У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_9. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що внаслідок невиконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, за відповідачем утвориласьзаборгованість зі сплати аліментів в сумі 61 000,00 грн.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року по 08 квітня 2015 року в сумі 200 561,90 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 200 561,90 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про стягнення з нього пені в сумі 1 510,00 грн.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Визначаючи розмір пені, суд апеляційної інстанції виходив із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму, яка становить 200 561,90 грн.

Повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року, в частині стягнення аліментів, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 04 червня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві заборгованість ОСОБА_11 по аліментах станом на 01 квітня 2015 року складає 57 600,00 грн.

ОСОБА_9, звертаючись до суду з вказаним позовом, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01липня 2013 року по 08 квітня 2015 року в сумі 200 561,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1477цс15.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір не правильно визначив розмір неустойки (пені), оскільки неустойка нараховується, виходячи із заборгованості за аліментами за місяць помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Апеляційний суд на наведене та порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук Г.І. Мостова