АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

13 листопада 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», а в подальшому ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0301/1107/88-427, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 50000,00 доларів США. В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 13.01.2012 року було укладено договір поруки №0301/1107/88-427-Р-1. Між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25.05.2012 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року. В свою чергу, 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року на користь ПАТ «Акцент-Банк». Відповідач ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором №0301/1107/88-427 належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 776974,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 683970,88 грн., заборгованості за відсотками 71788,91 грн., пені 21214,55 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за вказаним вище кредитним договором у загальному розмірі 776974,34 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, в якій посилається на те, що повторна переуступка прав вимоги, яка була здійснена договором купівлі-продажу від 15.06.2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк», не допускається діючим законодавством. До того ж умовами первісного договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 встановлено, що жодна зі сторін не наділена правом відступати свої права, вигоди чи обовязки без попередньої письмової згоди іншої сторони. Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений 15.06.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 937 у частині переходу прав вимоги по кредитному договору № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року та забезпечувальними договорами, укладеними між ОСОБА_3 та ПАТ «Сведбанк».

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року, у якому виправлено описки ухвалою того ж суду від 22.02.2016 року, позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23.11.2007року у розмірі 776974,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 683970,88 грн., заборгованості по відсотках 71788,91 грн., пені 21214,55 грн.; стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» сплачений судовий збір у розмірі 1827 грн., з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі поручитель ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового про відмову в задоволенні первісного позову банку про стягнення заборгованості та задоволення зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом всі учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Крім того, представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_7 у повному обсязі ознайомлена з матеріалами справи 02.07.2016 року, що стверджується відповідною розпискою, яка долучена до матеріалів справи, однак в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяву про перенесення судового засідання не надала.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до положення ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», а в подальшому ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір №0301/1107/88-427, за яким ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 50000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 % на рік з кінцевим терміном повернення 20.11.2017 року.

13 січня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року, відповідно до якого визначено розмір простроченої заборгованості по тілу кредиту 34996,00 доларів США, по відсоткам 2452,51 доларів США, загальний розмір заборгованості 34448,51 доларів США. Крім того, змінено кінцевий строк повернення кредиту 20.11.2022 року.

Також, 13 січня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року, відповідно до якого кредитний договір було викладено у новій редакції.

В порядку забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року було укладено договір поруки від 13.01.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, за яким поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у розмірі 37448,51 доларів США строком до 20.11.2022 року, з процентною ставкою 11,9% річних за їх користування.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» у письмовій нотаріальній формі було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року. Викладене стверджується змістом даного договору, актом приймання-передачі прав вимоги з додатком (а.с. 112 141 т. 1).

При укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» сторони домовилися, що покупець має право здійснювати наступне відчуження прав вимог будь-якій третій особі з гарною репутацією та високими стандартами корпоративної поведінки і ділової етики (п. 12.11).

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» у письмовій нотаріальній формі було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк». Викладене стверджується змістом даного договору, витягом з додатку №1 до нього, актом приймання-передачі (а.с. 28 34, 39, 148 т. 1).

За кожним з наведених вище договорів купівлі-продажу прав вимог відступлені покупцю права вимоги як існуючі на час його укладення, так і майбутні, як до основного боржника, так і до поручителя, що стверджується змістом вказаних договорів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість, станом на 21.05.2015 року, у розмірі 776974,34 грн., а саме: 683970,88 грн. заборгованість за кредитом, 71788,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21214,55 грн. пеня. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем детальним розрахунком та випискою з особового рахунку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог, солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року, станом на 21.05.2015 року, у розмірі 776974,34 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 683970,88 грн., заборгованості по відсотках 71788,91 грн., пені 21214,55 грн.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком боргу та випискою з особового рахунку боржника (а.с. 95 у т. 1, 104 186 в т. 2).

Крім того, факти укладення кредитного договору і договору поруки, розмір заборгованості, факт неприпинення поруки не оспорюються апелянтом, що стверджується змістом апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Розглядаючи зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», колегія виходить з положень ст. 204 ЦК України, де закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу прав вимоги було укладено 15.06.2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» за наявності державної реєстрації вказаних юридичних осіб, наявності ліценцій, у кожного з них, на здійснення, зокрема, відповідних операцій з іноземною валютою, придбання або відчуження права вимоги на виконання зобов»язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги з прийняттям на себе ризику виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг) (а.с. 90 - 100 у т. 2). Ознак недійсності, нікчемності оспорюваного договору судом не встановлено; пунктом 12.11 договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», передбачено, що покупець має право здійснювати наступне відчуження прав вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на недодержання при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 рокуположення пункту 12.8 договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», де закріплено, що жодна зі сторін договору не наділена правом відступати або передавати всі, або будь-які свої права, вигоди та обовязки за договором без попередньої письмової згоди іншої сторони, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянтом ОСОБА_2, як поручителем, не доведено порушення її прав та законних інтересів у зв»язку з укладенням оспорюваного правочину, стороною якого вона не являється. Крім того, ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Альфа-Банк» або ПАТ «Дельта Банк» дійсність, правомірність договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року у передбаченому діючим законодавством порядку не оспорюється.

Колегія звертає увагу на положення п. 1 ст. 516 ЦК України, де передбачено, що заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитним договором №0301/1107/88-427 від 23 листопада 2007 року зі змінами та доповненнями, а також договором поруки від 13.01.2012 року отримання згоди боржника або поручителя на заміну кредитора не передбачено.

Більше того, до серпня 2014 року боржником ОСОБА_3 періодично частково виконувались умови кредитного договору №0301/1107/88-427 шляхом внесення грошових сум на користь саме позивача ПАТ «Альфа-Банк», що свідчить про визнання боржником ОСОБА_3 позивача новим кредитором та про обізнаність щодо заміни кредитора. Викладене стверджується розрахунком боргу та випискою з особового рахунку боржника на а.с. 104 186 у т. 2.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивач за зустрічним позовом - поручитель ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного нею договору купівлі-продажу права вимоги від 15.06.2012 року, враховуючи, що права та законні інтереси ОСОБА_2 оспорюваним договором не порушені, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 303, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді