АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Войтковської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати внаслідок вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» про визнання незаконним та скасування Наказу №НК-03 від 03.06.2015 у частині звільнення позивача. Просила відновити на посаді головного бухгалтера ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР», компенсувати втрачену заробітну плату внаслідок вимушеного прогулу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.03.2016 позов задоволено частково. Наказ №НК-03 від 03.06.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР». Стягнуто з ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2015 по 15.03.2016 в розмірі 18 335 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» на користь держави 426,95 грн. судового збору.

Справа № 756/8278/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6738/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення. Вказує, що в діях позивача наявні ознаки грубого порушення трудових обов'язків, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, а саме Актом №1-29052015 від 29.05.2015, листом ТОВ «Бізнес центр «Новий» №0406-1 від 04.06.2015, запису камер відео-спостережень, покази свідка ОСОБА_6 Зазначило, що було здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі недопустимих доказів та те, що позивач фактично працює у ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР», в якому є співзасновником.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено із займаної посади незаконно, оскільки в його діях не вбачається одноразового грубого порушення трудових обов'язків, що спричинило негативні наслідки. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню, враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Статуту ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» затвердженого загальними зборами учасників протокол №1 від 13.10.2011 учасниками Товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з рівними частками у статутному капіталі (а. с. 6-16). Наказом №4-К від 01.02.2012 прийнято ОСОБА_1 на основне місце роботи головним бухгалтером Товариства (а. с. 18). У травні 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 виникли конфліктні стосунки з приводу їх підприємницької діяльності. Згідно з письмових пояснень відповідача, 26.05.2015 внесено зміни до відомостей про право першого підпису для здійснення платежів з поточного рахунку відповідача в ПАТ «УкрСиббанк», зокрема, подано картку із зразком підпису директора - ОСОБА_6, в зв'язку із чим право підпису головного бухгалтера ОСОБА_1 фактично втратило чинність (а. с. 121). Згідно розпорядження №26052015 від 26.05.2015 позивача було зобов'язано в строк до 27.05.2015 надати директору реєстраційні документи підприємства; фінансові, податкові, бухгалтерські звітності; договори з постачальниками; файли електронних ключів доступу до програмного забезпечення; не сплачені рахунки; звіти щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати; графіки формування та подання звітності до державних органів на червень 2015 року (а. с. 59). Наказом №НК-02 від 27.05.2015 зобов'язано головному бухгалтеру ОСОБА_1 надати директору податкову звітність з податку на додану вартість підприємства за квітень 2015 року. Позивач відмовилась від поставлення підпису про ознайомлення з зазначеним повідомленням та наказом(а. с. 61). 29.05.2015 ТОВ «Бізнес-центр «Новий» отримано письмове повідомлення від ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР», яке орендує приміщення на 4-му поверсі в особі директора ОСОБА_6 про анулювання магнітної картки співробітниці ОСОБА_1 (а. с. 46). Як вбачається з наказу директора Товариства від 03.06.2015 № НК-03, позивача звільнено з посади головного бухгалтера Товариства з 03.06.2015 на підставі Акту №1-29052015 від 29.05.2015, в зв'язку з грубим порушенням посадових обов'язків головним бухгалтером ОСОБА_1, а саме: в зв'язку із незабезпеченням дотриманням на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а. с. 19). Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки вказана причина звільнення через її відсутність на роботі та не оплату податку ПДВ за квітень 2015 року не відповідає дійсності, так як на підставі неправомірних розпоряджень директора Товариства - ОСОБА_6 позивачу було закрито доступ до банківських рахунків Товариства, а також заблоковано доступ до її робочого місця, внаслідок чого остання не могла здійснити покладені на неї трудові обов'язки. Незаконним звільненням позивача були порушені трудові права останньої, а тому остання звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП Українитрудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 передбачено, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що рішення про звільнення працівника на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України можливе при наявності таких вимог: таке рішення застосовується до певних категорій працівників; при застосуванні вказаної статті закону необхідно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов'язків; таке порушення повинно бути одноразовим та грубим; рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа.

Відповідно до вимогст. 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни. Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбаченихст. 147 КЗпП.

Частиною 1ст. 147-1 КЗпП Українипередбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Стаття 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 8 Закону підприємство для забезпечення ведення бухгалтерського обліку в праві створювати бухгалтерські служби на чолі з головним бухгалтером.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 8 Закону головний бухгалтер за посадою забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

В суді першої інстанції встановлено, що згідно з Розпорядженням відповідача №26052015 від 26.05.2015 позивача було зобов'язано в строк до 28.05.2015 надати директору документи на підтвердження поточної заборгованості підприємства відповідача перед контрагентами та державним бюджетом для самостійного здійснення директором платежів з поточного рахунку підприємства, але позивач цього не зробила.

Також в суді першої інстанції встановлено, що 26.05.2015 було заблоковано ОСОБА_1 доступ до системи «клієнт - банк» для здійснення платежів з поточного рахунку відповідача.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що позивач була позбавлена можливості виконати розпорядження відповідача від 26.05.2015 в строк до 28.05.2015 з об'єктивних обставин.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідач, не отримавши пояснення від позивача з приводу зазначеного вище порушення, звільнила позивача з займаної посади, в зв'язку з грубим порушенням посадових обов'язків головним бухгалтером, а саме із незабезпеченням дотриманням на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а. с. 19).

Як встановлено при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій, 29.05.2015 директор Товариства ОСОБА_6 особисто отримала у ДПІ відомості щодо суми нарахованого за квітень 2015 року ПДВ та сплатила податки. Штрафні санкції з боку податкової служби щодо Товариства не застосовувались.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що звільнення позивача відбулося з порушеннями вимог ст. 149 КЗпП, в зв'язку з чим вважає висновки суду першої інстанції про поновлення позивача на роботі правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за вимушений прогул.

Відповідно до ч. 2ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що середня заробітна плата позивача становить 18 335 грн., період вимушеного прогулу з 03.06.2015 по 15.03.2016.

Перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів вважає його правильним та таким, що обґрунтовано був покладений судом першої інстанції в основу рішення.

Доводи апеляційної скарги про неправильність здійснення розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, оскільки відповідачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано проведеного власного розрахунку на спростування доводів позивача.

Також, на думку колегії суддів безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що звільнення позивача відбувалося без порушень вимог Трудового Законодавства України, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що позивач фактично працює у ТОВ «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР», в якому є співзасновником не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки дана обставина не передбачена чинним законодавством як підстава для звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що може свідчити про законне звільнення позивача.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та винесені судом з урахуванням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИ ПІ ЕС ПАРТНЕР» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк