Справа № 204/5715/15-ц
Провадження № 2/204/189/16
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Таран К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення споруди,

в с т а н о в и в:

26 серпня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить в порядку усунення позивачу перешкод у користуванні частиною житлового будинку та земельної ділянки по вул.Чиркова, 40 зобовязати відповідача знести збудовану залізобетону огорожу (споруду) на межі ділянок по вул.Чиркова, 42 поруч з будинком позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу належить 55/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Чиркова, 40 в м.Дніпропетровську. У житловому будинку позивачу належать приміщення квартири №2 жилою площею 22,8кв.м, загальною площею 42,8кв.м. Квартира № 1 житлового будинку та інша частина майна у домоволодінні належать співвласнику ОСОБА_5, з якою відсутні спори з приводу володіння майном. Земельна ділянка, на якій розташоване майно належить їм на праві спільної сумісної власності та спори з приводу користування земельною ділянкою також відсутній. Підставою звернення позивача до суду є перешкоди у користуванні та володінні належної позивачу власності, які створила відповідач, власниця суміжного домоволодіння по вул.Чиркова 42. Їх сусідні житлові будинки були збудовані ще 1954 році та розташовані у безпосередній близькості один від другого. Тому при приватизації земельних ділянок межа їх суміжних ділянок встановлена на відстані всього 0,85м. від належної позивачу на праві власності квартири №2 будинку, що підтверджується даними технічної документації із землеустрою № 079021, зокрема планом земельної ділянки із встановленням меж та Актом встановлення існуючих зовнішніх меж в натурі від 02.02.2008 р. ОСОБА_5 встановлення межі від будинку позивача на відстані менше нормативної здійснено згідно існуючої та закріпленої на місцевості ще попередніми власниками їх сусідніх домоволодінь та було викликане плотністю старої забудови суміжних ділянок. Власницею суміжної земельної ділянки та частини домоволодіння по вул.Чиркова, 42 до 2013 р. була ОСОБА_6, яка дотримувалась добросусідства та між ними не існувало аніяких непорозумінь у використанні суміжних земельних ділянок та обслуговуванні належного їм нерухомого майна у домоволодінні. Відокремлював їх суміжні ділянки невисокий деревяний штахетний паркан, що не створювало позивачу перешкод в обслуговуванні своєї частини будинку, а також дозволяло використовувати земельну ділянку удовж межі за призначенням для вирощування рослин. Між тим у 2003 р. ОСОБА_6 померла та її спадкоємці в березні 2015р. відчужили належну їй земельну ділянку та частину будинку з господарськими будівлями відповідачу у справі. Сімя відповідача у порушення вимог законів в липні 2015р. самоправно та без отримання відповідних дозволів знесла існуючий на межі ділянок деревяний паркан, який належав позивачу на праві власності, та збудувала на цьому місці залізобетону огорожу заввишки 2,2м. Внаслідок цього та розташування цієї споруди на відстані 0,85м. від вікон частини будинку позивача її квартира повністю позбавлена освітлення та інсоляції, що уможливлює використання житлових приміщень за призначенням. В житлові кімнати квартири тепер не проникає світло та погіршився доступ повітря, що впливає на стан здоровя сімї позивача родини з двома дітьми (її онуками), які проживають в квартирі. Розташування сплошної залізобетонної споруди поруч з будинком позивача також затінило частину її земельної ділянки, що унеможливлює використання її за призначенням, бо всі рослини внаслідок відсутності освітлення інтенсивно гинуть. Також склалися значні труднощі з обслуговуванням конструкцій будинку, бо огорожа перешкоджає вільному проходу та доступу до них. На звернення позивача про недопустимість вчинення таких протиправних дій сусіди не реагували та вже завершили будівництво цієї споруди. Таким чином внаслідок самоправства сімї власника суміжного домоволодіння у вигляді знесення паркану позивача та улаштування залізобетонної огорожі спричинила позивачу значну шкоду та позивач позбавлена можливості використовувати власність за призначенням. Тому вимушена захищати своє порушено право в судовому порядку.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Відповідач позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення.

Третя особа у судовому засіданні просила суд винести рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05.03.2004р. належить 55/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Чиркова, 40 в м.Дніпропетровську (а.с.7).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок №40 по вул.Чиркова, 40 у м.Дніпропетровську ОСОБА_1 належать приміщення квартири №2 жилою площею 22,8кв.м, загальною площею 42,8кв.м., ОСОБА_5, як співвласнику належать приміщення квартири №1 жилою площею 23,2кв.м, загальною площею 45,9кв.м. (а.с.10-13).

Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння за адресою: вул.Чиркова, 40, м.Дніпропетровськ належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується Державним актом ЯИ № 034707 про право власності на землю (а.с.8,9).

Власницею суміжного домоволодіння за адресою: вул.Чиркова, 42, м.Дніпропетровськ є ОСОБА_7, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.19).

Ухвалою суду від 02 грудня 2015 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання: на якій відстані від вікон житлового будинку №40 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську знаходиться залізобетонна огорожа, збудована на межі власником суміжного домоволодіння №42 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську? чи проникає сонячне світло в квартиру АДРЕСА_1 та чи забезпечуються нормальна інсоляція її приміщень внаслідок розміщення поруч з нею залізобетонної огорожі? чи затіняє земельну ділянку будинку №40 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську залізобетонна огорожа споруджена на межі із сусіднім домоволодінням №42 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську? чи відповідає вимогам законів будівництво зазначеної суцільної залізобетонної огорожі на межі земельних ділянок? (а.с.43-44).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 335-16 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №2204/5715/15-ц від 26 вересня 2016 року згідно даним інструментального дослідження, відстані від стіни житлового будинку №40 до бетонної огорожі домоволодіння №42 складають: від стіни з прим.2-2 ~ 0,7м, від зовнішнього кута будинку з прим.2-4 ~ 0,99м. Згідно даним технічної документації із землеустрою №079021, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с.14/17), відстані від житлового будинку №40 до спільної межі з домоволодінням №42, що була позначена деревяною огорожею, складали відповідно: від стіни з прим.2-2 ~ 0,85м, від зовнішнього кута будинку з прим.2-4 ~ 1,1м. Слід зазначити, зменшення відстаней на 104/150мм між будинком №40 та огорожею можуть бути спричинені та знаходитись в межах похибки від умовних промірів від деревяної огорожі під час встановлення зовнішніх меж ділянки №40 (лютий 2008р.) та роботами з виконання утеплення житлового будинку №40; Враховуючи планування квартири №2 у житловому будинку №40, кількість житлових кімнат квартири, розташування вікон квартири, розташування житлового будинку відносно сторін світу - інсоляції житлових приміщень будинку №40 по вул.Чиркова у м.Дніпрі залізобетонна огорожа не перешкоджає; Враховуючи висоту та розташування огорожі відповідно сторонам світу, залізобетонна огорожа, що споруджена на межі із сусіднім домоволодінням №42 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську спричиняє незначне по площі та тимчасове затінення земельної ділянки №40 по вул.Чиркова у м.Дніпрі. Слід зазначити, враховуючи функціональне призначення земельної ділянки №40 по вулиці Чиркова - для будівництва та обслуговування житлового будинку, дане затінення не порушує будівельних вимог. Враховуючи висоту та розташування огорожі відносно житлового будинку №40 по вул.Чиркова, залізобетонна огорожа, що збудована на межі власником суміжного домоволодіння №42 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську не відповідає п.3.25а* ДБН 360- 92** та п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 (а.с.47-58).

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст.318 ЦК України субєктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин. Усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника( землекористувача).

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1-5, 7 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст.ст.391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Згідно із ч.4 ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.ч.1,3 ст.375 ЦК України).

Відповідно до ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно із ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо.

Відповідно до п.п."а","г" ч.1 ст.95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно із п.п."б","г","е" ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані: додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства

Згідно із ч.ч.1,2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ст.104 ЗК України).

Виходячи із вищевикладених висновків експертизи, залізобетонна огорожа, що збудована на межі власником суміжного домоволодіння №42 по вулиці Чиркова у м.Дніпропетровську не відповідає п.3.25а* ДБН 360- 92** та п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Як слідує зі змісту Постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14 у спорі про знесення самочинного будівництва, позивач, звертаючись з позовом про захист порушених прав власника, не пов'язаних з позбавленням володіння власністю або вказаних прав, які з достатньою вірогідністю будуть порушені в майбутньому внаслідок незаконного будівництва іншої особи (ст.ст.376,391,396 ЦК України) повинен довести, а суд встановити не тільки факт зведення відповідачем будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, зокрема будівельних, санітарних, інших норм та правил, а й факт порушення внаслідок будівництва (реальної можливості порушення) прав, свобод чи інтересів самого позивача, що в сукупності є підставами для захисту його права, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними, допустимими та достатніми доказами.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем та представником позивача, у судовому засіданні були доведені обставини викладені у позові та надані достатні та переконливі докази того, що допущені під час забудови залізобетонної огорожі порушення будівельних та санітарних норм і правил з врахуванням висновку експерта призвели до порушення прав позивача та можуть призвести до цього в майбутньому, а також наявності порушення прав суміжних землекористувачів, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення споруди задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні частиною житлового будинку та земельної ділянки по вул.Чиркова, 40.

Зобовязати ОСОБА_3 знести збудовану залізобетону огорожу (споруду) на межі ділянок по вул.Чиркова, 42 поруч з будинком ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)грн.20коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2016 року.

Суддя І.В. Тітова