УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору припиненим у зв'язку з його виконанням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати кредитний договір (оферту) № 7, укладений 15 грудня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (далі - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»; банк), припиненим з 11 листопада 2014 року у зв'язку з його виконанням.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 15 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», шляхом підписання оферти (кредитний договір) № 7 було отримано споживчий кредит для придбання побутової техніки, у сумі 6 852 грн 86 коп. зі строком користування 24 місяці.

Позивачка вказувала, що під час оформлення кредиту було встановлено графік платежів, відповідно до якого визначено суми платежу (щомісячні); дати такого платежу; рахунок № НОМЕР_1, на який мала сплачуватися заборгованість; процентну ставку за користування кредитом та, починаючи з 16 січня 2015 року, комісію за обслуговування кредиту та інформаційну карту, в якій зазначено реквізити для погашення, сумарний щомісячний платіж та дату внесення коштів на рахунок.

Зазначала, що у зв'язку з її бажанням здійснювати погашення достроково, працівником банку було надано розрахунок сум, які необхідно сплачувати щомісяця, щоб погасити заборгованість до моменту настання сплати комісії за обслуговування кредиту, тобто за 12 місяців, які вона сплачувала своєчасно, без порушень графіку, і перед здійсненням останнього платежу працівник банку, який приймав платіж, підтвердив відсутність залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку із телефонними та письмовими зверненнями до неї працівників ПАТ «ПУМБ» з вимогою погашення заборгованості в сумі 1 043 грн 88 коп., нарахування якої вона вважала безпідставною, ОСОБА_4 просила суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано кредитний договір (оферту) № 7, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «БанкРенесанс Капітал» 15 грудня 2013 року, припиненим з 11 листопада 2014 року у зв'язку з його виконанням.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем було доведено належними доказами повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, в той час як відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неприйняття дострокового виконання позивачем грошових зобов'язань у повному обсязі і наявності заборгованості перед банком, у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що фактичне користування кредитом припинилося 11 листопада 2014 року шляхом внесення 937 грн в касу банку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував Загальні умови кредитування, відповідно до яких для дострокового погашення кредиту не достатньо лише одного факту перерахування грошових коштів на рахунок позичальника без його письмової заяви, з якими позивачка була ознайомлена, про що зазначено у пропозиції укласти договір (оферті), а також виходив з того, що сплачена нею загальна сума була недостатня для погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку із чим у банку були відсутні правові підстави для здійснення дострокового погашення кредиту, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність безспірних доказів виконання позивачкою зобов'язання у передбаченому кредитним договором порядку, або його прийняття відповідачем.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана