АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1970 /2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Калініченко Л.С.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6.04.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Головного

управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської

міської державної адміністрації), Головного управління Держгеокадастру у м. Києві,

Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві, 3-особа: Садове товариство

«Блакитна затока»

про зобов'язання вчинити дії та визнання права власності на земельну ділянку

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р. відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Садове товариство «Блакитна затока» про зобов'язання вчинити дії та визнання права власності на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачка є членом Садового товариства «Блакитна затока», що підтверджується відповідною довідкою виданою СТ «Блакитна затока» №57/06-10 від 11 червня 2010 р. (а.с.17).

Вказану обставину встановлено рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 10 грудня 2013 р., зокрема, судом встановлено факт перебування у членстві СТ «Блакитна затока» позивачкою з 14 березня 2000 р.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із довідки СТ «Блакитна затока» від 05 серпня 2010 р. також вбачається, що позивачка є членом СТ «Блакитна затока», а також, що садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 у СТ «Блакитна затока» побудований господарським способом у 2001 р.(а.с. 18).

Оскільки, позивачкою вказана довідка СТ «Блакитна затока» від 05 серпня 2010 р. подана як доказ будівництва на спірній земельні ділянці садового будинку, що належить їй (позивачці), суд зазначає про відсутність підстав вважати зазначений доказ за достатній, тобто такий, який в повній мірі б, міг підтвердити, що садовий будинок АДРЕСА_1 у Садовому товаристві «Блакитна затока» побудований саме на спірній земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Так, вказана довідка від 05 серпня 2010 р., що видана СТ «Блакитна затока» лише вказує на факт наявності у Садовому товаристві садового будинку під номером 705, який у 2001 році було побудовано господарським способом, тобто, без зазначення його характеристик, особи, яка здійснювала його будівництво чи інших індивідуальних ознак, які надавали б можливість ідентифікувати об'єкт нерухомого майна.

Крім того, судом встановлено, що зазначена довідка містить інформацію про те, що позивачка є членом СТ «Блакитна затока» діл.АДРЕСА_1, в той час як позовні вимоги стосуються земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1.

Щодо стосується права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 та документів, які свідчать про наявність державної реєстрації факту виникнення права власності на нерухоме майно суд виходив з наступного.

Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов»язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.5 ч.1 ст.19 вказаного закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Так, позивачкою надано ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 02 квітня 2012 р., якою за результатами укладеної та затвердженої судом мирової угоди позивачка є власником 52,17/100 частини садового будинку АДРЕСА_1.

Як було зазначено вище, рішення суду є підставою для проведення державної реєстрації, та відповідно, визнання і підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, однак, позивачкою не надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим, суд правильно вважав недоведеним факт належності позивачці на праві власності 52,17/100 частини садового будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з наведеним, суд правильно вважав, що не можуть бути взяті до уваги посилання позивачки на ст.120 ЗК України, яка регулює питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття прав на жилий будинок, будівлі або споруду від іншої особи, оскільки, матеріали справи не містять будь-яких даних про державну реєстрацію переходу права власності від іншої особи до позивача.

З цих же підстав суд також правильно вважав, що посилання на положення ст.377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), також є необгрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на підставі вказаних норм закону - ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України не можуть бути врегульовані правовідносини, які склалися між сторонами, оскільки, позивачкою не надано належних і допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст.57-58 ЦПК України, на підтвердження державної реєстрації та виникнення у неї права власності на садовий будинок АДРЕСА_1.

Судом також правильно вважав, що не може бути належним та допустимим доказом копія Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування гр.ОСОБА_1, виготовлений у 2009 році без номеру, дати, дня та місяця створення вказаного Технічного звіту, згідно з яким кадастровий номер спірної земельної ділянки є НОМЕР_1, що не підтверджено належним витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, або витягом з Поземельної книги про земельну ділянку або Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Тому, суд обгрунтовано погодився з твердженнями представника Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 08.07.2014 р. щодо відсутності реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, оскільки, зворотнього позивачкою не надано (а.с.180).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідачів наголошували, що згідно даних Державного земельного кадастру земельної ділянки із таким номером не існує.

Що стосується інших доводів позивачки, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :