Справа № 219/4382/16-ц
Провадження № 2/219/2420/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.07.2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря Троян Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надсилання судових повісток на адресу, зазначену у позовній заяві. Проте, конверти з вказаними повістками відділенням поштового звязку були повернуті на адресу суду з помітками: «За закінченням терміну зберігання» та «За зазначеною адресою не проживає».
Представник позивача ОСОБА_3 до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення разом з позивачем не заперечують.
Відповідач в судове засідання не зявився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою, яка направлена відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України на адресу за місцем його останньої реєстрації.
У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Судом встановлено, що з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 червня 2012 року, наданій позивачем до позовної заяви, вбачається, що будинок номер 10 (десять), загальною площею 50,3 кв.м, в т.ч. житловою площею 25,4 кв.м, що знаходиться в с. Красне Артемівського району Донецької області, вул. Зарічна, на земельній ділянці, площею 0.1457 га, належить ОСОБА_4 (а.с. 4-5).
З довідки № 317 від 27 січня 2016 року, виданої секретарем Красненської сільської ради ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_2, 23 липня 1975 ркоу народження, дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04 травня 1993 року по теперішній час, проте за вищевказаною адресою не мешкає на території Красненської сільської ради і місцезнаходження його не відоме (а.с. 43).
Аналогічна інформація була суду надана і згідно відповіді голови Красненської сільської ради ОСОБА_6 від 03 червня 2016 року за вих. № 358/02-34 (а.с. 21), яка була витребувана судом на виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України до відкриття провадження у справі.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З позовної заяви та доданих до неї документів суду неможливо зробити висновок щодо того, чи є, був відповідач членом сімї позивача.
Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
У відповідності до ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня в цьому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин. Під поважними причинами відсутності особи може розумітись, також, протиправна поведінка інших осіб в жилому приміщенні, що робить неможливим сумісне проживання.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, незважаючи на наявну можливість, позивачем, окрім довідки секретаря Красненської сільської ради № 317 від 27 січня 2016 року, не було надано суду належних, достовірних та достатніх доказів щодо підтвердження її пояснень з приводу заявлених позовних вимог, та взагалі в суді встановлено, що позивач на час звернення з позовною заявою до суду не була власником житлового будинку № 10, розташованого по вулиці Зарічна в селі Красне (нині Іванівське) Артемівського (нині Бахмутського) району Донецької області, а отже позивачем та її представником не надано належних доказів, що позивач має право на захист права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтею 129 Конституції України, ст. 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.С.Конопленко