Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Резванова Інна Дмитрівна, про визнання права іпотекодержателя на житловий будинок за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_4, у якому просило визнати за ним право іпотекодержателя домоволодіння по АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_6, а також зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Резванова І.Д. внести відомості про об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок будівельною готовністю 92,4% за вказаною адресою до Єдиного державного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна та Єдиного державного реєстру іпотек.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 13 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (найменування якого у 2009 році змінено на ПАТ «Універсал Банк») і ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у сумі 40 800 доларів США зі сплатою 11,95% річних та кінцевим терміном повернення 12 серпня 2037 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 13 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано земельну ділянку по АДРЕСА_1.

13 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед банком у разі неналежного виконання ОСОБА_6 кредитних зобов'язань.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2010 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь позивача солідарно стягнено заборгованість за цим кредитним договором у сумі 341 032 грн76 коп.

Під час примусового виконання виконавчого листа, виданого 13 серпня 2010 року на підставі вказаного рішення суду, ПАТ «Універсал Банк» стало відомо про те, що ОСОБА_6 побудувала на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, житловий будинок.

Згідно з п. 1.5 укладеного між банком та ОСОБА_6 договору іпотеки всі зроблені іпотекодавцем поліпшення предмету іпотеки автоматично стають предметом договору іпотеки і не потребують внесення змін до договору, що, на думку позивача, є підставою для задоволення позову.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ПАТ «Універсал Банк» право іпотекодержателя на об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 92,4% загальною площею 175,7 кв.м, житловою площею 58,7 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 грудня 2014 року, ухваленим за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що власником об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку готовністю 92,4% загальною площею 175,7 кв.м, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, є ОСОБА_3, тому ПАТ «Універсал Банк» як іпотекодержатель відповідно до умов договору іпотеки та вимог ст. 7 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити позовні вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмовляючи у позові в частині вимог про зобов'язання приватного нотаріуса внести до Єдиного державного реєстру іпотек і Єдиного державного реєстру заборон та відчуження нерухомого майна відомості про об'єкт незавершеного будівництва, суд першої інстанції виходив із того, що нотаріус здійснює функції державного реєстратора лише у випадку вчинення нотаріальної дії. Оскільки визнання за ПАТ «Універсал Банк» права іпотекодержателя на об'єкт незавершеного будівництва не є нотаріальною дією, заявлені банком позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, виходив із того, що суд першої інстанції не визначився із суб'єктним складом осіб, які мають брати участь у розгляді справи, та не врахував, що власником земельної ділянки на момент розгляду справи є ОСОБА_6, однак ПАТ «Універсал Банк» вимог до неї не заявляв.

Такий висновок апеляційного суду є правильним, зважаючи на наступне.

Судами попередніх інстанції встановлено, що 13 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_6 отримала у борг грошові кошти у сумі 40 800 доларів США зі сплатою 11,95% річних та кінцевим терміном повернення 12 серпня 2037 року.

13 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед банком у разі неналежного виконання ОСОБА_6 кредитних зобов'язань.

Також з метою забезпечення виконання умов кредитного договору 13 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2010 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно стягнено заборгованість за цим кредитним договором у сумі 341 032 грн76 коп.

5 листопада 2011 року державним виконавцем Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13 вересня 2010 року на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва.

Такі обставини дали суду підстави для висновку про те, що спірний об'єкт незавершеного будівництва є предметом іпотеки, право власності на який у жовтні 2012 року зареєстровано за ОСОБА_6

15 березня 2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» провело аукціон з продажу земельної ділянки площею 0,08 га кадастровий номер НОМЕР_1, переможцем якого згідно протоколу прилюдних торгів № 1-6/284/12і-ІІ від 16 квітня 2013 року оголошено ОСОБА_6.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 березня 2014 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації земельної ділянки площею 0,08 га.

Вважаючи, що власником майна після визнання прилюдних торгів недійсними стала ОСОБА_3, суд першої інстанції задовольнив позов.

Проте такий висновок помилковий.

Пунктом другим ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки, яка передана в іпотеку за іпотечним договором від 13 серпня 2007 року, є ОСОБА_6 (індексний номер НОМЕР_2 від 7 травня 2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_6, яка участі у справі не брала, а не ОСОБА_3, прийняв до уваги, що банк не заявляв позовних вимог до особи, якій на час розгляду справи належала земельна ділянка, і ПАТ «Універсал Банк» у суді першої інстанції не заявляв клопотання про залучення її до участі у справі як співвідповідача, дійшов правомірного висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_6 була обізнана про розгляд судом цієї справи, не має правового значення, оскільки не впливає на суб'єктний склад осіб; питання заміни неналежного відповідача та залучення співвідповідача суд вирішує за клопотанням позивача, а з таким позивач не звертався.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване у справі судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки якого доводами касаційної скарги не спростовано, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді:О.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко