Справа № 175/4901/15-ц
Провадження № 2/175/2010/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року, яка станом на 19.10.2015 року складає 367677,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 7830679,18 грн., із них: заборгованості за кредитом 344257,47 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 7331891,97 грн., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 5198,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 110710,55 грн., заборгованості за відсотками 23419,77 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 498787,21 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки, що належить ОСОБА_2, а саме: житловий цегляний будинок А, загальною площею 546,9 кв.м., з яких житлова площа складає 148,1 кв.м., та слідуючі господарські будівлі і споруди: басейн бетонний бас., зливну яму цегляну з/я, колодязь бетонний к, огорожу металеву, цегляну, шлакоблочну, бетонну № 1-6, що знаходиться в с. Новоолександрівка, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Янтарна, буд. 28, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1715; земельну ділянку площею 1986 кв.м., надану у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку (Державний акт серія ІІІ-ДП № 055869 від 22.02.2001 року кадастровий номер :05:010:0039), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 11.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1719, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та надати право Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 Аваль» на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та надати право Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 Аваль» на проведення усіх дій пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення, оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації; стягнути з ОСОБА_2 на їх, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» користь, судовий збір у розмірі 117460,19 грн.

В обґрунтування позову ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» вказав на те, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/147353/3101/74, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 395000,00 доларів США на строк 240 місяців зі сплатою 13,00% річних. Кредитні кошти видавалися на споживчі цілі за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку» для купівлі домоволодіння загальною площею 546 кв.м., житловою площею 148,1 кв.м., площею земельної ділянки 1986 кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28 в розмірі 389162,57 доларів США та на оплату комісії за надання кредиту в розмірі 5937,43 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 11 квітня 2008 року між Банком та Позичальником було укладено Договір іпотеки №014/3101/147353 до Кредитного договору, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1723. Відповідно до умов Договору іпотеки, іпотека забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. Предметом іпотеки згідно п. 1.2 Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 546,9 кв.м., житловою площею 148,1 кв.м., та земельна ділянка площею 1986 кв.м., кадастровий номер :05:010:0039, що знаходяться в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області вул. Янтарна, буд. 28. Позичальник не виконує належним чином зобовязання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Станом на 28.08.2015 року прострочена заборгованість Позичальника перед Кредитором складала: 3428,99 доларів США заборгованість по сумі Кредиту; 14959,52 доларів США заборгованість по відсоткам. 18.09.2015 року боржнику була надіслана Вимога про дострокове виконання грошових зобовязань за вих. № 114-0-0-00/15-48234, якою було зобовязано у 60-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року станом на 19.10.2015 року складає 367677,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 7830679,18 грн. Тому, посилаючись на норми чинного ЦК України та Закону України «Про іпотеку», банк звернувся до суду з позовом про захист своїх прав.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1723, що укладений між ним, ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль»; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28, номер РПВН: 13905015, реєстраційний номер обтяження: 7002640, зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_3; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, № 28, кадастровий номер: :05:010:0039, реєстраційний номер обтяження: 7002932, зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_3; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28, номер РПВН: 13905015, реєстраційний номер обтяження: 7003010, зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_3; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку земельної ділянки, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, № 28, кадастровий номер: :05:010:0039 реєстраційний номер обтяження: 7003010, зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_3

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказав, що 11 квітня 2008 року між ним та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав йому кредитні кошти в розмірі 395000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ним та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» було укладено Договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11.04.2008 року, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1723. Відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок загальною площею 546,9 кв.м. та земельна ділянка площею 1986 кв.м., кадастровий номер :05:010:0039, що знаходяться в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Янтарна, буд. 28. На підставі укладеного Договору іпотеки приватним нотаріусом було накладено заборону на будинок та земельну ділянку, та внесено в Державний реєстр іпотек запис про іпотеку будинку та земельної ділянки. Вказав, що договір іпотеки укладався після придбання житлового будинку та земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу. На момент укладення Договору іпотеки в житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали малолітні діти, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які мали право на користування житловим приміщенням. Згідно Посвідчення № 139-т батьків багатодітної сімї від 11.12.2015 року, ОСОБА_2 є батьком багатодітної сімї, а житлове приміщення, надане в іпотеку згідно Договору іпотеки є єдиним житлом для багатодітної сімї. Оскільки, на момент укладення Договору іпотеки у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали його малолітні діти, які на підставі статті 405 ЦК України мали право користування житлом, то укладення Договору іпотеки однозначно потребувало згоди органів опіки та піклування. За захистом своїх прав, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом.

У судовому засіданні представник ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» за довіреністю ОСОБА_7 позовні вимоги банку підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнав,просив відмовити в їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в зустрічному позові.

Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (а.с.44-48), та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/147353/3101/74, відповідно до умов якого ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 395000,00 доларів США 00 центів, на строк 240 місяців зі сплатою 13,00% річних, а Відповідач зобовязався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов Договору (а.с.15-25).

Згідно п. 1.1.2 Кредитного договору №014/147353/3101/74 від 11 квітня 2008 року, кредитні кошти видавалися на споживчі цілі за програмою кредитування «Житло в кредит на вторинному ринку» для купівлі домоволодіння загальною площею 546 кв.м., житловою площею 148,1 кв.м., площею земельної ділянки 1986 кв.м., що розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28 - в розмірі 389162,57 доларів США та на оплату комісії за надання кредиту в розмірі 5937,43 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №014/147353/3101/74 від 11 квітня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» як Іпотекодержателем та ОСОБА_2 як Іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований в реєстрі за № 1723 (а.с.32-37).

Предметом іпотеки згідно п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: житловий цегляний будинок А, загальною площею 546,9 кв.м., з яких житлова площа складає 148,1 кв.м., та слідуючі господарські будівлі і споруди: басейн бетонний літ. бас., зливна яма цегляна літ. з/я, колодязь бетонний літ. к, огорожа металева, цегляна, шлакоблочна, бетонна № 1-6, що знаходяться в с. Новоолександрівка, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Янтарна, буд. 28 (двадцять вісім), яке належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу 11.04.2008 року ОСОБА_3 за реєстровим № 1715, та земельна ділянка площею 1986 кв.м., надана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку (Державний акт серія ІІІ-ДП № 055869 від 22.02.2001 р. кадастровий номер -05-010-0039), яка належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу 11.04.2008 року ОСОБА_3 за реєстровим № 1719.

На підставі укладеного Договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 було накладено заборону на будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28, номер РПВН: 13905015, реєстраційний номер обтяження: 7002640; та заборону на земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, земельна ділянка № 28, кадастровий номер: :05:010:0039, реєстраційний номер обтяження: 7002932. Окрім цього, приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 внесено в Державний реєстр іпотек запис про іпотеку будинку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28, номер РПВН: 13905015, реєстраційний номер обтяження: 7003010; а також запис про іпотеку земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, земельна ділянка № 28, кадастровий номер: :05:010:0039 реєстраційний номер обтяження: 7003010.

18 вересня 2015 року ОСОБА_2 була надіслана Вимога про дострокове виконання грошових зобовязань за вих. № 114-0-0-00/15-48234, якою було зобовязано у 60-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості (а.с.39). Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/147353/3101/74 від 11.04.2008 року станом на 19 жовтня 2015 року складає 367677,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 7830679,18 грн., із них: заборгованості за кредитом у розмірі 344257,47 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 7331891,97 грн.; в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 5198,24 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 110710,55 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 23419,77 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 498787,21 грн.

Позивач в своєму позові просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, яка встановлена на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, частини першої ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України, й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Верховний Суд України 09 грудня 2015 року ухвалив постанову у цивільній справі № 6-2479цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки та зробив правовий висновок про те, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом, при цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, суд не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Окрім цього судом встановлено, що згідно Договору оренди житлового будинку від 28.12.2007 року укладеного між ОСОБА_2 (як орендарем) та ОСОБА_9 (як орендодавцем), орендодавець передає в оренду орендарю житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, буд. 28 на строк з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року (а.с.84-85). У відповідності до Довідки, виданої Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 17.03.2016 року за № 1719, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2008 року по теперішній час проживають в житловому будинку, який є предметом іпотеки (а.с.91). Окрім цього, згідно довідки Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 17.03.2016 року за № 1718, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, а разом з ним проживають: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.90). Згідно Посвідчення № 139-т батьків багатодітної сімї від 11.12.2015 року, ОСОБА_2 є батьком багатодітної сімї (а.с.92).

Таким чином, на момент укладення Договору іпотеки в житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали малолітні діти ОСОБА_2, а Договір іпотеки укладався вже після придбання житлового будинку та земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу, тобто на момент укладення Договору іпотеки житловий будинок був у власності іпотекодавця.

В статті 16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Частиною 3 статті 25 Конвенції передбачено, що держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» в редакції від 02.06.2005 року (яка була чинна на час вчинення Договору іпотеки), держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

У відповідності із абз. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» у редакції від 01.01.2006 року (яка була чинна на час вчинення Договору іпотеки), батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Тобто, в момент купівлі житлового будинку, який є предметом Договору іпотеки, малолітні діти ОСОБА_2, проживали разом із ним в житловому будинку та мали право користування ним на підставі положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Отже, укладення Договору іпотеки іпотекодавцем потребувало в імперативному порядку отримання згоди органів опіки та піклування.

Як зазначено в Постанові Верховного суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-214цс15, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Отже, вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», залежно від моменту виникнення спірних правовідносин), судам необхідно в кожному конкретному випадку: перевіряти наявність на момент укладення оспорюваного договору в дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідці про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) або на законі (на підставі ст. 29 ЦК України).

В Постанові Верховного суду України від 16.09.2015 року у справі 6-392цс15 також зазначено, що за змістом статі 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», та ст. 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів. Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Як вказано в пункті 3 Розділу ІІІ Листа Верховного суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», вивчення узагальнень судової практики показало, що, як правило, відповідно до практики Верховного Суду України та вимог Порядку №282/20595 наявність права користування житлом дитиною доводиться її реєстрацією в цьому приміщенні. Однак трапляються випадки прийняття судами рішень, в яких житлові права дитини пов'язуються з іншими фактами, відмінними від реєстрації. Так, з метою визначення обставин, які б підтверджували користування дитиною приміщенням, переданим в іпотеку, використовуються покази свідків, довідки з медичних, дошкільних та шкільних установ, матеріали анкети позичальника, де б зазначалось про склад членів родини, а також копії паспортів, що містяться в матеріалах кредитної справи з відмітками про наявність дітей. Як свідчить судова практика, ці докази беруться судами до уваги під час винесення рішень щодо недійсності договорів іпотеки, укладених без згоди органів опіки та піклування. За таких умов визнання недійсними договорів іпотеки без згоди органів опіки та піклування навіть у випадку, коли дитина не була зареєстрована в переданому в іпотеку житловому приміщенні, продиктовані необхідністю захисту її житлових прав та інтересів. Крім того, така практика узгоджується з положеннями ст. 405 ЦК, згідно з якою члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 21 вересня 2011 р. у справі № 6-57868св10).

Таким чином, визнання недійсним договору іпотеки, вчиненого без згоди органів опіки та піклування, навіть у випадку, коли дитина (діти) не була (були) зареєстрована (-ні) в переданому в іпотеку житловому приміщенні, відповідає вимогам законодавства та є необхідною умовою захисту її житлових прав та інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ст.ст. 57-58 ЦПК України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд встановив, що позивач в своєму позові, посилаючись на загальний розмір заборгованості, не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не надав обґрунтованого розрахунку нарахування, зокрема нарахування відсотків у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Окрім цього, на момент укладення Договору іпотеки у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали малолітні діти власника ОСОБА_2, які на підставі ст. 405 ЦК України мали право користування житлом (що підтверджується належними та допустимими доказами), то укладення Договору іпотеки однозначно потребувало згоди органів опіки та піклування.

Частиною 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про необхідність відмовити ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в задоволенні позову за відсутністю належних доказів, а зустрічні позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 2756 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 405 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції від 01.01.2006 року), ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції від 02.06.2005 року), ст.ст. 10, 11, 60, 88, 214, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки № 014/3101/147353 від 11 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1723, укладений між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 в частині передачі в іпотеку будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, № 28.

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна № 7002640, а саме: будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, № 28, номер РПВН: 13905015, зареєстровану приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Янтарна, № 28, номер РПВН: 13905015, реєстраційний номер обтяження: 7003010, зареєстровану приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Стягнути з ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» на користь ОСОБА_2 2756 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.