Справа № 569/9535/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого - судді Денисюка П.Д.,

при секретарі Киричок М.М.,

з участю представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними умов про сплату щомісячної комісії, пені та підвищених процентів,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувшись до Рівненського міського суду з позовом, просить солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №66Д від 18 лютого 2008 року в сумі 64 673, 52 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 359 137, 24 грн. та судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в якому просить визнати недійсними умови про сплату щомісячної комісії, пені та підвищених процентів за договором кредиту від 18 лютого 2008 року, визнати недійсним пункт 1.1. договору кредиту та додаткової угоди про внесення змін до договору кредиту і визнати недійсним п.п. 4.2, 4.3. договору кредиту.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказує, що 18 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №66Д відповідно до умов якого на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання банк надав позичальнику кредит в сумі 30 000 дол. США зі сплатою 13, 5% процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 17 лютого 2023 року. Свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання кредитних коштів банк виконав належним чином, надавши відповідачу грошові кошти. 28 жовтня 2008 року між позичальником та банком було укладено додаткову угоду про внесення змін до вищевказаного кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання боржником умов кредитного договору 18 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки у відповідності до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором від 18 лютого 2008 року. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого в нього утворилася заборгованість, яка станом на 30 червня 2015 року в загальному складає 64 673, 52 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 359 137, 24 грн. Тому, наявну заборгованість за кредитним договором слід солідарно стягнути з відповідачів.

Обгрунтовуючи підстави свого зустрічного позову ОСОБА_2 доводить, що умови Договору кредиту №66Д від 18 лютого 2008 року є несправедливими, суперечать положенням ч. 5 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки зобов'язують його як позичальника - споживача фінансових послуг, сплатити позивачу компенсацію, що вдвічі перевищує суму заборгованості за кредитом. Пункти 4.2 та 4.3 договору передбачать подвійну відповідальність одного виду за порушення зобов'язань, що не узгоджується з нормами ст. 61 Конституції України. Також вказує, що ПАТ "Укрсоцбанк" змусив підписати додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору кредиту № 66Д, збільшивши процентну ставку за користування кредитом на рівні 15%, тобто річна процентна ставка становить 54,75 %.

В судовому засіданні представник банку свій позов підтримав, просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Зустрічний позов представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 підтримала та з викладених у ньому підстав просила задовольнити.

Заслухав учасників процесу, дослідив матеріали справи, оцінив їх у сукупності з іншими доказами, суд прийшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а в зустрічному позові слід відмовити із наступних підстав.

Судом установлено, що 18 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (з 14 червня 2010 року правонаступник - ПАТ "Укрсоцбанк) та ОСОБА_2 був укладений Договір кредиту № 66Д. В порядку та на умовах, визначених Договором кредиту, ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 30 000, 00 доларів США на строк до 17 лютого 2023 року із сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,5 % річних. На підставі укладеної між сторонами Додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредиту №66Д від 18 лютого 2008 року, з 20 жовтня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних.

Право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту в разі порушення позичальником умов договору, зокрема графіку погашення кредиту та сплати процентів, передбачено п. 3.2.3. Договору Кредиту.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.п.2.4.1, 3.3.7, 3.3.8. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному графіком, сплачувати проценти за користування кредиту в порядку, визначеному договором. Сплата кредиту та процентів здійснюється до 15-го числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.

Нормами ст.ст.509, 526 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк належним чином виконав зобов'язання щодо видачі кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти в обумовленій у договорі сумі, а ОСОБА_2 належним чином не виконує умови кредитного договору. У зв'язку в порушенням позичальником умов договору в частині своєчасності сплати кредиту та процентів, утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2015 року складає 1 359 137 грн. 24 коп., з яких: за кредитом - 28 166,63 доларів США (по курсу НБУ - 591 931 грн. 81 коп.), за процентами - 23 957,85 доларів США (по курсу НБУ - 503 482 грн. 84 коп.), пеня - 263 722 грн. 52 коп. - відповідно до п.4.2. кредитного договору, за яким в разі прострочення боржником строків повернення кредиту, а також сплати процентів за фактичний час використання кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період відповідно до розрахунку заборгованості.

Згідно ст.ст.611, 612, 1049 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором, а у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 лютого 2008 року відповідачам направлено письмові повідомлення з вимогою про погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за фактичний час користування кредитними коштами та нарахованих штрафних санкцій, які виконано не було.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 слід солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором №66Д від 18 лютого 2008 року в сумі 64 673, 52 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 359 137, 24 грн.

У своєму запереченні ОСОБА_4, посилаючись на положення ст.559 ЦК України, просить відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з неї, як солідарного боржника, розміру заборгованості та судових витрат. Зокрема, вказує, що позивач у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ПАТ "Укрсоцбанк" пред'явленням 19 серпня 2010 року вимоги про дострокове повернення кредиту та відповідно сплинув 19 вересня 2010 року, вимоги до поручителя щодо виконання зобов'язання, не пред'явив. За таких умов порука вважається припиненою. Також, позивач, без згоди поручителя змінив процентну ставку з 13,5% на 15% річних.

Такі доводи відповідача ОСОБА_4 заслуговують на увагу.

Пунктом п. 22 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", встановлено, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Разом з тим, з позовом про визнання поруки припиненою, ОСОБА_4 до суду не зверталася.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходить з наступного:

Згідно до положень ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу, зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України).

Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Не відповідає фактичним обставинам посилання ОСОБА_2 про те, що банк змусив підписати додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору кредиту № 66Д збільшивши процентну ставку за користування кредитом на рівні 15%. Як встановлено судом, позичальник погодився на такі умови, оскільки, підписавши додаткову угоду 20 жовтня 2008 року здійснював погашення кредиту та відсотків за користування кредитом до 16 січня 2009 року. Доказів оскарження додаткової угоди суду не надав. Наведене дає підстави стверджувати, що його волевиявлення як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі.

За аналогією, є безпідставними і вимоги щодо визнання недійсними пунктів 1.1., 4.2., 4.3. Договору кредиту № 66Д, та пункту 1.1. Додаткової угоди про внесення змін до Договору кредиту № 66Д від 18 лютого 2008 року.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, а відтак не доведено того, що при укладенні Договору кредиту та Додаткової угоди його сторони порушили норми закону, якими регулюється укладення таких договорів, а також, що при цьому порушено охоронювані законом права ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами Договір кредиту №66Д від 18 лютого 2008 року та Додаткова угода про внесення змін до Договору кредиту № 66Д, містять всі істотні умови договорів та укладені у відповідності до чинного законодавства України, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягають до солідарного стягнення з відповідачів документально підтверджені судові витрати, пов'язанні зі сплатою судового збору в розмірі 3 654 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 611, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 64 673 (шістдесят чотири тисячі шістсот сімдесят три) доларів США 52 центи, що в гривневому еквіваленті складає 1 359 137 (один мільйон триста п'ятдесят дев'ять тисяч сто тридцять сім) гривень 24 копійки заборгованості за кредитним договором №66Д від 18 лютого 2008 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні в рахунок відшкодування судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними умов про сплату щомісячної комісії, пені та підвищених процентів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - у той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий