Справа № 712/8635/16-ц
Провадження № 2/712/2041/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом адвоката позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, УДАІ ГУМВС України в Київській області про визнання правочину недійсним і застосування двосторонньої реституції,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, УДАІ ГУМВС України в Київській області про визнання правочину недійсним і застосування двосторонньої реституції.

Свою заяву мотивував тим, що 13.08.2013 він придбав у ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 2107, 2005 р.в., зеленого коліру, шасі №ХТА 7044, тип легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ при УДАІ УМВС України в Черкаській області. У підтвердження укладання вказаного договору відповідач надав позивачу ОСОБА_1 розписку від 13.08.2013 року про те, що він отримав від ОСОБА_6Ю, придбаний автомобіль за 10 000грн. та 1000 доларів США, а також в той же день передав позивачу довіреність, видану на ОСОБА_5, який від імені власника транспортного засобу ОСОБА_4 надавав ОСОБА_3Ю, право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем, також ОСОБА_1 було передано страховий поліс АЄ №2131465 на зазначений автомобіль від 20.03.2013 року.

Вказував, що 15.12.2013 року спірний автомобіль було затримано співробітниками УДАІ ГУМВС України в Київській області та направлено на арешт-майданчик. Під час затримання автомобіля працівник поліції посилався на постанову державного виконавця про арешт спірного автомобіля, склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.12.2013 року. В подальшому, позивач зясував, що відповідач ОСОБА_4 має борг перед третіми особами внаслідок чого автомобіль був арештований та затриманий.

Позивач зазначає, що автомобіль не зареєстрував на своє імя з поважної причини по характеру роботи, оскільки більшість часу він проводить за межами міста Черкаси.

Вважає, що укладеним між ним та відповідачем ОСОБА_3 правочин суперечить законодавству України та відповідно до ст.203 ЦК України та пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» має бути визнаний недійсним в судовому порядку із застосуванням наслідків недійсності правочинів двохсторонньої реституції.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, і на задоволенні позову наполягали. Просили визнати недійсним правочин, укладений між позивачем та ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 кошти сплачені позивачем за недійсний правочин в сумі 10000 грн. та 1000 доларів США, стягнути з відповідача кошти сплачені за правову допомогу 5000 грн., судовий збір.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, просив відмовити. Вказував, що позивач під час передачі автомобілю усвідомлював, що автомобіль передавався йому за розпискою разом з правовстановлюючими документами. При цьому, власником автомобіля був ОСОБА_4, який передав право експлуатації, розпорядження та відчуження вказаного автомобіля відповідачам ОСОБА_5, а той в свою чергу ОСОБА_7 Позивачу було це відомо, оскільки він отримав весь пакет правовстановлюючих документів на спірний автомобіль.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився. Про дату, час, місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_8 в судовому засіданні при розгляді справи покладався на розсуд суду, надав на вимогу суду для огляду в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження №30190234.

Представник третьої особи УДАІ ГУМВС України в Київській області в судове засідання не зявився. Про дату, час, місце судового засідання повідомлявся належним чином. Скерували до суду лист голови ліквідаційної комісії, в якому просили розглядати справу за наявними матеріалами без участі представника.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та правовідносини сторін.

28.08.2011 р. ОСОБА_5, який діяв від імені власника автомобілю ОСОБА_4 була надана довіреність на імя ОСОБА_3, посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий № 1209, на право представлення його інтересів в усіх компетентних органах по питанню експлуатації та відчуження належним йому, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії РКК № 006297 виданого 27.05.2005 р. Черкаським РЕВ автомобілем марки ВАЗ 2107, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов №ХТА7044, зареєстрований 27 травня 2005 року Черкаським РЕВ.

Згідно розписки від 13.08.2013 року оригінал якої міститься в матеріалах справи за передачу автомобіля ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 10 000 гривень та 1 000 доларів.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження №30190234 на спірний автомобіль марки ВАЗ, модель 2107 2005 р.в., кузов №ХТА7044 державним виконавцем Центрального відділу ДВС накладений арешт та оголошено розшук вказаного автомобіля. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_4

Сторонами в судовому засіданні було підтверджено, що право власності після оформлення вищевказаної нотаріальної довіреності від 28.08.2011 року залишалося зареєстрованим за ОСОБА_4 та не було переоформлено згідно з повноваженнями вказаними у довіреності ані позивачем, ані відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_3

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 укладаючи з ним договір купівлі-продажу автомобіля шляхом оформлення розписки про передачу автомобіля та отримання грошей порушив вимоги чинного законодавства, а тому такий правочин має бути визнаний недійсним із застосуванням двосторонньої реституції.

Проте, з наведеними доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України)

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.1. ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил).

Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів.

Так, пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля), передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості;правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери,підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Відповідно до абз.18 п.8. Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно абз. 19. п.8. вищевказаних Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Отже, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі продажу.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Судом встановлено, що власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрований ОСОБА_4, і вказаний транспортний засіб, в порушення вимог п.8, 40, 41 Правил, відповідачами з обліку не знімався, а відтак, і не ставився на облік позивачем.

Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача, на підставі довіреності від 28.08.2011 року, підтверджена розпискою про передачу грошей та автомобіля, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4 уповноважуючи ОСОБА_3 не створює для відповідача ОСОБА_3 будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у справі не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими в Україні Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про сплату ним відповідачу коштів за спірний автомобіль, як підставу для набуття права власності, оскільки дана обставина може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед продавцем автомобіля або його уповноваженою особою.

Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним і застосування двосторонньої реституції необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 334, 627, 655 ЦК України, Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову адвоката позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, УДАІ ГУМВС України в Київській області про визнання правочину недійсним і застосування двосторонньої реституції відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є.Троян