Справа № 201/1600/16-ц (2/201/1181/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3А, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу №201/1600/16-ц (2/201/1181/2016) за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», публічного акціонерного товариства ДТЕК «Дніпрообленерго», МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», комунального підприємства «Житлове ремонтоно-експлуатаціне підприємство» Жовтневого району м. Дніпропетровська, комунального підприємства «Дніпроводоканал», товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04 лютого 2016 року звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», публічного акціонерного товариства ДТЕК «Дніпрообленерго», МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», комунального підприємства «Житлове ремонтоно-експлуатаціне підприємство» Жовтневого району м. Дніпропетровська, комунального підприємства «Дніпроводоканал», товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивачі у своїй заяві посилались на те, що позивачам та відповідачу ОСОБА_6 на праві власності спільної часткової власності належить квартира №40 житловою площею 39,9 кв.м, розташована в будинку № 51 по вул. Новорічній у м.Дніпропетровську, яка складається з: трьох ізольованих кімнат площею 17,5 кв.м, 11,7 кв.м, та 10,7 кв.м, кухні площею 8,6 кв.м, ванної кімнати площею 2,4 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, коридора площею 10,8 кв.м, вбудованих шаф площею 1,4 кв.м. В даній квартирі зареєстровані позивачі, відповідач ОСОБА_6 та її малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично в квартирі мешкають позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_6 разом із чоловіком та двома їхніми малолітніми дітьми. Відповідач ОСОБА_2 мешкає за іншою адресою разом зі своєю родиною. ОСОБА_1 займає кімнату площею 17,5 кв.м, ОСОБА_6 зі своєю родиною дві кімнати: площе. 1,7 кв.м та 10,7 кв.м., проте витрати на комунальні послуги позивач несе в більшому розмірі, ніж ОСОБА_6, яка мешкає в квартирі родиною з чотирьох осіб. У звязку із зазначеним позивачі просили суд визначити порядок користування квартирою № 40 в будинку № 51 по вул. Новорійчній у м. Дніпропетровську шляхом виділення: ОСОБА_1 ізольованої житлової кімнати площею 17,5 кв.м, ОСОБА_2 ізольованої житлової кімнати площею 10,7 кв.м, ОСОБА_6 із сімю ізольованої кімнати площею 11,7 кв.м; приміщення загального користування залишити у спільному користуванні; визначити порядок користування вказаною квартирою, розподілити особові рахунки та зобовязати комунальні служби, а саме: КП «Житлове ремонтоно-експлуатаціне підприємство» Жовтневого району м. Дніпропетровська, ТДВ «Дніпрокомунтранс», КП «Дніпроводоканал», МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» укласти окремі договори щодо надання послуг з кожним з: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 у відповідності з виділеною житловою площею (а. с. 13-16).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі.

Представники відповідачів КП «Дніпроводоканал», МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову.

Від представника інтересів КП «Житлове ремонтоно-експлуатаціне підприємство» Жовтневого району м. Дніпропетровська надійшла заяв про розгляд даної цивільної справи без нього (а. с. 28).

Інші відповідачі у судове засідання не зявились, представників своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направили, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у звязку з чим, а також враховуючи, що інші учасники судового процесу не заперечують, судом ухвалено розгляд справи за такої явки сторін.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної справи, судом були встановлені наступні факти.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 липня 1997 року Виконкомом міської Ради народних депутатів, належить квартира АДРЕСА_1 (а. с. 6).

З пояснень, наданих позивачами у судовому засіданні встановлено, що прізвище ОСОБА_8 було зміно на «Фоменко» внаслідок реєстрацію шлюбу.

З довідки про склад сімї № 2194 від 25 січня 2016 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_9Т., ОСОБА_2, ОСОБА_6 та її малолітні син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ.

Згідно п. 10 Розділу III Правил Правила постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Частиною 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вищезазначеного та з огляду на санітарні норми жилої площі, встановлені ст. 47 ЖК України, враховуючи, що в спірній квартирі фактично мешкає пять осіб, в квартирі взагалі неможливо встановити окремий порядок користування окремими житловими приміщеннями для мешканців та власників цієї квартири без порушення законних прав та інтересів будь-кого з них.

Крім того, позивачами у судовому засіданні не доведено факту того, що відповідач ОСОБА_6 та члени її родини перешкоджали або мають намір перешкоджати в подальшому позивачам в здійсненні ними свого права користуватися будь-якими приміщеннями спірної квартири.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги вищезазначене, а також те, що позивач ОСОБА_1 займає в квартирі № 41, розташованої в будинку № 51 по вул. Новорічній у м. Дніпропетровську, найбільшу окрему кімнату площею 17,5 кв.м, позивач ОСОБА_10, як він сам пояснив у судовому засіданні, взагалі не проживає в зазнаній квартирі та має окреме житло, де мешкає разом зі своєю родиною, враховуючи відсутність доказів на підтвердження відмови відповідача ОСОБА_6 від оплати комунальних послуг, як і доказів на підтвердження чинення нею перешкод позивачам у користуванні спільним майном, враховуючи те, що остання мешкає в квартирі разом із двома малолітніми дітьми, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування вказаним житловим приміщенням, у звязку з неможливістю зробити це без порушення законних прав та інтересів будь-кого з власників та мешканців квартири.

Внаслідок зазначеного, а також враховуючи, що відповідно до норм діючого житлового законодавства, розділ особових рахунків з оплати комунальних послуг та інших послуг здійснюється уповноваженими на це органами в позасудовому порядку, наявність спору з цього питання позивачі не довели, приймаючи до уваги положення п. 10 Розділу III Правил Правила постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, суд вважає, що заявлені вимоги про розділ особових рахунків є передчасним, чим обумовлюється відмова у задоволенні даних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат розгляду справи, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 317, 319, 321, 358, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, п. 10 Розділу III Правил Правила постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, ст. ст. 10, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», публічного акціонерного товариства ДТЕК «Дніпрообленерго», МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», комунального підприємства «Житлове ремонтоно-експлуатаціне підприємство» Жовтневого району м. Дніпропетровська, комунального підприємства «Дніпроводоканал», товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Г.В. Черновськой