Справа № 361/3808/16-ц
Провадження № 2-о/361/139/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 серпня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, заінтересовані особи ОСОБА_2, Відділ реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції,-

встановив:

Заявник просить встановити факт народження нею сина 19.01.2015 р. ОСОБА_4 у м. Сімферополі АР Крим, мотивуючи тим, що перебуваючи у м.Сімферополі АР Крим вона від шлюбу з ОСОБА_2 народила хлопчика вагою 2880 г, про що пологовим будинком № 1 м.Сімферополь складено медичне свідоцтво про народження № 103, на якому стоїть штамп Сімферопольського клінічного пологового будинку № 1 та видано свідоцтво про народження, в якому зазначено, що актовий запис № 3263 про народження 19.01.2015 р. нею сина ОСОБА_4 вчинено Відділом реєстрації народжень м.Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, на свідоцтві проставлено гербову печатку ОСОБА_5 Федерації. Однак на теперішній час у зв'язку з тимчасовою окупацією АР Крим в Україні не визнається легітимність документів, виданих на окупованій території незаконно сформованими державними органами, в тому числі і виданого свідоцтва про народження сина, через що вона не може повернутися з тимчасово окупованої території до України та зареєструвати, у визначений чинним законодавством спосіб, факт народження нею сина.

Заявник та її представник подали заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні заяви наполягали.

Заінтересована особа ОСОБА_2 (який зазначений заявницею як батько народженої нею дитини) подав заяву про розгляд справи про встановлення факту народження дитини у його відсутності.

Заява підлягає задоволенню з таких підстав:

З копії паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м.Бровари Київської області є громадянкою України, з 12.06.2002 р. значиться зареєстрованою на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2.

З копії паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином України, з 19.03.2004 р. значиться зареєстрованим на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 16.08.2014 р.

З медичного свідоцтва про народження № 103 виданого 21.01.2015 р. Сімферопольським клінічним пологовим будинком № 1 вбачається, що ОСОБА_1, громадянка України, яка проживає за адресою: Україна, АДРЕСА_1, 19 січня 2015 р. о 12-30 год. народила хлопчика вагою 2880 г, недоношеного на 36 тижні вагітності. Дитина народилась при одноплідних пологах, пологи у ОСОБА_1 перші. Батьки новонародженої дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі, батько дитини має посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії серії Б № 036529.

На підставі зазначеного документу 30.07.2015 р. Відділом реєстрації народжень м.Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про народження ОСОБА_4 19.01.2015 р. у м.Сімферополь Республіки Крим Російської Федерації, батьком дитини зазначений ОСОБА_2 громадянин ОСОБА_5 Федерації, матір'ю - ОСОБА_1 громадянка України.

З метою реєстрації факту народження дитини представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_3 міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

ОСОБА_3 міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 14.07.2016 р. було відмовлено у державній реєстрації народження 19.01.2015 р. ОСОБА_1 дитини чоловічої статі на підставі медичного свідоцтва виданого Сімферопольським клінічним пологовим будинком № 1, оскільки даний документ видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно із ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною ОСОБА_6 України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Частиною 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000р. № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006р. № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Статтею 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України , та повітряний простір є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207 VІІ (далі Закон від 15.04.2014 р. № 1207 VІІ) тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону від 15.04.2014 р. № 1207 VІІ передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим щодо реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст.9 Закону від 15.04.2014 р. № 1207 VІІ , будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону від 15.04.2014 р. № 1207 VІІ громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону від 15.04.2014 р. № 1207 VІІ у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

При ухваленні рішення, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, документи, що видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною ОСОБА_6 України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 будучи громадянкою України зареєстрованою на постійне місце проживання в Україні, народила сина на тимчасово окупованій території АР Крим 19.01.2015 р., про що було видано медичне свідоцтво, яким засвідчено факт народження, то суд вважає доведеним і встановленим сам факт народження заявницею дитини чоловічої статі у певному місці в даний час. Оскільки медичне свідоцтво завірено печаткою закладу іноземної держави-окупанта, і оскільки свідоцтво про народження видане невизнаним державою Україна незаконно створеним державним органом, тому є підстави для встановлення у судовому порядку факту народження, для подальшого внесення відповідного актового запису законним державним органом держави Україна. Даний факт має юридичне значення, оскільки без його встановлення заявниця не може отримати свідоцтво про народження дитини встановленого чинним законодавством України зразка та повернутися з дитиною до України.

Керуючись ст.256 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження дитини, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м.Бровари Київської області, громадянка України, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2, 19 січня 2015 року у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим народила дитину чоловічої статі.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення направити до ОСОБА_3 міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області для негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В. Селезньова