Справа № 180/877/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 липня 2016 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Хомченко С.І.
при секретарі - Назаренко А.В.
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м. Марганець цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість по кредитному договору № 1037/1 від 16 лютого 2006 року в сумі 3988,82 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 3168,80 грн.; простроченої заборгованості за відсотками 750,02 грн.; комісії - 70,00 грн.
В обґрунтування позову вказав, що між відкритим акціонерним товариством «Дер-жавний ощадний банк України» в особі філії - Марганецького відділення № 6696 (надалі банк) та фізичною особою ОСОБА_1 ( надалі позичальник) 16 лютого 2006 року було укладено кредитний договір № 1037/1 про надання останній кредиту в сумі 5 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 лютого 2008 року.
Згідно п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 5000,00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 20 % річних, в порядку, на умовах та в строки, визна-чені цим договором.
Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається на 24 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 лютого 2008 року.
Відповідно до п.п. 3.3.2 кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити банку комісійну винагороду.
На підставі п. п. 3.2.1, 3.2.3. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов*язань за цим договором. При виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками, банк вправі здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави або видати наказ про примусову оплату боргового зобовязання, в т.ч. рахунків в іноземній валюті в сумі, еквівалентній суми заборгованості за цим договором в національній валюті. Така сума визначається Банком самостійно, ви-ходячи з реальних умов продажу іноземної валюти.
Однак позичальник, в порушення вимог п.п. 3.3.1 кредитного договору №1037/1 від 16 лютого 2006 року, свої зобов*язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов*язань за цим договором, не виконала, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом та відсотками, а також несплату комісійних виплат, належних банку.
Станом на 05 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком ста-новить 3988 грн. 82 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 3168,80 грн.; простроченої заборгованості за відсотками 750,02 грн.; комісії - 70,00 грн.
Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1037/1 від 16 лютого 2006 року в сумі 3988,82 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить в задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Марганецького відділення № НОМЕР_2 «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 16 лютого 2006 року було укладено кредитний договір № 1037/1 про надання останній кредиту в сумі 5 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 15 лютого 2008 року, на споживчі цілі.
Станом на 05 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 3988 грн. 82 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 3168,80 грн.; простроченої заборгованості за відсотками 750,02 грн.; комісії - 70,00 грн.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи відповідач, отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено.
Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.
Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).
Крім того, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав спожи-вачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.
Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів « суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).
Судом встановлено, що погашення боргу позичальником не було здійснено на момент закінчення дії договору 15 лютого 2008 року. Разом з цим, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із даним позовом лише 23.05.2016 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено. В той час, як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціо-нерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, ст.ст.10, 60, 208-210, 212-218 ЦПК України суд, -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: С. І. Хомченко