Справа № 2-46/11 С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7830/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_4

представника позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особи: Подільська районна у м. Києві рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу -Юр-Капінос А.Є., Київська міська рада, Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на приміщення, витребування у спільну сумісну власність приміщення, усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_18 звернулися до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на приміщення, витребування у спільну сумісну власність приміщення, усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 13 лютого 2008 року між відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_24. було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень з №1 по №4 (групи приміщень 21 в літ. Б), які розташовані по АДРЕСА_1. 23 квітня 2008 року ОСОБА_11 подарувала зазначені нежилі приміщення ОСОБА_6

Зазначали, що у відділу приватизації комунального майна Подільського району м. Києва не було повноважень продавати вказані вище нежилі приміщення, тому що позивачі не давали згоду на їх відчуження.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права спільної сумісної власності на приміщення, витребування у спільну сумісну власність приміщення, усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю.

Визнано договір купівлі-продажу нежилих приміщень з №1 по №4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв.м., що знаходяться у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1, який укладений 13 лютого 2008 року між Відділом приватизації комунального майна Подільського району м. Києва та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 недійсним.

Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 право спільної сумісної власності на приміщення з №1 по №4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв.м., що знаходяться у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувати у спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 приміщення з №1 по №4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв.м., що знаходяться у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог заявлених до неї.

В апеляційній скарзі посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання не з'явилися представник Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, Подільської районної у м.Києві ради, Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради, фізична особа-підприємець ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень ( а.с.85-91), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність. Крім того, в судове засідання не з'явилася відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_19, які про день та час розгляду повідомлені, що підтверджується розпискою (т.3 а.с.83), суду надали клопотання, в якому просили розгляд справи відкласти у зв'язку з перебуванням представника на лікарняному, а ОСОБА_6 за межами України, але доказів на підтвердження цих обставин не надали, а відтак колегія дійшла висновку про те, що підстав для відкладення розгляду справи немає та можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися, зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, право позивачів як власників допоміжних приміщень підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання за ними права спільної сумісної власності та витребування майна у особи, яка придбала це майно безвідплатно.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом установлено, що нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень №21), загальною площею 106,20 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1 належали на праві комунальної власності територіальній громаді Подільського району м.Києва, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28 грудня 2007 року, виданим Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Рішенням Подільської районної у м.Києві ради № 227 від 12 липня 2007 року було затверджено перелік об'єктів комунальної власності Подільського району м.Києва, що підлягають приватизації (шляхом викупу орендарем) та внесення змін до попередніх рішень, до якого увійшли нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договору оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Подільського району м.Києва № 2830/07 від 11 квітня 2007 року орендодавець КП «Оренда» передало орендарю ФОП ОСОБА_11 підвальне приміщення площею 130 кв.м. по АДРЕСА_1 для розміщення складських та підсобних приміщень.

Згідно з договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 13 лютого 2008 року відділ приватизації комунального майна Подільського району м.Києва продав, а фізична особа-підприємець ОСОБА_11 купила нежилі приміщення з № 1 по № 4 ( групи приміщень № 21) ( в літ.Б) загальною площею 106,20 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п.1.2 договору купівлі-продажу відчужувані нежилі приміщення належали територіальній громаді Подільського району м.Києва на праві комунальної власності на підставі Свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1, виданого 28 грудня 2007 року Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м.Києва від 28 грудня 2007 року №1685-В та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 січня 2008 року за реєстровим № 2728-п, про що записано в реєстрову книгу №д.28п-22.

23 квітня 2008 року між ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_6 укладено договір дарування нежилих приміщень з № 1 по № 4 ( групи приміщень № 21) ( в літ.Б), загальною площею 106,20 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі є власниками квартир в будинку АДРЕСА_1.

Так, квартира № 18 в будинку АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_20 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 15 червня 2004 року відділом приватизації Подільської райдержадміністрації м.Києва.

Квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 25 листопада 1997 року.

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної власності в рівних частках ОСОБА_14, ОСОБА_21, ОСОБА_22 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 8 лютого 1995 року відділом приватизації Подільської районної ради народних депутатів.

ОСОБА_9 належить квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року.

Квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_23 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 27 лютого 1998 року відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м.Києва.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 28 лютого 2014 року у справі № 758/14968/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_14 до Подільської районної в м.Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_17, ОСОБА_11, Київська міська рада визнано незаконним та скасовано розпорядження Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 11 квітня 2007 року № 514 «Про передачу в орендне користування нежилого приміщення по АДРЕСА_1 та визнано незаконним і скасовано п.9 додатку 10 сесії П»ятого скликання Подільської районної в м.Києві ради «Про затвердження переліку об»ктів комунальної власності Подільської районної у м.Києві ради, які підлягають приватизації та внесення змін у попередні рішення» від 12 липня 2007 року № 227.

Цим рішенням встановлено, що приміщення з № 1 по № 4 ( групи приміщень №21 в літ.Б) загальною площею 106,20 кв.м., які розташовані в м.Києві по АДРЕСА_1 є допоміжними відповідно до визначень нежитлового приміщення та підсобного приміщення багатоквартирного будинку, наданих у додатку Б «Терміни і визначення понять» ДБН В.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затвердженого наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року, визнано протиправним наказ Головного управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації № 165-В від 28 грудня 2007 року, а також визнано недійсним свідоцтво про право комунальної власності, видане Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації 28 грудня 2007 року на підставі наказу № 1685-В від 28 грудня 2007 року.

Крім того, судом установлено, що нежиле приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу, укладеного між відділом приватизації комунального майна Подільського району м.Києва та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11, є допоміжним приміщенням і призначене для розміщення загальних будинкових комунікацій для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений між відділом приватизації комунального майна Подільського району м.Києва та ФОП ОСОБА_11 на підставі п.1 ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, оскільки відділ приватизації комунального майна Подільського району м.Києва на момент укладення договору не був законним власником нежилих приміщень.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладочки, сараї і та.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд у справі № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року дійшов висновку, що положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні і інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступ до нього, власник (власники) не приватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир; питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до Законів України, які визначають правовий режим власності.

Встановлено, що позивачі є власниками квартир багатоквартирного будинку, а отже є власниками допоміжних приміщень, в тому числі і приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень № 21 в літ.Б) загальною площею 106,20 кв.м., які розташовані в м.Києві по АДРЕСА_1, право власності на які набули одночасно із набуттям права власності на квартири.

Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з п.3 ч.1 ст.388 ЦК України у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Судом установлено, що спірне майно вибуло із володіння співвласників багатоквартирного будинку без їх згоди та жоден із співвласників будинку не надавав згоди на відчуження спірного майна. ОСОБА_6 набула спірне майно безвідплатно у ФОП ОСОБА_11

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачів про витребування у ОСОБА_6 приміщення з №1 по №4 (групи приміщень 21) в літері (Б) загальною площею 106,2 кв.м., що знаходяться у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги, які полягають в тому, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача ОСОБА_6, підлягають відхиленню, оскільки колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачами права власності на допоміжні приміщення, суд першої інстанції виходив із того, що право спільної сумісної власності позивачів не визнається відповідачем, а тому на підставі ст.16, 392 ЦК України такі вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивачів про визнання за ними права спільної сумісної власності на спірні приміщення, оскільки до таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, що дає підстави суду відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Як зазначалося раніше, власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, їх право власності є безумовним і не потребує певної процедури передачі цих приміщень власникам квартир чи додаткового документального оформлення права власності на них.

З наявних у матеріалах справи документів, що посвідчують право власності позивачів на квартири у будинку АДРЕСА_1, а також з пояснень позивача убачається, що окрім позивачів є інші власники квартир, яким спірне допоміжне приміщення належить на праві спільної сумісної власності нарівні з позивачами.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Право позивачів, які є співвласниками спірного приміщення, підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна на підставі ст.388 ЦК України.

Отже, оскільки право власності позивачів підлягає захисту у спосіб визначений законом (ст.388 ЦК України), підстав для застосування ст.392 ЦК України у даному випадку немає.

Відтак, рішення Подільського районного суду м.Києва в м.Києві в частині визнання за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 права спільної сумісної власності на приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б), загальною площею 106,2 кв.м, що знаходяться у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення як таке, що ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року - скасувати в частині визнання за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 права спільної сумісної власності на приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень 21) в літері (Б), загальною площею 106,2 кв.м, що знаходяться у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_1 і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: