АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення з кожного із відповідачів грошові кошти за недійсним договором позики від 05.08.2011 в сумі по 78 696,17 грн. в межах вартості та за рахунок майна отриманого у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1, жилою площею 16,20 кв.м., загальною площею 34,00 кв.м.

Також ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру під АДРЕСА_2 жилою площею 16,20 кв.м., загальною площею 34,00 кв.м., що належить ОСОБА_9, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, на праві власності та заборонити ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням або обтяженням зазначеної квартири.

Справа №752/12807/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14471/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2016 заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру під АДРЕСА_2 жилою площею 16,20 кв.м., загальною площею 34,00 кв.м., що належить ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1), померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року на праві власності. Заборонено ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) та ОСОБА_7 (картка платника податків НОМЕР_4) вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням або обтяженням однокімнатної квартири під АДРЕСА_2 жилою площею 16,20 кв.м., загальною площею 34,00 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що виходячи з норм чинного законодавства, та враховуючи дійсні обставини справи, підстави визнання договорів позики та іпотеки від 05.08.2011 недійсними, відсутні підстави щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосований судом не в будь-якому випадку, а лише при існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що предметом судового розгляду є майновий спір щодо стягнення грошових коштів за недійсним договором позики в межах вартості та за рахунок майна отриманого у спадщину, а саме квартири.

Враховуючи те, що майно, яке є у відповідачів на момент пред'явлення позову, може бути відчужене на момент виконання рішення, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Таким чином, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про наявність підстав до вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав щодо забезпечення позову не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк