АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

01 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.,

секретаря: Калініної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року

у третейській справі № 987/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2, діючи від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, уточненою в подальшому, про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року, посилаючись на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року заяву задоволено частково.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року у справі № 987/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 71 003,04 доларів США та третейський збір в сумі 15 405 грн. 55 коп. В іншій частині рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду в частині відмови скасування рішення третейського суду щодо вимог заявлених до ОСОБА_1, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що суд задовольняючи заяву частково, не взяв до уваги, що рішення третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами з позичальника та поручителя в іноземній валюті ухвалене всупереч вимогам закону щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті, а тому підлягає скасуванню.

Також як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що судом не надано належної правової оцінки тому, що справа, в якій ухвалено рішення третейського суду щодо поручителя стосується правовідносин, що виникають зі споживчого кредиту, а тому не підвідомча третейському суду відповідно до вимог закону.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року скасувати повністю.

ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПАТ «Універсал Банк» .

Інші особи, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви та скасовуючи рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що остання є споживачем банківських послуг, а тому у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди» даний спір не підвідомчий третейським судам.

Суд, вважаючи, що ОСОБА_1, як поручитель за кредитним договором, не є споживачем банківських послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення третейського суду в частині вимог до нього.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 015-2008-847, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 70 193 долари США (а.с. 43-45).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 20.03.2008 між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір поруки, відповідно до умов якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди (а.с. 54-58).

19 листопада 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду б/н до кредитного договору № 015-2008-847 від 20.03.2008 року (а.с. 46-53).

Пунктом 7.1. Додаткової угоди передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року у справі № 987/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованість на користь Банку у сумі 71 003,04 доларів США, а також третейський збір у сумі 15 405,55 грн. (а.с. 37-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, встановлених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Статтею 5 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 зазначеного Закону визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонено третейськими судами.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону № 1701-IV доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення третейського суду, про скасування якого просили заявники, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Судом не враховано, що відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2630цс 15 у постанові від 03 лютого 2016 року.

Аналогічні правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України № 6-2892цс15 від 27.01.2016, № 6-2712цс15 від 27.01.2016, № 6-087цс15 від18.11.2015.

Судом не взято до уваги, що третейським судом розглянуто справу про солідарне стягнення заборгованості за споживчим кредитом, тому в розумінні наведених положень закону правовідносини, які склалися між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 виникли із споживчого кредиту.

Крім того, слід зазначити, що ухвалюючи рішення у третейській справі про задоволення позову, судом вирішено питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Разом з цим, наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-831цс14 у постанові від 21 жовтня 2015 року.

Отже, якщо кредит надано в іноземній валюті, такий спір також не підвідомчий третейським судам.

Проте, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви та скасування рішення третейського суду в частині щодо стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2, вказаних обставин та положень закону не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення третейського суду в частині заявлених вимог до ОСОБА_1

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про скасування рішення третейського суду про задоволення позовних вимог до ОСОБА_1

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - скасувати та постановити нову ухвалу в цій частині про задоволення заяви.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 червня 2015 року у третейській справі № 987/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суми заборгованості у розмірі 71 003 (сімдесят одна тисяча три) долари США 04 центи та 15 405 (п'ятнадцять тисяч чотириста п'ять) грн. 55 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/18421/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11112/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.