Справа № 653/1097/16-ц
Провадження № 2/653/461/16
РІШЕННЯ

іменем України

20.07.2016

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

при секретарі - Карпенко І.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області про визнання батьківства,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, у якому просив визнати його батьком малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що від спільного проживання з ОСОБА_6, у них народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати дітей, ОСОБА_6 здійснила запис обох дітей за своїм прізвищем: «ОСОБА_4», так як в той час вона не перебувала у шлюбі з позивачем, та мала намір отримати соціальну допомогу як мати-одиначка. Позивач же є біологічним батьком обох дітей, що має відповідне значення для реалізації його особистих немайнових та майнових прав дітей, у зв'язку з чим останній просив суд ухвалити судове рішення про визнання його батьком вказаних дітей.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала.

Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 3) за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 Сімейного кодексу України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач разом з ОСОБА_6 з 2008 р. по лютий 2016р. проживали у фактичних шлюбних відносинах в смт. Новоолексіївка, Генічеського району Херсонської області.

Вказані обставини підтверджені пояснення позивача, відповідача, свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам'янсько - Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 31 липня 2012 року. Запис про батька дитини здійснено зі слів матері, а саме в графі «батько» зазначено - «ОСОБА_9».

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5, про що Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво по народження серії НОМЕР_2 від 13 серпня 2013 року. Батько дитини у свідоцтві також записаний зі слів матері, а саме - «ОСОБА_9».

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Чорноблагодатненської сільської ради Горностаївського району Херсонської області від 17 лютого 2016 року серії НОМЕР_3.

Діти залишились проживати разом з батьком та бабусею, матір'ю позивача - ОСОБА_3, та повністю перебувають на їх утриманні.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повідомили суду, що ОСОБА_1 є рідним батьком обох дітей, які були народжені ОСОБА_6 під час їх спільного проживання, вони у нього проживали, він їх доглядав. Після смерті ОСОБА_6, діти продовжують проживати з батьком та бабусею, матір'ю позивача, та перебувають на їх утриманні.

Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.ст. 7, 8 Конвенції, дитина наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Держава зобов'язується поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я, сімейні зв'язки як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Стаття 9 Конвенції передбачає, що держава забезпечує, щоб дитина не розлучалась із батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосованого законну і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у справах про визнання батьківства, позови приймаються до розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають між собою у шлюбі і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати на підставі заяви, зокрема поданої особою, яка вважає себе батьком. Відповідно до пункту 9 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

За вищевказаного, суд вважає наявність достатніх доказів, що свідчать про кровне споріднення малолітніх ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 із позивачем ОСОБА_1, відповідно як синів та батька.

Враховуючи наведене, та в інтересах майбутнього дітей суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за ОСОБА_1 батьківство відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 батьком:

-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. А. Шарко