УХВАЛА

іменем україни

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 9 листопада 2007 року до 23 грудня 2010 року вона з ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було розпочато будівництво садового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу. На закупівлю будівельних матеріалів та на оплату будівельних робіт, використаних при будівництві садового будинку, витратили кошти із спільного сімейного бюджету.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в сумі 148 224 грн 50 коп. за вартість будівельних матеріалів та будівельних робіт, використаних при будівництві садового будинку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 9 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 148 224 грн 50 коп. за вартість будівельних матеріалів та будівельних робіт, використаних при будівництві садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму витрат із сплати судового збору в розмірі 1 711 грн 35 коп., витрати за проведення експертизи в розмірі 2 509 грн 20 коп. та витрати із сплати вартості виготовлення технічного паспорту у розмірі 300 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що сторонами за час шлюбу було збудовано садовий будинок, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за 1/2 його частину. Той факт, що позивачка не внесла на депозит суму компенсації і те, що право власності на земельну ділянку набуто іншою особою не має правового значення.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що з 9 листопада 2007 року до 23 грудня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 7 травня 2007 року, ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1

Судами встановлено, згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 6 квітня 2012 року, власником зазначеної земельної ділянки на підставі договору дарування від 16 березня 2012 року є ОСОБА_5

На вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок, який згідно технічного паспорту, виготовленого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 2014 року, складається із: тераси площею 22,3 кв. м, передпокою площею 22,8 кв. м, санвузлу площею 3,9 м, літньої житлової площею. 9,6 кв. м, літньої житлової площею 9,6 кв. м, усього 68,2 кв. м.

Вирішуючи спір, суди вважали, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, підлягає стягненню компенсація 1/2 вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт, оскільки будівництво вказаного нерухомого майна сторони розпочали за час сумісного проживання, на закупівлю будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт, використаних при будівництві садового будинку, були витрачені з їх спільного сімейного бюджету, отже, воно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу відповідно до вимог ст. 71 СК України. Відповідач доказів позивачки не спростував.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

У силу ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки будівництво недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, то такий будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (чч. 4, 5 ст. 71 СК України).

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України.

Положеннями ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пп. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-37цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суди зазначене залишили поза увагою, не врахували, що положення ч. 4 ст. 71 СК України щодо присудження грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно за його згодою застосовується у разі, коли позивач просить залишити майно собі, припинивши право власності на нього іншого з подружжя, зі сплатою йому грошової компенсації замість його частки у цьому майні за його згодою, із внесенням цих коштів на депозитний рахунок суду, застосували цю норму за позовом особи, яка вимагає компенсації, а не просить припинити право власності на спірне майно іншого з подружжя.

Крім того, у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Суди зазначене не врахували та стягуючи компенсацію за частку у спільному сумісному майні подружжя, виходили з вартості садового будинку, визначеної на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 травня 2015 року № 968, яка становить 296 449 грн.

При цьому відповідно до звіту ПП «Експертна Оцінка Майна» за результатами проведення оцінювачем незалежної оцінки спірного нерухомого майна оціночну (ринкову) вартість садового будинку визначено станом на 6 жовтня 2015 року у розмірі 103 303 грн.

Під час розгляду справи відповідач зазначав про суттєву різницю між вартістю садового будинку, визначеною на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи і визначеною оцінювачем, та звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення дійсної вартості садового будинку на час розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суди зазначене не врахували та відмовили ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, посилаючись на те, що така експертиза у справі вже проводилась, тим самим не встановили дійсні обставини справи, які можуть вплинути на прийняття законного рішення суду.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 9 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик