ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/610/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі секретарів Горбань С.І., Косолап Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Подільська та Дарницька районні у м. Києві державні адміністрації як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1. народився син ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу вона тривалий час потерпала від насильства в сім'ї, оскільки відповідач вчиняв сварки в присутності дитини, бив її, забирав ключі від квартири, виганяв з дому разом з дитиною, в присутності дитини палив наркотичний засіб канабіс. У зв'язку з її зверненням до міліції на відповідача складались протоколи і виносились попередження, на які він не реагував. На початку 2014 р. відповідач вигнав її з дитиною з квартири і змінив замки, у зв'язку з чим вона не має доступу до житла. Відповідач зловживає алкогольними напоями, постійно перебуває у стані сп'яніння, при дитині висловлюється брутальною лайкою, сина матеріально не утримує і не спілкується, після того як вигнав їх з квартири, дитину не бачив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 позов підтримали пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Позивач пояснила, що протягом двох років з моменту розлучення відповідач з сином не бачився, участі у його житті він не приймає, не надає згоду на виїзд дитини за кордон. Вигнавши її з сином із квартири, відповідач відмовляється її продавати, щоб забезпечити дитині належні житлові умови.

За міркуванням представника позивача заява відповідача про бажання брати участь у вихованні дитини є суто декларативною і не підтвердженою жодними доказами, водночас факт невиховання відповідачем дитини є доведеним.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав пославшись на те, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, він любить сина і бажає приймати участь у його вихованні, натомість позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Пояснив, що в 2011 р. він продав свій невеликий бізнес і став доглядати за маленьким сином, надавши можливість дружині вийти на роботу. Дружина працювала, а він весь свій час приділяв догляду за сином та його вихованню, і невдовзі на цьому ґрунті у них з дружиною стали виникати сварки. Не бажаючи «бути в рабстві», він влаштувався на роботу, а сина відділи до дитячого садка. Якось, повернувшись з цілодобового чергування, виявив, що дружина пішла від нього, забравши сина. Через деякий час дружина забрала з квартири свої речі та меблі. З того часу він участі у вихованні

сина дійсно не приймає, оскільки колишня дружина не бажає, щоб вони спілкувалися. Він кілька разів приходив до позивачки, щоб побачитись з сином, стукав у двері, але йому не відчиняли або викликали міліцію. Якось він зустрів позивачку з сином під під'їздом і спитав у сина, чи знає той, хто він, на що син заперечливо покивав головою. Душевна печаль, у яку він поринув після розлучення з дружиною, та її небажання, щоб він бачився з сином, і стали причиною тривалої відсутності його як батька у житті сина. Проте від дитини він не відмовлявся і не відмовляється, сплачує на утримання сина визначені судом аліменти і хоче, щоб колишня дружина з сином повернулися проживати у їх спільну квартиру. Весь цей час він чекав, поки колишня дружина заспокоїться, і вони зможуть домовитися про його участь у вихованні дитини. Так йому порадила і мама, а у службі у справах дітей йому сказали, що він нічого не зможе зробити, якщо якого колишня дружина не бажає, щоб він бачився з сином. Він не вирішував питання участі у вихованні сина у встановленому законом порядку, оскільки не хоче завдавати дитині додаткових страждань. За міркуванням відповідача позов про позбавлення батьківських прав поданий позивачем з метою примусити його до продажу квартири.

Представник Подільської районної в м. Києві державної адміністрації Омелян В.О. підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав пояснивши, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини він тричі не з'явився, пояснень і підтверджуючих документів не надав, із заявою про вчинення перешкод у спілкуванні з сином не звертався.

Представник Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

З 8 жовтня 2009 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1. народився син ОСОБА_4 (а.с. 4, 6).

Подружжя разом з дитиною мешкало у належній їм на праві спільної часткової власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що в 2013 р. стосунки між сторонами зіпсувались, що призвело до виникнення численних сварок, конфліктів та взаємних звинувачень. Зазначені обставини підтверджується даними, які містяться:

у постанові судді від 25 червня 2013 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, яке виразилось у тому, що він забрав належні дружині ключі від вхідних дверей, закрив її з дитиною у квартирі і пішов на роботу (а.с. 42);

у постанові судді про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання дитини (а.с. 43, 44-45);

у висновку оперуповноваженого ВКМСД Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15 червня 2013 р., складеного за результатами перевірки заяви позивача про те, що її чоловік не приділяє уваги вихованню сина (а.с. 118);

у висновках дільничних інспекторів міліції Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26 і 27 червня та 8 липня 2013 р., складених за результатами перевірки обставин викликів міліції до квартири батьків позивача (а.с. 119, 120, 121);

у заявах ОСОБА_3 до служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації з приводу неналежного, на його думку, виконання дружиною обов'язків щодо виховання дитини (а.с. 113, 114, 115-117).

Рішенням Дарницького районного шлюбу м. Києва від 27 вересня 2013 р., частково зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2013 р., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 30 липня 2013 р., до повноліття дитини (а.с. 46, 47-48).

Рішенням Дарницького районного шлюбу м. Києва від 7 жовтня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5).

З пояснень сторін вбачається, що з початку 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали проживати роздільно: ОСОБА_3 залишився мешкати у їх спільному житлі, а

ОСОБА_2 разом з сином переїхала на постійне проживання до квартири своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2.

Доказів, що переїзд позивача з дитиною до квартири батьків був наслідком неправомірних дій відповідача, суду не надано.

Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток…, і утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановив суд, ОСОБА_3 належним чином виконує покладений на нього законом та рішенням суду обов'язок щодо утримання дитини, що підтверджується наданими ним квитанціями та довідкою державного виконавця, яка свідчить про відсутність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 122, 123-127). Цю обставину в суді визнала і ОСОБА_2

Водночас судом встановлено, що з того часу як сторони стали проживати роздільно, відповідач не приймає участі у вихованні сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ця обставина не заперечується відповідачем і підтверджується даними, які містяться у довідках школи-дитячого садка ім. С.Русовської, який відвідує син сторін, згідно якої мати проявляє активну роль у вихованні сина, приводить та забирає дитину, відвідує збори, є членом батьківського комітету, а батька дитини вихователі не знають (а.с. 62, 142), та показаннями свідків - близької подруги позивача ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9

ОСОБА_8 пояснила в суді, що постійно спілкується з ОСОБА_2, разом вони виїжджають на відпочинок, часто проводять вихідні та свята, в тому числі святкують дні народження ОСОБА_8. На протязі останніх трьох років дитиною займається лише мати, а ОСОБА_3 свої батьківські обов'язки не виконує, сина не відвідує, а хлопчик, в свою чергу, не підтримує з батьком жодних зв'язків і взагалі його не згадує. ОСОБА_2 їй розповідала, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 вона піддавалась психологічному та моральному тиску, чоловік застосовував до неї і фізичне насильство, а також був випадок, коли відповідачу потрібно було кудись їхати, і він залишив дворічного сина на вулиці. Зі слів позивача їй також відомо, що відповідач відмовляється надавати згоду на виїзд дитини за кордон.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що часто бачиться з позивачем, але про спілкування ОСОБА_3 з сином йому нічого невідомо, хлопчик батька взагалі не згадує.

Стаття 164 Сімейного Кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав законодавець, зокрема, відніс ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманію батьків.

У позовній заяві міститься посилання на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, в присутності дитини вживав канабіс, висловлювався нецензурною лайкою та спричиняв позивачу побої і тілесні ушкодження, проте відповідач ці обставини заперечує, а доказів на їх підтвердження суду не надано.

Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

18 січня 2016 р. Подільська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 взявши до уваги пояснення позивача про те, що з часу розлучення батько життям дитини не цікавиться, матеріально не допомагає, не виявляє бажання будь-яким чином приймати участь у вихованні та оздоровленні сина (а.с. 76).

Однак суд вважає, що вказаний висновок неможливо покласти в обґрунтування рішення, оскільки обставин, які б давали підстави застосувати до ОСОБА_3 такий крайній захід впливу як позбавлення батьківських прав, судом не встановлено.

Оцінюючи надані сторонами докази і пояснення сторін в судовому засіданні суд дійшов до переконання, шо реальною причиною припинення спілкування батька з сином є неприязні відносини, які склалися між колишнім подружжям на ґрунті взаємних образ і звинувачень, внаслідок чого позивач ОСОБА_2 не бажала і не бажає вирішувати питання участі батька у вихованні дитини, про що вона заявила в суді.

Судом встановлено, що влітку 2011 р. позивач перервала свою відпустку по догляду за дитиною і вийшла на роботу, а обов'язки по догляду за дитиною у відсутність матері взяв на себе

відповідач, який і виконував ці обов'язки до весни 2013 р. Окрім пояснень відповідача ця обставина підтверджується також показаннями свідка з боку позивача ОСОБА_8, характеристикою, наданою відповідачу мешканцями будинку (а.с. 128), і не заперечується позивачем.

Зі змісту численних заяв позивача до органів внутрішніх справ та позовної заяви вбачається, що у них викладені обставини, які не відповідають дійсності і не знайшли свого підтвердження в суді, зокрема щодо невиконання ОСОБА_3 батьківських обов'язків з 2011 р. та щодо несплати аліментів на утримання дитини.

Наведене та висловлювання позивача в судовому засіданні щодо небажання відповідача продавати квартиру дають підстави вважати, що подачею позову про позбавлення батьківських прав позивач намагається помститися відповідачу і переслідує при цьому свої особисті інтереси, а не діє в інтересах дитини.

З огляду на те, що намагання відповідача зустрітися з сином в той час, коли хлопчик разом з матір'ю перебував в квартирі його батьків кожний раз закінчувалось викликом співробітників міліції, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що невжиття ним протягом двох років передбачених положеннями сімейного законодавства заходів, спрямованих на вирішення спору щодо реалізації його батьківських прав, викликане небажанням провокувати конфлікт та завдавати дитині зайвих страждань і переживань.

Позивач як на доказ посилається на наявність рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини від першого шлюбу - сина ОСОБА_10 (а.с. 57-59), однак доказом неналежного виконання відповідачем обов'язків щодо сина ОСОБА_4 це судове рішення не являється. Окрім того ОСОБА_3 пояснив, що подача його колишньою дружиною такого позову була пов'язана лише з її виїздом разом з сином на постійне проживання за кордон, і ці пояснення ніким не спростовані.

При вирішенні даного спору окрім вищенаведених норм Сімейного кодексу України суд також керується положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., та Закону України "Про охорону дитинства".

Так відповідно до статті 3 Декларації в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Декларації батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно з приписами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Отже з огляду на встановлені судом обставини, які свідчать про те, що батько любить свого сина, надає систематичну матеріальну допомогу на його утримання і бажає приймати участь у його вихованні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам малолітнього сина сторін, усвідомлення яким негативної інформації про батька може в майбутньому стати фактором, що травмує його психіку.

Враховуючи наведене суд відмовляє у позові у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: