Справа № 135/1491/15-ц Провадження № 22-ц/772/2259/2016Головуючий в суді першої інстанції Корнієнко О. М.
Категорія 51 Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Луценка В.В., Денишенко Т.О.

При секретарі: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про оспорювання батьківства. У позові зазначав, що 24.02.2001 року він уклав із відповідачем шлюб, який був зареєстрований Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану за актовим записом №14. Після одруження відповідач ОСОБА_4 переїхала до місця його проживання в Росію, де оформила російське громадянство. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_6. У свідоцтвах про народження дітей він записаний батьком. На даний час шлюб між ним та відповідачем розірвано. В липні 2015 року під час телефонної розмови ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_5 не його син. Тому він звернувся до суду із даним позовом та просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №195 від 31 травня 2001 року, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Муравленко, Ямало-Ненецького автономного округу РФ про народження ОСОБА_5.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначала, що вона з 24 лютого 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 17.10.2014 року був розірваний. Під час шлюбу у них народились двоє синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зараз діти знаходяться на її утриманні та проживають разом з нею в АДРЕСА_1. Діти навчаються в школі № 3 м. Ладижин.

Вказала, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей: з моменту переїзду дітей в м. Ладижин він взагалі не займається їх вихованням, не забезпечує необ¬хідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, які дуже часто хворіють, не спілкується з дітьми взагалі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Батько дітей не цікавиться шкільним життям синів, не відвідує батьківські збори. Зазначала, що увесь час вона та її батьки виховують дітей самостійно, ство¬рюють їм належні умови виховання, купляють одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дітей, забезпечують навчання та розвиток їх здібностей.

Тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей вона звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до змісту ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до змісту ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права і обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4. Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, діти залишились проживати з матір'ю. На даний час діти навчаються в Ладижинській ЗОШ І-ІІІ ступенів №3. Відповідач постійно проживає за межами України - в Росії.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 17.10.2014 року було розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 07.02.2014 року. Під час розгляду справи ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів не визнавав, посилаючись на передачу ОСОБА_4 значної суми коштів.

У ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачені підстави позбавлення батьківських прав і зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Даний перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не спілкується з дітьми, не турбується про забезпечення дітей доступом до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей

Проте, такі висновки суду першої інстанції помилкові, оскільки суд неповно дослідив всі обставини справи, взявши до уваги лише доводи ОСОБА_4 і не надавши належної оцінки доводам ОСОБА_2

Згідно із ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Позивач, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених ст. 164 СК України, повинна довести, що є саме ці підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

У п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не-забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

При цьому Ладижинський міський суд не надав належну оцінку тій обставині, що ОСОБА_8 заперечує факт свого ухилення від виконання батьківських обов'язків стосовно дітей та бажає брати участь у їх вихованні, а також не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України).

Рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 29.04.201бр. було відмовлено у видачі висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 відносно синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В рішенні Ладижинського міського суду зазначено, що у залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності). Також в рішенні зазначено, що судом встановлено, що ОСОБА_2 постійно перебуває за кордоном, тому застосовувати до нього превентивні заходи впливу неможливо. Але дане твердження є припущенням. ОСОБА_2 періодично буває за місцем проживання дітей, однак жодних превентивних заходів до нього не застосовувались.

Судом не враховано, що рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 24.12.2013 р. було визначено дні зустрічі з дітьми. Позивач ОСОБА_4 виконання даного рішення не дотримується. Дана обставина свідчить про створення позивачем штучних перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми.

Судом допущено невідповідність висновків обставинам справи, в рішенні зазначено, що ОСОБА_2 нехтує своїми обов'язками, в той же час не надано належної оцінки факту передачі ОСОБА_2 батьківському комітету 50 грн. благодійного внеску, перевірку шкільного журналу в травні 2016 року.

Крім того, ОСОБА_2 погасив заборгованість по аліментах, нараховану до 2016 року, а з копії виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.05.2016 року по рахунку ОСОБА_4 вбачається, що на її рахунок 23.03.2016 року поступили кошти в сумі 9651,48 руб., що свідчить про те, що ОСОБА_4 не ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Оскільки, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає собою систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини), в розумінні ст.164 СК України, а тому, у даному конкретному випадку, враховуючи вищевикладене, підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав - відсутні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права і постановити нове яким в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: