених наказів (т.2 а.с.81-87).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що переміщення на підставі наказів №33 і №46-0 від 26.01.2015 року повністю відповідає правовій нормі ч.2 ст. 32 КЗпП України, що не потребує згоди, ані працівника, ані профспілкового органу, членом якого є працівник.

У відповідності з ч.3 ст.61 ЦПК України, - обставини встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не допускається при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За наказом директора ДП «ІМТП» №28 від 23.01.2015 року, у звязку з укладенням 22.01.2015 року договору №7 оренди державного нерухомого майна ДП «ІМТП», яке знаходиться на балансі третього терміналу, з ТОВ «Трансгрейтермінал», ліквідовано з 23.04.2015 року структурний підрозділ «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (т.1 а.с.13). Пунктом 3.1. цього наказу передбачено здійснення звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» працівників, зазначених у листах-клопотаннях щодо звільнення за переведенням до вказаного підприємства, за іншими заявами відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України. Відповідно до п.3.2. цього ж наказу передбачається здійснення вивільнення працівників, які відмовилися від звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал», робочі місця та посади яких ліквідуються цим наказом, на підставі ст.49-2 КЗпП України, ЗУ «Про зайнятість населення».

05.05.2015 року ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом №46-О від 26.01.2015 року про переміщення її на 3-й термінал, але відмовилась поставити підпис про ознайомлення, про що було складено акт (т.1 а.с.122).

14.04.2015 року за вихідним №332/112-10 ОСОБА_2 було вручено письмове попередження про наступне вивільнення, але вона відмовилась поставити свій підпис в цьому попередженні, про що було зроблено 05.05.2015 року відповідний запис працівниками відділу кадрів підприємства (т.1 а.с.247).

Суд не може погодитись з позицією позивача, щодо «юридичної необізнаності», так як, ще 23.02.2015 року Незалежна профспілка працівників «ІМТП» зверталась в суд з позовом про визнання наказу №33 від 26.01.2015 року незаконним, і позивачка приймала участь у розгляді цієї справи (т.1 а.с.112-115).

Наказом № 389/О-2 від 10.07.2015 року позивачка була звільнена з посади оператор заправних станцій 3-го розряду 3 терміналу у звязку зі змінами в організації виробництва і праці (п.1 ст.40 КЗпП України) на підставі наказу №28 від 23.01.2015 року, попередження від 05.05.2015 року (т.1 а.с.175).

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р; №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяця про наступне вивільнення.

Вищеперелічене свідчить про ліквідацію посади та структурного підрозділу, про дотримання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. При цьому суд бере до уваги доводи сторони відповідача, викладені у письмових поясненнях в т.ч. щодо неможливості реалізації питання щодо переважного права на залишення на роботі; щодо відсутності масового вивільнення працівників і відсутності підстав застосування ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення»; щодо спільної наради ДП ІМТП з представниками профспілок порту 31.07.2014 р., на якій було визнано факт змін в організації виробництва і праці ДП ІМТП (т.1 а.с.134); щодо підписання згідно ст. 49-4 КЗпП України угоди від 22.08.2014 р. про співробітництво (т.1 а.с.15-17) з питань що виникають з окремих положень договору оренди державного нерухомого майна з ТОВ Трансгрейтермінал відносно дотримання трудових прав і соціальних гарантій для працівників третього терміналу ДП ІМТП.

Докази на а.с.76, 207, 209, т.1, а.с.61 т.2 підтверджують, що позивач була членом Незалежної профспілки працівників ІМТП на час звільнення і входила до профгрупи першого терміналу, ВМТЗ ДП «ІМТП».

Сторони визнали той факт, що на час звільнення позивача профспілковим органом не розглядалось подання щодо згоди на звільнення. При цьому сторона відповідача посилається на ті обставини, що на їх запит Незалежною профспілкою працівників ІМТП не було надано інформацію, в якій первинній профспілці перебуває позивач (а.с.242 т.1).

Ст. 43 КЗпП України передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника.

Із п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України видно, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст. ст. 43, 43-1 КЗпП України; що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Під час розгляду зазначеної справи суд отримав слідуючі рішення профспілкових органів:

Протоколом №20 засідання президії Незалежної профспілки працівників «ІМТП» від 21.10.2015 р. відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.209 т.1). Обґрунтуванням відмови зазначено порушення трудових прав членів Незалежної профспілки та самої профспілки, а також встановлених ст. ст. 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України процедур.

Протоколом №27 засідання президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 13.01.2016 р. відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України з обґрунтуванням відмови, аналогічно викладеним 21.10.2015 р. (т.2 а.с.61-63).

Дослідивши зазначені рішення Президії Незалежної профспілки працівників ДП «ІМТП» про відмову в надані згоди на розірвання трудового договору, суд вважає, що дані рішення необґрунтовано.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (ч.5 п.15) розяснено, що коли судом буде встановлено факт звільнення працівника власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Вказана норма кореспондується з приписами ч.7 ст.43 КЗпП України відповідно до якої рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в надані згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Позивач, не виконавши наказ №46-О від 26.01.2015 року, порушив трудову дисципліну, а саме: ст.139 КЗпП України, відповідно до якої, працівники зобовязані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни…; п.2.2.4 Колективного договору ДП «ІМТП», а саме, дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Іллічівського морського торговельного порту, не допускати порушень трудової дисципліни, розділ ІІІ «Основні зобовязання працівників порту» - дотримуватись дисципліни труда, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, не допускати прогулів і т.д.

Статтями 1,2 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Облік використання робочого часу, а також контроль за станом трудової дисципліни на підприємствах здійснюється шляхом табельного обліку. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової у документації зі статистики праці». У табелі позначається кількість відпрацьованих годин кожним працівником, неявки на роботу (за допомогою умовних позначок - шифрів). Відповідно в табелі обліку робочого часу третього терміналу з 03.02.2015 року по 24.04.2015 рік позначається неявка з незясованих причин (т.1 а.с.120-121). Оскільки відмітки про відпрацьований час у табелі ОСОБА_2 відсутні, то і відсутні підстави для нарахування виплати заробітної плати.

Суд вважає, неналежними докази про перебування ОСОБА_2 на робочому місці (т.1 а.с.22-62), адже законність переведення останньої встановлена судом, та факт перебування позивача на ВМТЗ без правових підстав і не дає підстав для виплати їй заробітної плати.

Неявка на роботу не є вимушеним прогулом. Вимушений прогул час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Позивача було законно переміщено, тому підстав для стягнення середнього заробітку не має, оскільки не має вимушеного прогулу з вини роботодавця, а тому у задоволені цих вимог необхідно відмовити.

Суд враховує правову позицію колегії суддів апеляційного суду Одеської області, викладену в рішенні за позовом ОСОБА_9 до ДП «ІМТП» про визнання приказів №33 і 46/О від 26.01.2015 року і звільнення незаконними і їх скасування (т.2 а.с.88-106).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги, викладені в п.п. 4-7 (а.с.4 т.1) також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 40, 42, 43, 43-1, 49-2, 49-4, 139, 221, 235, 236 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.І. Журавель