Справа № 450/420/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3309/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського роайону Львівської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту та скасування права власності, -

в с т а н о в и л а:

20лютого 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3436 га для ведення особистого селянського господарства від 5 березня 1996 року, реєстраційний номер 162, виданого ОСОБА_6, скасування права власності, що виникло в порядку спадкування цієї земельної ділянки, у ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в частині по 1/3 частини цієї земельної ділянки за кожним. На обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що спірна земельна ділянка належить їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 року, яким визнано за кожним із спадкоємців право на 1/3 частину земльної ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2015 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням суду від 29 вересня 2008 року за ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_9 визнано право власності по 1/3 ідеальній частині на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка належала покійному ОСОБА_6 Однак спадкоємці не зареєстрували свого права на спірну земельну ділянку у встановленому порядку. Зазначає, що рішення про передачу земельної ділянки 0,3436 га у приватну власність ОСОБА_6 не приймалося Сокільницькою сільською радою. Стверджує, що представник органу місцевого самоврядування ОСОБА_10 видав державний акт про передачу у приватну власність земельної ділянки без розгляду цього питання на сесії Сокільницької сільської ради, тобто одноосібно. Оскаржуваний державний акт не дозволяє спадкоємцям правильно оформити свої спадкові права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Встановлено, що спірна земельна ділянки площею 0,3436 га розташована на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Її цільовим призначенням є ведення особистого селянського господарства. Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 5 березня 1996 року на підставі рішення Сокільницької сільської ради народних депутатів від 28 вересня 1994 року зареєстрованого за № 162.

26 листопада 2002 року ОСОБА_6 помер і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на спірну земельну ділянку. Його спадкоємцями були ОСОБА_9 (пережила дружина) та ОСОБА_3 і ОСОБА_5- діти спадкодавця. ОСОБА_9 померла 26 серпня 2010 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2008 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2008 року, за вказаними спадкоємцями в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 визнано право власності на 1/3 ідеальної частки за кожним на цю земельну ділянку.

Із копій протоколів сесій, засідань виконкому, рішень Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за вересень 1994 року вбачається, що прізвище ОСОБА_6 в них не значиться, дані про прийняття і рішення про передачу йому у власність спірної земельної ділянки відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно встановив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, за ОСОБА_9, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 визнано право власності на спірну земельну ділянку як спадкове майно після смерті ОСОБА_6

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних та земельних правовідносин.

Оспорюваний позивачем державний акт від 5 березня 1996 року виданий ОСОБА_6на спірну земельну ділянку в порядку приватизації такої. Позивач не була учасником відносин з приватизації зазначеної земельної ділянки. Відтак, її права у звязку з приватизацією земельної ділянки та видачею оспорюваного держаного акта про право власності на земельну ділянку - не порушені. Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного позивач не надала.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обовязок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обовязку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України.

Є встановленим, що позивач звернулася з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області та ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_6 Разом з тим, не зясовано чи належна частина спірної земельної ділянки ОСОБА_9 успадкована після її смерті у 2010 році. Питання про залучення спадкоємців ОСОБА_9 не вирішувалося. Апеляційний суд позбавлений такої можливості.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений прав власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування оспорюваного позивачем державного акта, з чим належить погодитися.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, тавідповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, відповідають обставинам справи, що полягає у правильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і вірному визначенні юридичних наслідків цих обставин.

При встановленні обставин справи судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді