Ухвала

іменем україни

07 вересня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гримич М. К., Євтушенко О.І.,

Ізмайлової Т.Л., КоротунаВ.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Трускавецька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування, за касаційною каргою Бачинського Остапа Михайловича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Трускавецька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 29 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 59 400 дол. США зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 28 лютого 2018 року.

Назабезпечення виконання умов кредитного договору 29 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку передано нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину у встановленому законом порядку прийняла ОСОБА_3

13 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, згідно якого останній прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2.

Зазначало, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на спадкове майно задоволено.

Оскільки до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входили вимоги кредитора, які підлягали задоволенню в межах спадкового майна, яке прийняла ОСОБА_3, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування від 13 серпня 2012 року.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, у позові ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі Бачинський О.М., який діє від імені ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 серпня 2012 року отримала право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_6

Згідно з договором дарування квартири від 13 серпня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 782 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судами встановлено, що спірна квартира не є предметом іпотеки.

Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» не є стороною у справі.

Під забороною відчуження (арештом) згідно з витягом з Єдиного реєстру обтяжень об'єктів нерухомого майна, наданим 13 серпня 2012 року Стебницькою державною нотаріальною конторою, вказана квартира не перебувала.

Крім цього, судами встановлено та з матеріалів справи убачається, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 25 червня 2013 року, на яке посилався представник позивача, скасоване у відповідності до рішення апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року. У задоволенні позову відмовлено. Дане рішення апеляційного суду Львівської області набрало законної сили, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без змін.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що спірна квартира не була предметом іпотеки, під забороною відчуження не перебувала, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору дарування.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Бачинського ОстапаМихайловича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: М.К. Гримич

О.І. Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова

В.М. Коротун