Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до Львівської міської ради, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення площею 192, 1 кв.м. , що розташовані за адресою: м. Львів, вул.Корнякта,1.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що їй на підставі договору дарування, укладеного 03 липня 1996 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, належить на праві власності квартира №5 на вул. Корнякта, 1 у м. Львові. На момент укладення договору квартира мала загальну площу 36.5 кв., до квартири належала комора в підвалі. З метою збільшення площі належного їй приміщення, вона приєднала до приміщень квартири нежитлові приміщення, що розташовані у підвальному приміщення будинку. Внаслідок реконструкції площа належних їй нежитлових приміщень становить 192,1 кв.м. Починаючи з 1997 року вона відкрито, добросовісно використовує нежитлові приміщення, де розміщено приміщення магазину, що підтверджується також дозволом на початок роботи, виданим державним пожежним наглядом від 27.11.1997року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні до позову, просила такий задоволити.

Представник відповідача - Львівської міської ради у судовому засіданні проти позову заперечила. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного 3 липня 1996 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 - ОСОБА_3 отримала у дарунок квартиру №5 на вул. Конякта, 1 у м. Львові.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.1996року №564 ОСОБА_3 дозволено використовувати приміщення квартири №5 на вул. Корнякта, 1 як нежитлове.

Розпорядженням виконавчого комітету Галицької районної адміністрації від 22.08.1997 року №994 надано в користування нежитлове підвальне приміщення площею 36.8 кв.м., розпорядженням виконавчого комітету Галицької районної адміністрації від 19.11.1997р. №1344 надано в користування нежитлове підвальне приміщення на вул. Корнякта, 1 площею 23.0 кв.м.. після здійсненої реконструкції квартири №5 на вул. Корнякта, 1, та приєднання до неї нежитлових приміщень, що знаходились у підвальному приміщенні будинку. Внаслідок таких дій позивача площа належних приміщень змінилась з 36.5 кв.м. до 192.1 кв. 1.

Встановлено, що починаючи з 1997 року ОСОБА_3 відкрито, добросовісно і безперервно користується нежитловими приміщеннями площею 192, 1 кв.м. в будинку №1 на вул. Корнякта у м. Львові, де розміщено приміщення магазину.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж реконструкція нежитлових приміщень з приєднання приміщень в житловому будинку на вул. Корнякта, 1 у м. Львові, відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема п. 2.49, 2.50, 2.53, ДБН В.2.21-5-2005 «Житлові будинки.Основні положення», п 5.9 ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека обєктів будівництва», п. 6.1.1 , 8.4.2, ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди, Основні положення».

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Отже, як зясовано у судовому засіданні, ОСОБА_3 добросовісно набула право власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, вул.Корнякта, 1, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном більше 19 років, а саме з осені 1997року, у нежитлових приміщеннях ОСОБА_3 розміщено обєкт торгівлі магазин, що є постійно діючим.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м.Львів, вул.Корнякта,1, загальною площею 192,1 кв.м.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його проголошення.

Суддя Л.М.Городецька