Cправа № 127/7646/16-ц
Провадження № 2/127/3320/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 липня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді - Гриневича В.С.,

при секретарі: Подоляк М.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу №127/7646/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки є сином померлої. Він прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном, однак немає можливості в нотаріальному порядку оформити спадщину. В березні 2016 року позивач звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало його матері, однак державний нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на квартиру. Збереглася лише копія свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1993 року, отримати дублікат свідоцтва неможливо, оскільки він видається власнику.

З урахуванням наведеного позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав та суду пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. На час відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем, оскільки мати важко хворіла і він доглядав за нею. Після смерті матері він поховав матір та у встановлений строк прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зокрема, він прийняв речі домашнього вжитку, які належали померлій та користувався і користується ними по даний час, залишив собі ощадну книжку матері. Спадкоємцем після смерті іншого сина померлої ОСОБА_5 є внук померлої - ОСОБА_3. Інших спадкоємців немає. В березні 2016 року позивач звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але державний нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на квартиру. В позивача збереглася лише копія свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1993 року, отримати дублікат свідоцтва він немає можливості, оскільки дублікат свідоцтва видається власнику. Оскільки позивач є спадкоємцем і не має можливості оформити свої спадкові права, останній просив позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що позивач є сином ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. Він є внуком померлої та прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 та свого батька ОСОБА_5, який був сином померлої. На спадкове майно, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4 не претендує. Інших спадкоємців немає. Позивач на час відкриття спадщини проживав разом з матір'ю, оскільки вона важко хворіла і він доглядав за нею. Після смерті матері позивач поховав матір та фактично вступив у володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме розпорядився її домашнім майном, залишив собі її ощадну книжку. З огляду на зазначене, відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до положень пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, а також роз'яснень, що містяться у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, враховуючи, що спадщина після померлої ОСОБА_4 відкрилась і була прийнята до 01.01.2004 року при вирішенні даного спору застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Отже, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР, який був чинним на момент смерті ОСОБА_4, яка померда ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до положень статей 529, 532 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниці (повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області 04.10.2001 року). (а.с. 5).

Померла заповіту не складала. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Дана обставина підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1993р., згідно якого ОСОБА_4 на праві приватної власності належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. Також, по 1/3 частці даної квартири на праві приватної власності належали ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_5, 05.02.2015 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_4, спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є їх син ОСОБА_3. (а.с. 9, 13, 14, 60, 65).

З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №82183 та з листа Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2011 р. №2374 вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №82183 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за наступними особами: 1/3 частка - за ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення №447 від 24.06.1993 року, 1/3 частка - за ОСОБА_5, 1/3 частка - за ОСОБА_4. В інвентаризаційній справі №82183 міститься оригінал Свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення №447 від 24.06.1993 року. Право власності на квартиру зареєстровано Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 09.09.1993 року за реєстровим №1451/7999 в книзі №161. (а.с. 8, 48, 79-80).

Із свідоцтва про усиновлення №29 виданого 30.07.1955 року (записи в якому здійснено російською мовою) вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 було усиновлено ОСОБА_7 та ОСОБА_8. (а.с. 107).

Із свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 виданого 30.06.1985 (повторного, записи в якому здійснено російською мовою) вбачається, що він народився 20.08.1948 року в м. Вінниці і його батьком являється ОСОБА_7, матір'ю являється ОСОБА_8. (а.с. 6).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері.

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року (яка діяла на момент смерті спадкодавця) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду довідку видану Головою квартального комітету «Набережний - 1» від 05.04.2016 року №406, з якої вбачається, що з червня 1997 року в домогосподарстві ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 проживала його мати ОСОБА_4, яка за станом здоров'я була лежачою та потребувала допомоги. 04.10.1997 вона померла. ОСОБА_1 здійснив похорони та поминальні обіди, встановив пам'ятник та огорожу на могилі матері. (а.с. 10).

Крім того, в судовому засіданні позивач надав для огляду наявну у нього ощадну книжку НОМЕР_4 видану на ім'я ОСОБА_8. (а.с. 11).

Перевіряючи доводи позивача в частині вчинення ним дій, що свідчать про прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, судом за клопотанням позивача були також допитані свідки.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що вони проживали по сусідству з покійною нині матір'ю позивача ОСОБА_4 та з позивачем. Їм відомо, що матір позивача перед смертю проживала разом із сином ОСОБА_1 по АДРЕСА_2. Син доглядав за матір'ю, оскільки вона хворіла та потребувала постійного догляду. Після смерті матері син займався похоронами та поминками матері а також прийняв речі домашнього вжитку, які належали померлій.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що на час відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем в своєму домогосподарстві по АДРЕСА_2, оскільки його мати за станом здоров'я потребувала стороннього догляду. Після смерті матері позивач поховав матір та фактично вступив у володіння спадковим майном, а саме прийняв речі домашнього вжитку, які належали померлій та користувався і користується ними по даний час, залишив собі ощадну книжку матері. Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін та показаннями свідків.

Крім того, факт прийняття позивачем спадщини за законом після смерті матері визнав і відповідач по справі, пояснивши в судовому засіданні, що позивач на час відкриття спадщини проживав разом з матір'ю, оскільки вона важко хворіла і він доглядав за нею. Після смерті матері позивач поховав матір та фактично вступив у володіння спадковим майном, а саме розпорядився її домашнім майном.

Однак, як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори від 19.03.2016 року за №770/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1, яка належала його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру. (а.с. 12).

Зважаючи на надані докази, суд приходить висновку, що позивач прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, однак не має можливості оформити свої спадкові права.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи 05.02.2015 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем померлої ОСОБА_4 є її син ОСОБА_5 в ? частці. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частки квартири під номером 4, розташованої в житловому будинку під номером АДРЕСА_1. Зі вказано свідоцтва також вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на ? частку вищевказаної спадщини ще не видано. (а.с. 60)

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що власником ? частки померлої ОСОБА_4, тобто 1/6 квартири під №4, розташованої в житловому будинку під АДРЕСА_1, був син померлої ОСОБА_5, спадкоємцем якого є ОСОБА_3 - відповідач у справі.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статтей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для часткового задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, який просить судові витрати покласти на нього та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 57, 88, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який проживає за адресою: АДРЕСА_2, право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити без відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної карги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: