Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 332/6138/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Номер провадження 22-ц/778/72/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14" липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1 / 2 частину майна у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1 /2 частину майна у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позову зазначала, що з 2007 року вона проживала разом з ОСОБА_5 однією сім'єю, вела з ним спільне господарство, але у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Свої стосунки вони планували зареєструвати у вересні 2014 року, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 раптово помер.

Під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на початку грудня 2007 року за спільні грошові кошти вони придбали садовий будинок АДРЕСА_1, облаштували його для можливості постійного проживання протягом всього року. Всі документи на будинок оформлювалися на ОСОБА_5

АДРЕСА_1, загальною площею 31,3 кв.м, належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2, виданого реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 16.04.2013 року.

Земельна ділянка належала йому на підставі державного акту на право власності земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області 02.06.2010 року.

Напередодні смерті ОСОБА_5 з 22 квітня 2014 року перебував у лікарні, знаходився там 75 днів, догляд за ним увесь цей час здійснювала позивач, купувала ліки, після смерті ОСОБА_5 понесла витрати на його поховання.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої включено садовий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1.

У вказаному будинку, який був спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5, вона продовжує проживати і на теперішній час, несе витрати по його утриманню.

У встановлені строки вона звернулась до Четвертої Запорізька державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак за відповіддю нотаріальної контори, до кола спадкоємців ОСОБА_5 вона не входить. На спадкове майно після його смерті претендують діти померлого, які є відповідачами у справі.

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт проживання її та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати об'єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_5 земельну ділянку АДРЕСА_1 визнати за нею право власності на 1 / 2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.08.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3) загальною площею 0,0552га, яка розташована: АДРЕСА_1, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Дніпроспецсталь-1».

Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 садовий будинок загальною площею 31,3 кв.м з господарсько-побутовими будівлями, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3) загальною площею 0,0552га, яка розташована: АДРЕСА_1, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Дніпроспецсталь-1».

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину садового будинку загальною площею 31,3 кв.м з господарсько-побутовими будівлями, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність судових висновків фактичним обставинам, рішення суду просять скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст..ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд, оцінивши надані сторонами докази у відповідності до вимог ст.. 212 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність того, що з серпня 2007 року по день смерті ОСОБА_5 позивач проживала разом з ним однією сім»єю, вони вели з ним спільне господарство, мали спільний побут і бюджет, а отже набуте ними у період спільного проживання майно у виді садового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 в обслуговуючому кооперативі «Садівниче товариство «Дніпроспецсталь-1» за адресою: АДРЕСА_1, який вони використовували для цілорічного проживання, являлося їх спільним сумісним майном.

Висновок суду погоджується з матеріалами справи та з встановленими по ній фактичними обставинами.

За приписами ч.2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

За положеннями ч.ч.1,2 ст. 21 СК України сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім"єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов"язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов"язків подружжя.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, є об"єктом їх спільної сумісної власності, якщо 1) майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім"ї(при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об"єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету;2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026 цс 15 від 23.09.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За роз»ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», під час застосування ст.. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відтак, першочергово у даній категорії справ виникає необхідність встановлення факту спільного проживання однією сім»єю, а на підставі цього - можливість застосувати до майна, набутого під час такого спільного проживання, режим права спільної сумісної власності.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи працівниками ПАТ «Запоріжгаз», з серпня 2007 року стали постійно проживати однією сім»єю та вести спільне господарство, використовуючи для проживання садовий будинок житловою площею 12,5 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 0,0552 га в обслуговуючому кооперативі «Садівниче товариство «Дніпроспецсталь-1» по вул.. Каліброва в м. Запоріжжі, що підтверджується довідкою Голови правління ОК «СТ «ДСС-1» (т.1, а.с.8), а також поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Той факт, що вказаний будинок використовувався ОСОБА_5 для постійного проживання, не заперечувався і відповідачем по справі - його сином ОСОБА_2, свідоком ОСОБА_10

За поясненнями ОСОБА_4, зазначений будинок разом з ОСОБА_5 вони обирали для спільного проживання, на момент його придбання мали спільний бюджет, для його купівлі ОСОБА_5 отримав за місцем роботи безпроцентну позику у розмірі 20 000 грн., яка погашалася із його заробітку у період з січня 2008 року по грудень 2012 року(а.с.95).

З моменту поселення у вказаний будинок, який був приєднаний до електромережі і до нього була проведена питна вода, разом з ОСОБА_5 за спільні кошти проводили роботи по його облаштуванню, у грудні 2013 року до будинку було підключено газ, що підтверджується актом від 24.12.2013 року, наданими позивачем квитанціями на підтвердження оплати нею послуг з електропостачання та за постачання води.

Право власності на вказаний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_5 16.04.2013 року.

Земельна ділянка, на якій розташований будинок, була приватизована ОСОБА_5 згідно рішення Запорізької міської ради № 25 від 23.12.2009 року, на підставі якого 02 червня 2010 року йому було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку(т.1.а.с.14,т.2,а.с.36-40).

Існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з серпня 2007 року усталених відносини, що притаманні подружжю, підтверджується також даними профспілкової організації ПАТ «Запоріжгаз» про надання їм, як подружжю, путівок для сімейного відпочинку, починаючи з серпня 2008 року(а.с.146). Під час перебування ОСОБА_5 у лікарні ОСОБА_4, як його дружині, тобто члену родини, за договором від 05.06.2014 року за місцем роботи була надана безпроцентна позика у сумі 7 000 грн. для лікування чоловіка, як працівника ПАТ «Запоріжгаз»(т.2,а.с.123). Аналогічна позика для лікування батька у той же день була надана і сину ОСОБА_2, який також являвся працівником ПАТ «Запоріжгаз»(т.1,а.с.96-97).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер(т.1.а.с.7)., спадкоємцями першої черги після його смерті є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Встановивши обставини та мету придбання ОСОБА_5 садового будинку під час проживання його з ОСОБА_4 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, суд правильно визнав правовий статус вказаного майна, як спільної сумісної власності позивача та спадкодавця ОСОБА_5, а тому правомірно визнав за позивачкою право власності на його 1 / 2 частку.

Висновок суду про наявність за вказаних обставин підстав для визнання за ОСОБА_4 право власності на 1 / 2 частку земельної АДРЕСА_1 на якій зазначений садовий будинок розташований, погоджується з положеннями ст. 120 ЗК України та ст.. 377 ЦК України, за змістом яких право власності на земельну ділянку в учасника спільної власності на будівлі та споруди виникає і у разі приватизації земельної ділянки, на якій останні знаходяться.

Ті докази та обставини, на які ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції, переконливих підстав для скасування судового рішення в апеляційному порядку не містять, враховуючи відсутність у апеляційного суду повноважень щодо переоцінки доказів.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: