Справа №487/7574/14-ц 15.04.2016 15.04.2016 15.04.2016
Справа 487/7574/14 -ц
Провадження № 22 -ц/784/844/16 Головуючий у 1-й інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 53 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

державного підприємства «Одеська залізниця»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2015 року,

за позовом

ОСОБА_5 до державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення грошових сум,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з вказаним позовом до державного підприємства «Одеська залізниця».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, які уточнені під час розгляду спору, позивач зазначав, що з 23 липня 2002 року працював на посаді начальника локомотивного депо Рені державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - ДП «Одеська залізниця»). 21 лютого 2011 року його було звільнено з вказаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не видав йому трудову книжку, у зв'язку з чим, він не міг працевлаштуватись на інше підприємство. З урахуванням наведеного ОСОБА_5 просив стягнути з ДП «Одеська залізниця» на його користь 37876 грн. 70 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з 21 лютого по 5 жовтня 2011 року, та 21173 грн. 04 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з 1 листопада 2011 року по 30 червня 2015 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

ДП «Одеська залізниця» оскаржило рішення в апеляційному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 3 лютого 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, а справа передана на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ДП «Одеська залізниця» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову. На думку заявника, висновки суду суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права, оскільки суд не врахував відсутність вини підприємства в затримці видачі трудової книжки, та безпідставно стягнув на користь позивача як середній заробіток, так й компенсацію.

Позивач та його представники, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що з 23 липня 2002 року ОСОБА_5 працював на посаді начальника локомотивного депо Рені ДП «Одеська залізниця». 21 лютого 2011 року наказом начальника ДП «Одеська залізниця» його було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення ОСОБА_5 був відсутній на роботі, копія наказу про звільнення та трудова книжка йому не вручались.

Також судом установлено, що відповідачем на виконання положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, було направлено ОСОБА_5 листи від 21 лютого 2011 року та 18 квітня 2011 року, у яких йому повідомлено про звільнення та запропоновано отримати трудову книжку, але, як було визнано відповідачем, вказані листи не були отримані позивачем та повернулись до підприємства у зв'язку з вибуттям адресата (а.с. 39). Оригінал трудової книжки було отримано дружиною позивача лише 5 жовтня 2011 року, під час розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_5 до зазначеного підприємства. Вказаний факт встановлено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року, та є преюдиціальним (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Встановивши, зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач несвоєчасно видав позивачу трудову книжку, порушивши вимоги трудового законодавства. У зв'язку з чим, суд стягнув з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 235 КЗпП України середній заробіток за період з 21 березня по 28 лютого 2011 року.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивач на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» має право на отримання компенсації втрати середнього заробітку у зв'язку з порушенням терміну його виплати.

Проте в повному об'ємі з вказаними висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Вказаною нормою, визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Виходячи з викладеного та встановлених судом обставин справи, яка переглядається в апеляційному порядку, початок перебігу тримісячного строку звернення до суду в цьому разі для позивача як колишнього працівника приватного підприємства повинен починатися з дня видачі йому трудової книжки, а саме з 1 жовтня 2011 року.

До суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки позивач звернувся 28 липня 2014 року, пропустивши встановлений ст. 233 КЗпП України строк.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

За вимогами закону, встановлені ст.ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, а тому суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Відповідні правові висновки містяться у Постановах Верховного Суду України у справах № 6-242 цс 15 та № 6-409 цс16.

На вказані обставини справи та вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув. Тоді як вони мають суттєве значення для вирішення спору.

Так, з доказів у справі виходить, що позивач мав можливість у встановлені законом строки звернутися до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Наявність хвороби ОСОБА_5 не позбавляла його такої можливості.

Як вбачається із пояснень представників позивача в суді, позивач міг працювати на певних посадах та обходитися без сторонньої допомоги. Вказані пояснення узгоджуються з доказами у справі, з яких виходить що позивач, діючи через своїх представників з травня 2011 року неодноразово звертався з позовами до ДП «Одеська залізниця» про захист його, як він вважав, порушених трудових прав (т.1, а.с.194).

Допустимих та достовірних доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки позивач не надав. Він не довів, що внаслідок об'єктивних причин був позбавлений можливості судового захисту своїх прав.

Посилання представників позивача на те, що ОСОБА_5 звертався до суду за захистом своїх прав не є поважною причиною пропуску строку на звернення із вказаною заявою до суду. Так, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 лютого 2012 року, розглянуто спір за позовом ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Незважаючи на те, що в задоволенні вказаного позову було відмовлено, а представник позивача ОСОБА_2 5 жовтня 2011 року отримала трудову книжку, до суду з теперішнім позовом ОСОБА_5 звернувся лише в 2014 році.

Пред'явлення у травні 2014 року необґрунтованого позову про видачу трудової книжки, відносно якого Апеляційним судом Миколаївської області від 28 квітня 2015 року ухвалено рішення за наслідками апеляційного перегляду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 19 березня 2015 року (т.1, а.с. 186), не є поважною причиною пропуску згаданого строку.

Вказане є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки внаслідок пропуску позивачем строку на звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в іншій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон), який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Крім того, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ч.6 ст. 95 КЗпП України, ст.ст. 33, 34 Закону такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Положенням ст. 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і

тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

ОСОБА_5 просив про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, та стягнення компенсації втрати частини цієї заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою. Однак, наведеними нормативно - правовими актами виплата компенсації в такому випадку не передбачена. Виплата середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є окремою компенсацією для працівника внаслідок неможливості його працевлаштування через вказані причини.

Отже висновки суду про необхідність стягнення на користь позивача компенсації втрати частини середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, є необґрунтованими, а відповідні позовні вимоги безпідставними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення у відповідності до ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Одеська залізниця» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_5 до державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення грошових сум - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

Л.М.Царюк