У Х В А Л А

18 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Рівненській області; про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 лютого 2016 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (далі ТОВ "Дієса"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Рівненській області; про захист прав споживачів.

На ухвалу суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про невідповідність висновків суду, що дані в ухвалі від 19 листопада 2015 року про відкриття провадження у справі, дотриманню вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України. Натомість 1 лютого 2016 позовну заяву було залишено без руху. Вважає, що залишаючи позовну заяву без руху після відкриття провадження у справі, допущено порушення порядку прийняття процесуальних рішень, що передбачений главами 3, 4 ЦПК України та розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду". Крім того, залишення заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України є помилковим, оскільки позивачем надано документ про сплату судового збору в розмірі 1 592, 41 гривень, тоді як відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" необхідно було сплатити лише 1 131, 36 гривень.

1 вересня 2015 року до Закону України "Про судовий збір" внесено відповідні зміни, в т.ч. і щодо необхідності сплати судового збору споживачами, однак у ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" збереглися норми, які передбачають звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами про захист їхніх прав.

Посилався на п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де зазначено про право суду зобовязати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору у встановлений законом строк, а в разі неподання доказів оплати стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України. Оскільки ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при їх визначенні слід керуватись іншим законодавством України, в т.ч. ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Вважав, що судом не враховані положення п. 1 ст. 6 Конвенції. Також посилався на Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", за міркуваннями якого сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

З цих підстав просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ "Дієса", вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Встановлено, що 1 лютого 2016 року Рівненський міський суд, виявивши під час розгляду справи факт неоплати судового збору за предявлені позовні вимоги та відсутність відповідних правових пільг для звільнення від їх оплати, позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху, надавши йому пятиденний строк для усунення процесуальних недоліків (а.с. 118-118, зв.).

4 лютого 2016 року позивач на виконання ухвали суду сплатив 1 131, 36 гривень судового збору, а 15 лютого 2016 року ще 461, 05 гривень (а.с. 122, 126).

Вважаючи, що позивач неповністю виконав вказівки суду з приводу оплати судового збору, 16 лютого 2016 року Рівненський міський суд позовну заяву залишив без розгляду (а.с. 130-130, зв.).

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, зокрема, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Між тим, норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачають судове сприяння у всебічному та повному з'ясуванню обставин справи: розяснення особам, які беруть участь у справі, їх прав і обов'язків, попередження про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, ухвала Рівненського міського суду від 1 лютого 2016 року, якою залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху, не містила вказівок про розмір судового збору, який підлягав обовязковій сплаті позивачем, там не було зазначено реквізитів та найменування територіального органу Державної казначейської служби України за місцем знаходження суду, який розглядає справу, та не було розяснено правових наслідків, які настають для позивача в разі невиконання вказівок судді у визначений процесуальний строк.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року встановлено право кожної особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Абзац другий п. 60 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (CASE of Kreuz v. Poland) вказує, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, чи скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом".

Міському суду також слід було урахувати, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ним ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для передачі справи для продовження її розгляду відповідно до п. 4 ст. 311 ЦПК України є неправильне вирішення питання, що є порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 16 лютого 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду судом першої інстанції в тому самому складі.

Головуючий: Судді: