ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з нього за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року, за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року та за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року стягуються аліменти в розмірі 3/4 частини всіх видів доходу, що складає 75% від нього.

Зазначав, що після відрахування аліментів у нього практично не залишається засобів для існування, що ставить його у скрутне матеріальне становище та не відповідає приписам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_3 до 1/6 частини всіх видів доходу ОСОБА_3

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_3 до 1/6 частини всіх видів доходу ОСОБА_3

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року на користь ОСОБА_4 на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, з 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_3 до 1/6 частини всіх видів доходу ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_3 до 1/6 частини всіх видів доходу ОСОБА_3, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що матеріальний стан позивача погіршився у зв'язку із тим, що у нього винили нові аліментні зобов'язання на виконання яких згідно рішень судів, які набрали законної сили, останній зобов'язаний сплачувати 75 % від всіх видів доходів, що в свою чергу є порушенням п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу країни, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно роз'яснень та положень яких максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Колегія суддів погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини

ОСОБА_5, починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з

10 травня 2011 року.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_7 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно з дати звернення до суду до повноліття дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 3 ст. 128 КЗпП України, ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Враховуючи, що за рішеннями судів з ОСОБА_3 підлягає стягненню 75% від всіх видів доходів висновок суду про можливість зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

При цьому зменшення розміру аліментних зобов'язань

ОСОБА_3, які стягуються на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років, у рівних частках відповідає принципу рівності громадян у правах і свободах та принципу недискримінації, закріплених у ст. 24 Конституції України та Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Касаційна скарга зазначених висновків не спростовує та зводиться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович