АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/410/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1163/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Лапко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. В обґрунтування якого зазначалось, що 07.07.2012 року його було прийнято на роботу в Департамент правового супроводу та контролю Камянець-Подільської міської ради, який в подальшому було перейменовано в юридичне управління Камянець-Подільської міської ради. 20.11.2015 року він звернувся до Камянець-Подільського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням замінити зарплатну картку, оскільки термін її дії закінчився 30.10.2015 року, на нову. Посилається на те, що в період з 2012 року по 15.10.2015 року претензій до надавача послуг у позивача не було, однак при зверненні до банку про заміну картки, відповідач відмовив у видачі нової платіжної картки, мотивуючи необхідністю уточнення персональних даних. Проте, як вважає позивач, уточнення будь-яких даних в відділенні банку не передбачено ні нормативними актами України, ні Умовами та правилами надання банківських послуг. 23.12.2015 року роботодавцем на рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано заробітну плату в сумі 3626,28 грн., та з метою отримання даних коштів він звернувся в касу банку з проханням видати кошти на належному йому рахунку. Проте, йому було відмовлено, мотивуючи відсутністю належної платіжної картки без якої він не вправі користуватись власними коштами. Позивач вважає вказані дії працівників банку такими, що суперечать вимогам закону, Інструкції про проведення касових операцій банками України, Умовам та правилам надання банківських послуг. Також, вказує на завдання йому моральної шкоди в звязку з тим, що відповідач позбавив позивача коштів на період новорічних свят, що змусило його кардинально змінити побудовані заздалегідь плани на відпочинок в період новорічних свят, що потягло за собою негативні наслідки для нього, а саме, був обмежений у виборі місць для відпочинку; вказані дії відповідача змусили звернутись до його знайомих із проханням позики грошових коштів. Крім того, на думку позивача, він має право на відшкодування шкоди в десятикратному розмірі, відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

В ході розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та остаточно просив зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» видати картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» видати йому заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець- Подільської міської ради на рахунок відкритий у відповідача; просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь моральну шкоду в сумі 1 122 294 грн.; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача шкоду, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», в сумі 94 822,40 грн.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково. Зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування додаткових документів. Зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець-Подільської міської ради на рахунок відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк». В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 1102,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що чинне законодавство не встановлює розмір морального відшкодування, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, це право залишено за судом і визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що банк надає йому послуги на підставі договору, оскільки, на його думку, договір на обслуговування працівників укладений між його роботодавцем та відповідачем, а він, в даному випадку, є споживачем послуг банку. Вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги та не надано оцінки його доводам щодо позбавлення доступу до його заробітної плати як власності, в розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основних свобод людини. Крім того, зазначає, що при ухваленні рішення судом не встановлено строк, протягом якого має бути виконане рішення суду та не допущено рішення в частині виплати заробітної плати до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржує його апеляційному порядку в частині задоволення позовних вимог, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення та незастосування належних норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на помилковість висновків суду про те, що позивач не зобовязаний здійснювати додаткову ідентифікацію відповідача у разі змін в правовстановлюючих документах клієнта. Оскільки, з врахуванням положень ст. ст. 626, 1066, 1068, 1073 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», Інструкції про порядок відкриття, використання, і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 та Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 26.06.2015 року №417, банк правомірно вимагав від позивача предявлення паспорту з вклеєною фотокарткою по досягненню 25-річчя для зняття копії відповідного документа та засвідчення її підписом працівника банку. Відповідно до положень ст.ст. 9, 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк відмовляє клієнту в обслуговуванні або проведенні подальших фінансових операцій у разі ненадання клієнтом необхідної інформації для ідентифікації та вивчення фінансової діяльності, зясування суті діяльності, а також якщо здійснення ідентифікації клієнта відповідно до вимог законодавства є неможливим.

В судовому засіданні позивач підтримав подану ним апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просив відхилити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила подану банком апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг для ідентифікації особи клієнта не передбачено надання копії паспорта громадянина України, а працівник банку, оглянувши оригінал паспорта провів ідентифікацію особи клієнта, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязаний видати позивачу картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів, а також видати позивачу заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець-Подільської міської ради на рахунок ОСОБА_1 відкритий у відповідача.

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному зясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27.02.2012 року позивачу ОСОБА_1 було видано платіжну картку для отримання заробітної плати (а.с. 47-48). В анкеті-заяві зазначено серію та номер паспорта позивача, орган який його видав та дату видачі. Крім того, у анкеті-заяві наявна відмітка банку про правильність і достовірність відомостей, ідентифікацію клієнта згідно з Порядком ідентифікації клієнтів під час відкриття рахунків і випуску платіжних карток станом на 27.02.2012 року.

Встановлено також та не заперечується сторонами, що строк дії платіжної картки закінчився 30.10.2015 року. В листопаді 2015 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» при вирішенні питання щодо заміни картки працівником банку оглядався оригінал паспорту громадянина України, у якому наявна фотокартка ОСОБА_1 по досягненню ним 25-річного віку, яка була вклеєна до паспорту Камянець-Подільським МВ УДМС в Хмельницькій області 05.08.2014 року (а.с. 43). Однак, у банку така інформація відсутня, з огляду на те, що копія паспорта позивача надавалась банку ще 27.02.2012 року.

Згідно з частинами першою та десятою статті 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", банк як субєкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобовязаний на підставі поданих офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій здійснювати ідентифікацію клієнтів до/або під час встановлення ділових відносин, укладення правочинів, але до проведення фінансової операції, відкриття рахунку.

Пунктом 2.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що уповноважений працівник банку в присутності особи, що відкриває рахунок, робить копії відповідних сторінок паспорта з інформацією, яку банк має визначити відповідно до законодавства України з метою ідентифікації особи. Ці копії засвідчуються підписами уповноваженого працівника банку та особи, що відкриває рахунок, як такі, що відповідають оригіналу, і зберігаються в справі з юридичного оформлення рахунку.

Відповідно до п. 1.16 Інструкції, документи, подані клієнтом для відкриття рахунків, мають бути чинними та містити достовірну інформацію на час їх подання банку. За наявності в банку підтвердженої інформації про те, що будь-який з поданих документів є нечинним, банк відмовляє особі у відкритті рахунку.

Крім того, п. 1.17 Інструкції також встановлено, що копії документів, як вимагає ця інструкція для відкриття рахунків, мають бути засвідчені в установленому законодавством України порядку. Уповноважений працівник банку має право засвідчувати своїм підписом копії документів, які подаються для відкриття рахунків, якщо клієнт предявив оригінал документів.

Пунктами 1.22, 1.23 Інструкції передбачено, що з документів, які вимагаються від клієнта в разі відкриття рахунків цією Інструкцією, формується справа з юридичного оформлення рахунку. Банки та їх клієнти зобов'язані дотримуватися вимог законодавства України з питань відкриття та ведення рахунків і цієї Інструкції.

Згідно п. 55 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 року №417, під час ідентифікації та верифікації фізичної особи - представника клієнта уповноважений працівник банку робить у присутності цієї особи копії сторінок паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), які містять прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові, дату народження, фотокартку(и), що відповідає(ють) його вікові та дату(и) її (їх) вклеювання, номер паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), дату видачі та найменування органу, що видав документ, інформацію про громадянство (якщо особа є нерезидентом), копію документа, що містить реєстраційний номер облікової картки платника податків України (або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів) або номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, у якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України в електронному безконтактному носії.

Надані клієнтом (представником клієнта) особою, від імені або за дорученням чи в інтересах якої проводиться фінансова операція, документи щодо вивчення клієнта мають міститися в справі клієнта і зберігатися протягом строків, визначених законодавством України.

Відповідно до п 63 Положення, банк зобов'язаний здійснити верифікацію клієнта (представника клієнта) під час подання банку паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), у разі досягнення клієнтом (представником клієнта) 25- і 45-річного віку, а також у разі обміну документа або отримання інших документів у передбачених законодавством випадках.

Відповідно до положень статті 9 та статті 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", а також статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк відмовляє клієнту в обслуговуванні/встановленні ділових відносин або проведенні подальших фінансових операцій у разі ненадання клієнтом необхідної інформації для ідентифікації та вивчення фінансової діяльності, зясування суті діяльності, а також якщо здійснення ідентифікації клієнта відповідно до вимог законодавства є неможливим.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту порушення банком встановленого порядку відкриття банківського рахунку, крім того, не доведено неправомірності дій банку щодо відмови у видачі коштів з рахунку позивача за умови закінчення строку дії картки та попереднього не проведення ідентифікації особи. А тому, позовні вимоги щодо зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» видати картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування нових документів, зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» видати позивачу заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець- Подільської міської ради на рахунок позивача відкритий у відповідача задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є договірними, а відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення договором не передбачено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1Я, на неправильне застосування законодавства при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

А тому, встановивши, що ні чинним законодавством, ні договором про надання банківських послуг не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду в зазначеній частині узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1790цс15 від 24 лютого 2016 року, яка, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на відсутність договірних відносин між ним та банком, оскільки Умовами користування карткою для виплат визначено, що закінчення строку дії картки, її втрата чи пошкодження не викликає припинення договірних зобовязань і/чи закриття повязаного з нею поточного рахунку клієнта (п. 2.1.2.2.13).

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень в судовому засіданні апеляційного суду, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди відповідно до ст.. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та стягненні судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування додаткових документів та зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_1 заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Камянець-Подільської міської ради на рахунок відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) І.В. П'єнта

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

_______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/1163/16

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 59