Справа № 159/2854/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Окостень І.В.
Провадження № 22-ц/773/1222/16 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Перебойчука Р.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач ОСОБА_3 створює незручності та перешкоди в користуванні та доступі до її квартири та земельної ділянки, яка призначена для обслуговування будинку. Просила зобов'язати ОСОБА_3 привести віконний та дверний прорізи у квартирі АДРЕСА_1 до стану, передбаченого проектом на будівництво житлового будинку, та демонтувати бетонні сходинки, розташовані поряд з віконним та дверними прорізами.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рішенням колегії суддів апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом демонтування сходової площадки розміром 1м х 5 м, розташованої на земельній ділянці під реконструйованим вікном квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_3 В решті позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Волинської області від 28 липня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4, яка розташована на мансардному поверсі та до якої ведуть сходи через окремий вхід у будинок.

Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири №1 у вищезазначеному будинку, яка розташована на цокольному поверсі вказаного будинку і також має окремий вхід із двору.

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 27 червня 2007 року серії НОМЕР_1 передана за рішенням Голобської селищної ради від 11 серпня 2005 року Львівській державній залізниці для обслуговування наземного залізничного транспорту (а.с.32).

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_3 проводить реконструкцію квартири АДРЕСА_1 на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт та плану реконструкції квартири, відповідно до повідомлень Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області від 10 листопада, 18 грудня 2014 року, Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 29 жовтня 2014 року (а.с.30, 31,33).

Згідно з планом реконструкції вказаної квартири передбачено розширення віконного прорізу із встановленням дверей та не передбачено спорудження східців від цих дверей (а.с. 53, 54). Відповідно до актів обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2014 року та 08 квітня 2015 року, складеними комісією у складі службових осіб селищної ради, сектору земельних ресурсів та представників залізниці, вказаний житловий будинок огороджений старим дерев'яним парканом та частково довжиною 5м оновлено новим; до квартири №1, в якій проводиться реконструкція, зі сторони вулиці побудовано поріг, розміром 1м на 5м, який не вказаний у плані реконструкції квартири (а.с. 28, 35).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що допущені відповідачем відхилення від плану реконструкції порушують законні права та інтереси ОСОБА_1

За змістом статей 1, 10 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, і технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї, тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Цим положенням Закону дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004, в якому визначено, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти , користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках , на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Правова характеристика спільного майна власників квартир конкретизована у Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» .

Згідно зі ст. 1 цього Закону (в редакції, чинній на час набуття сторонами у власність квартир) конструктивні елементи багатоквартирного будинку - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, тощо); неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Аналогічні положення містяться також в ст. 382 ЦК України, де встановлено, що власникам квартир у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частинами 1,2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою усіх співвласників.

Відповідно до положень статей 15, 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні цих прав.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка обгрунтовувала свої вимоги тим, що реконструкцією вікна та добудовою сходової площадки поряд з входом в її квартиру відповідачкою створені незручності, які є перешкодою в користуванні нею своєю квартирою. Зазначила, що самочинним будівництвом обмежений їй доступ до допоміжних приміщень, які використовуються у зв'язку з наявністю в будинку пічного опалення.

Із наявного в матеріалах справи акту обстеження земельної ділянки від 08 квітня 2015 року, матеріалів інвентаризаційної справи на будинок, пояснень сторін встановлено, що кожний із співвласників будинку користується окремим входом в належну йому на праві власності квартиру, відповідач влаштувала зі сторони входу в квартиру позивача окремий вхід в свою квартиру, реконструювавши вікно та добудувала сходову площадку розміром 1 м х 5 м.

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач дійсно проводить реконструкцію належної їй квартири, однак дані роботи проводяться на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт та плану реконструкції квартири. За відхилення від плану реконструкції, а саме прибудови до квартири сходів з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, на неї накладено адміністративне стягнення з внесенням змін до плану реконструкції квартири.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони були збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Тобто, вказана норма передбачає три окремі підстави для визнання будівництва самочинним та відповідні правові наслідки для особи, яка його здійснила.

Зокрема, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право постійного користування спірною земельною ділянкою належить Львівській державній залізниці.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи отримують право власності або право користування земельною ділянкою по рішенню органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

У разі створення об'єктів нерухомості, які були побудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил, право власності на них може бути визнано тільки судом на підставі приписів ст. 376 ЦК України.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

В п. 4 Постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

В п. 5 Постанови зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

З повідомлення від 09 липня 2014 року слідує, що Державне територіальне-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» не вбачає порушення своїх прав у користуванні земельною ділянкою проведеною реконструкцією відповідачкою.

Крім того, позивач не надала суду будь-яких доказів на підтвердження факту позбавлення доступу до приміщення, де зберігається сировина для пічного опалення, а також до окремого входу до належної їй квартири, в суді не було доведено факту порушення прав користування прибудинковою територією, оскільки сходова площадка, прибудована відповідачкою, є дотичною до належної їй квартири, знаходиться на земельній ділянці, що належить Львівській залізниці, і нічим не спростовано, що 1,5 м проходу до будинку позбавляє позивачку ОСОБА_1 можливості вільно користуватись цим проходом, а отже вимоги щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом демонтування сходинок та приведення віконних і дверних прорізів до попереднього стану є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на припущеннях і власних міркуваннях позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді