АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1701/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 56 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ТОВ «Комплект Агромарс» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року по справі за позовом ТОВ «Комплект Агромарс» до ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ТОВ «Комплект Агромарс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.06.2008 року відповідач ОСОБА_7 був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія експедитора автоколони № 2 автотранспортного парку. 12.08.2014 року з вини ОСОБА_7 сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF 85.410, напівпричіп Schmitz, належні позивачу та автомобіль Камаз під керуванням ОСОБА_8

Постановою Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський області про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 року безперечно встановлено причинно - наслідковий звязок між порушення ОСОБА_7 вимог ПДР та ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF та напівпричіп Schmitz, що належні позивачу.

Відповідно до висновку експерта оцінювача щодо вартості матеріального збитку завданого ДТП, вартість відновлення автомобіля DAF FT СF 85.410, перевищує його ринкову вартість та складає 1 602 670,00 грн. та відновлювального ремонту напівпричепу Schmitz становить 443 715,02 грн.

ТОВ «Комплект Агромарс» стверджує, що відповідно до ст. 132 КЗпП України «за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку».

Середня заробітна плата відповідача становила 2460,59 грн. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 2460,59 грн.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року ТОВ «Комплект Агромарс» в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «Комплект Агромарс» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Комплект Агромарс» до ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач пропустив річний строк звернення до суду з позовом до працівника про відшкодування шкоди, а питання про поновлення строку не ставив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Комплект Агромарс» з 18.06.2008 року на посаді водія-енкспедитора.. 12.08.2014 з вини водія ОСОБА_7 сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF 85.410, напівпричіп Schmitz, що належать позивачу.

Відповідно до висновку експерта оцінювача щодо вартості матеріального збитку завданого ДТП, вартість відновлення автомобіля DAF FT СF 85.410, перевищує його ринкову вартість та складає 1602670,00 грн. та відновлювального ремонту напівпричепу Schmitz становить 443715,02 грн.

Постановою Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївський області про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 року безперечно встановлено причинно - наслідковий звязок між порушення ОСОБА_7 вимог ПДР та ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль DAF FT СF та напівпричіп Schmitz, що належні позивачу.

Згідно із ст. 132 КЗпП України «за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку».

Відповідно до довідки бухгалтерії середня заробітна плата ОСОБА_7 за останні два місяці до вчинення ДТП складає 2460,59 грн.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям» від 29 грудня 1992 р. під прямою дійсною шкодою потрібно розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства здійснити затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати.

Частиною 3 ст. 233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. До суду з зазначеним позовом позивач звернувся 08.12.2015 року.

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено майно позивача автомобіль та напівпричіп.

Під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про застосування річного строку позовної давності, визначений частиною третьою статті 233 КЗпП України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль та причіп позивача і йому завдано майнової шкоди, є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції ВС України у справі за № 6-309цс15 від 11.11.2015 року.

Тому строк позовної давності в один рік починає рахуватися з моменту ДТП, та з часу винесення органом попереднього розслідування процесуального документа 30 вересня 2014 року, яким встановлено вину водія в заподіянні шкоди, відповідача по справі ОСОБА_7 а не з часу отримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, доводи апелянта про те, що про вину свого працівника в заподіянні шкоди вони дізнались лише 20.12.2014 року, коли отримали постанову про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, не відповідає фактичним обставинам справи, так як позивач в своїй позовній заяві на постанову про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за вчинене ДТП не посилається. Як на доказ вини працівника в заподіянні шкоди позивач посилається саме на постанову про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2014 року. Постанова про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності в матеріалах цивільної справи відсутня, судом першої інстанції не досліджувалась, матеріали про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності судом першої інстанції також не досліджувалась. В позивача відсутні дані про отримання ним постанови про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, тому доводи позивача про те, що він дізнався про вину свого працівника в заподіянні шкоди лише в грудня 2014 року не відповідають обставинам справи.

Тому вірно встановивши обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, наявність порушеного права позивача (пошкодження майна) та пропуск позивачем річного строку позовної давності за захистом свого порушеного права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову у звязку із пропуском строку звернення до суду.

Інші доводи апеляційної скарги також перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Комплект Агромарс» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року відхилити, а рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :