УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати,

за касаційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги за яким збільшив в процесі розгляду справи, та остаточно просив стягнути з Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі - Самбірське ВУВКГ) на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 25 090 грн 41 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працює в Самбірському ВУВКГ за трудовим договором на посаді машиніста екскаватора, проте відповідач у період 2010-2014 років на порушення ст. 43 Конституції, ст. ст. 2, 96, 97 КЗпП України, ст. 6 Закону України «Про оплату праці» проводить нарахування заробітної плати із розрахунку нижче встановленої мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, зокрема йому при встановленні місячного посадового окладу проводиться розрахунок нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України «Про державний бюджет».

Крім того позивач зазначав, що Самбірським ВУВКГ не проводиться донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнта співвідношення 1.2 до мінімальної тарифної ставки встановленої територіальною угодою між Львівською ОДА і об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки.

Посилаючись на те, що вказані порушення законодавства про працю виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області Державної інспекції з питань праці України, що підтверджується листами інспекції праці та Самбірської міжрайонної прокуратури, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із Самбірського ВУВКГ на користь ОСОБА_4 невиплачену заробітну плату у розмірі 16 655 грн 69 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення заробітної плати ОСОБА_4 за один місяць у розмірі 2 115 грн 50 коп. допущено до негайного виконання.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу Самбірського ВУВКГ відхилено, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Самбірське ВУВКГ, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з ч. 3 ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

За приписами ч. ч. 2, 4 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_4 у період з листопада 2012 року по грудень 2013 року проводилася оплата заробітної плати без донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнтів, визначених територіальною угодою на 2012-2014 роки, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Самбірського ВУВКГневиплаченої заробітної плати згідно умов оплати праці, передбачених вказаною територіальною угодою.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк