ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відкрите акціонерне товариство «Завод КІНАП», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута Ірина Володимирівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року, ухвалені за наслідками розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення суду,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Аллонж» (далі - ТОВ «Аллонж») звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відкрите акціонерне товариство «Завод КІНАП» (далі - ВАТ «Завод КІНАП»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута І.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 31 березня 2006 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ТОВ «Аллонж» укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 403,80 кв.м, що складає 8/1000 часток майнового комплексу по АДРЕСА_1.

21 липня 2006 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ТОВ «Аллонж» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 5 474,90 кв.м, що складає 113/1000 часток майнового комплексу по АДРЕСА_1.

Того ж дня між ВАТ «Завод КІНАП» та ТОВ «Аллонж» укладено договір купівлі продажу, згідно із яким позивач набув право власності на нежитлові приміщення загальною площею 2 791,6 кв.м, що складає 58/1000 часток майнового комплексу по АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року ВАТ «Завод КІНАП» відчужило на користь ТОВ «Аллонж» нежитлові приміщення загальною площею 197,00 кв.м, що складає 4/1000 часток майнового комплексу по АДРЕСА_1.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 22 травня 2008 року визнано недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу від 31 березня, 21 липня 2006 року та 24 жовтня 2006 року і визнано за ВАТ «Завод КІНАП» право власності на нежитлові приміщення, відчужені за цими договорами на користь ТОВ «Аллонж».

14 січня 2010 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3 укладено два договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами яких останній набув право власності на нежитлові приміщення вказаного майнового комплексу площею 133,6 кв.м та 181,25 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26 листопада 2010 року, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 31 березня 2011 року, скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 22 травня 2008 року № 3/2008.

Таку обставину позивач вказав як підставу поновлення свого права власності на спірні приміщення.

29 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останній набув право власності на нежитлове приміщення площею 178,95 кв.м, що складає 46/10000 часток, та нежитлове приміщення площею 127,3 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу по АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати недійсними договори купівлі-продажу від 14 січня 2010 року, укладені між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3; витребувати у ОСОБА_4 на користь ТОВ «Аллонж» нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 127,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщення № 1 (групи приміщень № 1) площею 178,95 кв.м по АДРЕСА_1; витребувати у ОСОБА_3 на користь ТОВ «Аллонж» нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 6,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщень в групі приміщень № 1 площею 2,3 кв.м по АДРЕСА_1; визнати за ТОВ «Аллонж» право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у позові ТОВ «Аллонж» відмовлено.

У червні 2015 року ТОВ «Аллонж» звернулось із заявою про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року на підставі п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, в якій зазначало, що під час розгляду справи суд першої інстанції як на підставу відмови у позові посилався на рішення господарського суду м. Києва від 9 січня 2013 року, яким встановлено, що укладені між ВАТ «Завод КІНАП» та ТОВ «Аллонж» договори купівлі-продажу нежитлових приміщень є недійсними. Однак постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, рішення господарського суду м. Києва від 9 січня 2013 року скасовано і ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року заяву ТОВ «Аллонж» задоволено, скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року, позов ТОВ «Аллонж» задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 133,6 кв.м по АДРЕСА_1, укладений 14 січня 2010 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І.В. і зареєстрований у реєстрі за № 6.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 181,25 кв.м, розташованих по АДРЕСА_1, укладений 14 січня 2010 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І.В. і зареєстрований у реєстрі за № 5.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ТОВ «Аллонж» нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 127,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщення № 1 (групи приміщень № 1) площею 178,95 кв.м по АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_4 передати вказані приміщення ТОВ «Аллонж».

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ТОВ «Аллонж» нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 6,3 кв. м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщень в групі приміщень № 1 площею 2,3 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1, та зобов'язано його передати приміщення ТОВ «Аллонж».

Визнано за ТОВ «Аллонж» право власності на вказані нежитлові приміщення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Аллонж» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ВАТ «Завод КІНАП», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леутою І.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані рішення в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Аллонж» про визнання права власності на нежитлові приміщення та їх витребування і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 9 січня 2013 року за позовом ТОВ «Аллонж» визнано недійсними з моменту укладення чотири договори купівлі-продажу від 31 березня, 21 липня та 24 жовтня 2006 року, укладені між ВАТ «Завод КІНАП» та ТОВ «Аллонж».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30 вересня 2014 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2015 року, відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Аллонж» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 9 січня 2013 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року ухвалу господарського суду міста Києва від 30 вересня 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2015 року скасовано. Заяву ТОВ «Аллонж» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 9 січня 2013 року задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 9 січня 2013 року скасовано. Визнано за ТОВ «Аллонж» право власності на нежитлові приміщення, набуті ним за договорами купівлі-продажу від 31 березня, 21 липня та 24 жовтня 2006 року, і витребувано їх у ВАТ «Завод КІНАП».

Скасування рішення господарського суду міста Києва від 9 січня 2013 року стало підставою для звернення ТОВ «Аллонж» із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у зв'язку із нововиявленими обставинами у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Для визначених п.п 3, 4 ч. 2 ст. 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Розглядаючи заяву про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його скасування та ухвалення нового рішення у справі.

Задовольняючи позов ТОВ «Аллонж», суд першої інстанції виходив з обставин, встановлених постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року, і її змісту, відповідно до якого визнано за ТОВ «Аллонж» право власності на нежитлові приміщення, набуті за договорами купівлі-продажу у 2006 році у ВАТ «Завод КІНАП» і, прийнявши до уваги їх вибуття із володіння позивача поза його волею, дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених 14 січня 2010 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3, і витребування приміщень від ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, апеляційний суд виходив із того, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Встановивши, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 безпідставно набули право власності на спірне нерухоме майно у особи, яка не мала права його відчужувати, та не довели, що належні їм на праві власності нежитлові приміщення є новоствореним майном, а не частиною майна, яке вибуло з володіння ТОВ «Аллонж», дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 січня 2010 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні ( літ. Б) загальною площею 133,60 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1.

Того ж дня між між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень ІІ поверху (літ. А) площею 181,25 кв.м, розташованих у майновому комплексі по АДРЕСА_1.

29 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 2-го поверху заводоуправління ( літ. А) частини групи приміщень № 1 площею 178,95 кв.м, що становить 46/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, та нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 ( літ. Б) площею 127,30 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м по АДРЕСА_1.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року визнано за ТОВ «Аллонж», зокрема, право власності на:

- нежитлові приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б): І поверх площею 458,10 кв.м, частину II поверх площею 318,30 кв.м, III поверх площею 454,30 кв.м, IV поверх площею 454,90 кв.м, V поверх площею 455,80 кв.м, VI поверх площею 457,90 кв.м, підвал площею 58,70 кв.м загальною площею 2 658 кв.м, що становить 67/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 1-го поверху (літ. Б' виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню загальною площею 403,80 кв.м, що становить 1/100 частки майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б'): І поверх площею 621,90 кв.м, II поверх 1 077,10 кв.м, III поверх площею 1 142,35 кв.м, IV поверх площею 1 033 кв.м, V поверх площею 1 115,70 кв.м, технічний поверх площею 396,60 кв.м загальною площею 5 386,65 кв.м, що становить 136/1000 частки майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення ІІ поверху заводоуправління (в літ. А) загальною площею 15,75 кв.м, що становить 4/10000 частки майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б'): III поверху площею 88,25 кв.м по АДРЕСА_1.

Витребувано у ВАТ «Завод КІНАП» на користь ТОВ «Аллонж» нежитлове приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б'): III поверх площею 88,25 кв.м по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Заявлені позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу ТОВ «Аллонж» обґрунтовувало тим, що спірні нежитлові приміщення, які були предметом договорів купівлі-продажу між ВАТ «Завод КІНАП» і ОСОБА_3, відчужувачу не належали.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, не дослідив належним чином докази, якими сторони обґрунтовували свої позовні вимоги і заперечення, не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутня копія договору купівлі-продажу, згідно з яким ВАТ «Завод КІНАП» відчужило ОСОБА_3 нежитлові приміщення ІІ поверху (літ. А) площею 181,25 кв.м, розташовані у майновому комплексі по АДРЕСА_1. Дані обставини позбавили суд можливості належним чином перевірити зміст оспорюваного договору купівлі-продажу і встановити ідентичність нежитлових приміщень, що були предметом цього договору, тим приміщенням, на які ТОВ «Аллонж» набуло право власності за рішенням суду.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив суб'єктний склад учасників процесу, не звернув уваги на те, що оспорювані договори купівлі-продажу укладені між ОСОБА_3 та ВАТ «Завод КІНАП», яке до участі у справі як відповідач залучено не було, що обґрунтовано врахував апеляційний суд.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою, що у порядку передбаченому ст. 388 ЦК України, можливе витребування майна лише за позовом власника, в той час як ТОВ «Аллонж» не надано беззаперечних доказів про належність спірних нежитлових приміщень ТОВ «Аллонж» на праві власності, не врахував, що тягар доказування у даному випадку покладено на позивача, і дійшов передчасного висновку про наявність підстав для витребування нежитлових приміщень у відповідачів та визнання за позивачем права власності на них.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та скасовуючи його в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладених між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3, дійшов правильного висновку про те, що суб'єктний склад учасників процесу унеможливлює визнання їх недійсними, оскільки одна із сторін не була залучена до участі у справі як відповідач.

Проте апеляційний суд належним чином не обґрунтував можливість залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Аллонж» про витребування спірних нежитлових приміщень у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обставин, коли у визнанні недійсними договорів купівлі-продажу відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ТОВ «Аллонж» на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, а тому вважав його таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, та дійшов висновку, що власник має право у відповідності до ч. 3 ст. 388 ЦК України витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, так як майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати.

Однак судом не враховано, що спірні нежитлові приміщення переходили у власність відповідачів на підставі договорів купівлі-продажу, які не є безоплатними, у зв'язку із чим судом зроблено помилковий висновок про застосування ч. 3 ст. 388 ЦК України.

Крім того, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, доводів апеляційних скарг ВАТ «Завод КІНАП», ОСОБА_3, та ОСОБА_4 належним чином не перевірив, не з'ясував, чи перебувало спірне майно на час ухвалення судових рішеннь у володінні ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки позовні вимоги пов'язані між собою.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року скасувати, справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж» про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіО.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова