Справа № 369/5194/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3706/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою та 3% річних. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до якої останній зобовязувався повернути позивачеві за умовами, передбаченими цією мировою угодою, грошові кошті у сумі 32 тис. доларів США.

Відповідачем ОСОБА_2 умови мирової угоди не виконано належним чином. 16 березня 2015 року відповідачем ОСОБА_5 видана розписка, у якій вона підтверджує зобовязання виплатити борг свого чоловіка ОСОБА_4 в розмірі 30 тис. доларів США з продажу будинку за адресою: Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Снайпера, 40. Грошові кошти були взяті на потреби сімї. Оскільки відповідачами не виконуються боргові зобовязання, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 30 тис. доларів США, та стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 на свою користь грошові кошти в сумі 5 105,16 доларів США. з яких 4 210,56 доларів США загальний розмір процентів за користування грошовими коштами за позикою та 894,60 доларів США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованість в розмірі 661868,34 грн. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 проценти за користування грошовими коштами в розмірі 92 736,91 грн, три проценти річних в сумі 19 736,91 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до якої останній зобовязувався повернути позивачеві за умовами, передбаченими цією мировою угодою, грошові кошті у сумі 32 тис. доларів США.

16 березня 2015 року ОСОБА_2 була видана позивачеві розписка (а.с. 10), у якій вона підтверджує зобовязання свого чоловіка, ОСОБА_4 про погашення боргу у розмірі 30 тис. доларів США, який буде повернуто з продажу будинку, розташованого за адресою: Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Снайперів, 40. Також у розписці зазначено, що грошові кошти були отримані на потреби сімї.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_2 за даними зобовязаннями є солідарним боржником та оскільки зобовязання не виконуються, стягненню підлягають відсотки за користування грошовими коштами та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що громадяни ОСОБА_2 є подружжям з 1992 року (Свідоцтво про шлюб а.с. 9).

16 березня 2015 року ОСОБА_2 була видана позивачеві розписка (а.с. 10), у якій вона підтверджує зобовязання свого чоловіка, ОСОБА_4 про погашення боргу у розмірі 30 тис. доларів США, який буде повернуто з продажу будинку, розташованого за адресою: Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Снайперів, 40. Також у розписці зазначено, що грошові кошти були отримані на потреби сімї.

Крім цього вбачається, що відповідно до виданого на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року про визнання мирової угоди виконавчого листа № 755/2588/14-ц від 02.04.2014 року відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції 20.03.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 46958704 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів.

На час розгляу справи зобовязання ОСОБА_4 не виконані.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором (ст. 543 ЦК України).

Таким чином встановлені обставини та вказані вище вимоги закону спростовують доводи апеляційної скарги щодо можливого подвійного стягнення.

Таким чином не мають правового значення і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не була стороною мирової угоди, оскільки у ОСОБА_3 є право предявити до солідарного боржника вимоги.

Доводи проте, що права позивача не порушуються спростовуються тим, що виконавче провадження не закінчено. Виконання по ньому не здійснено.

Проте апеляційна скарга має бути задоволена в тій частині, що необхідно уточнити резолютивну частину рішення, оскільки як вбачається з позовної заяви, мотивувальної частини рішення, розглядались та задоволені судом вимоги про солідарне стягнення, але в резолютивній частині про це не зазначено.

Отже резолютивну частину рішення необхідно змінити доповнивши її другий абзац тим змістом, що стягнення з ОСОБА_2 є солідарне за зобовязаннями ОСОБА_4 відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року про визнання мирової угоди (справа № 755/2588/14-ц), оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_4 відповідають як солідарні боржники.

Також третій абзац резолютивної частини рішення доповнити, що стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 є солідарним.

Розмір заборгованості не оскаржувався.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року змінити, доповнивши другий та третій абзац резолютивної частини рішення тим змістом, що стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 є солідарним, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року про визнання мирової угоди (справа № 755/2588/14-ц).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді