Справа №592/7943/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 22-ц/788/310/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року

у справі за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, Сумська міська рада просила суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вказана квартира є об'єктом права комунальної власності. За даною адресою без реєстрації мешкають відповідачі по справі. Наймач даної квартири, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тому договір найму спірного житлового приміщення був розірваний. Зареєстрованих осіб в даній квартирі більше немає., посилаючись на статті 99,116 ЖК УРСР, вважають, що оскільки на сьогоднішній день дана квартира перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Суми, тому, після відселення мешканців квартири, придатна до повторного заселення. Відповідачі в добровільному порядку відмовилися виселитися із займаної ними квартири, що і стало підставою звернення до суду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.12.2015 року в задоволенні позовних вимог Сумської міської ради відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та прийняти нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позовні вимоги Сумської міської ради були повністю обґрунтовані, оскільки відповідачі проживають у спірній квартирі без реєстрації, а тому законні підстави для користування квартирою відсутні.

Зазначає, що згідно з ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 була зареєстрована одна, то законних підстав для укладання договору найму на це житлове приміщення з відповідачами виконавчий комітет не має права, оскільки вона не виявила бажання зареєструвати їх у квартирі.

Крім того, ОСОБА_4 у 2003 році здійснила продаж належної їй на праві власності квартири та придбала приватний будинок в смт Низи.

Вказує, що спірне житлове приміщення подається в інформації квартир поточного звільнення і, згідно чинного житлового законодавства, підлягає розподілу громадянам, які перебувають на обліку у виконкомі Сумської міської ради та потребують поліпшення житлових умов.

В судовому засіданні представник міськради доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити.

Відповідачі з рішенням суду згодні і пояснили, що вони самовільно у приміщення не вселялися, бо доглядали хвору сестру ОСОБА_5, а після її смерті залишились проживати в цій квартирі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачі постійно проживали з колишнім наймачем, то відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України після смерті ОСОБА_5 договір найму спірної квартири залишається чинним на попередніх умовах і підстав для їх виселення не має.

Вирішуючи спір суд керувався нормами ч.2 ст.64 ЖК УРСР та через недоведеність в суді обставин того, що відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення, відмовив у позові.

Проте с таким висновком місцевого суду погодитись не можна, оскільки оскаржене рішення не відповідає вимогам ст. 213,214 ЦПК України, оскільки розглянув позов застосував передчасно ч.2 ст. 64 ЖК УРСР та ст. 824 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, АДРЕСА_1 є об'єктом права комунальної власності (а.с. 6 зв. б.).

За рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 17.08.1999 року № 367 «Про обмін житлових приміщень», ОСОБА_6 зі складом сім'ї 2 чоловіка: вона і донька ОСОБА_5, здійснили обмін 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, наймачем якої була відповідач ОСОБА_4 із складом сім'ї 4 чоловіка, в т.ч. її чоловік відповідач ОСОБА_3

Після обміну квартир ОСОБА_6 на підставі ордеру удвох з донькою вселилися в однокімнатну квартиру, де і проживали разом до смерті.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а після її смерті донька ОСОБА_5 змінила договір найму на квартиру АДРЕСА_1 на своє ім'я і згідно поквартирній картки була одна зареєстрована як мешканець в цьому житловому приміщенні до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. Із заявою про вселення в квартиру сім'ї своєї сестри ОСОБА_4 до власника будинку або уповноваженою особи, в оперативному утриманні якої перебуває житловий будинок АДРЕСА_1, в установленому порядку ОСОБА_5 не зверталась.

За життя родина ОСОБА_5 свого права на приватизацію займаної квартири не реалізувала.

За даними довідки управління майна комунальної власності сумської міської ради відповідачі після обміну квартири, використали своє право і приватизували 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 на згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.05.2003р.

Згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2003р. ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_3, в якому вона та її чоловік ОСОБА_3 зареєстровані постійно з 03.07.2003 як мешканці.

Питання визнання їх членами сім'ї померлої сестри - наймача квартири не вирішували.

Звертаючись до суду, міська рада мотивувала обґрунтування свого позову посилаючись на ст. 99 ЖК УРСР, якою визначено, що піднаймачі та тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Але доказів того, що відповідачі проживали в спірному приміщення як піднаймачці або тимчасові мешканці не надано.

Доводи апеляційної скарги з посиленням на ст. 106 ЖК УРСР є безпідставними, бо з таких підстав про виселення відповідачів не було заявлено.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу.

Принцип змагальності сторін закріплено у статтях 10, 60 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції без з'ясування обставин дотримання встановленого порядку на вселення відповідачів в спірне приміщення, передчасно визнав їх членом сім'ї померлого наймача тільки на підставі наявності з ним родинних стосунків та тривалого часу проживання разом.

При розгляді спорів про право користуванням жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, з'ясуванню підлягають обставини дотримання порядку вселення, реєстрації за місцем проживання, чи було це приміщення постійним місцем проживання особи, чи вела така особа з наймачем спільне господарство, тривалість часу проживання, наявність угоди про певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність реєстрації місця проживання сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою або ж для відмови їй у цьому.

Представлена довідка міського єдиного інформаційного-розрахункового центру» спростовує ведення спільного господарства відповідачів з наймачем, скільки станом на січень 2016 року за комунальні послуги на особистому рахунку НОМЕР_1 квартири №53 існує заборгованість за опалення та постачання гарячої води, водопостачання і водовідведення, квартплати, захоронення ТПВ. Як повідомила в судовому засіданні ОСОБА_4, вона вселилася у квартиру у 2011 році, т.т. вже після смерті матері для догляду за хворою сестрою.

Виходячи з положень ч.2 ст. 303 ЦПК України, межі розгляду справи апеляційним судом доводи апеляційної скарги та вимоги, заявлені у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду із позовом, підставою позовних вимог для застосування ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР Сумська міська рада визначила ст. 99 ЖК УРСР, яка регулює порядок виселення піднаймачів і тимчасових жильців у разі припинення договору найму жилого приміщення, натомість з'ясування обставин з цих підстав у висновках суду відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки позивачем не доведено самоправність зайняття відповідачами спірного житлового приміщення саме як піднаймачами чи тимчасовими жильцями, то заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав.

Ураховуючи викладене, колегія суддів визнає частково доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують уваги, але ухвалює нове рішення про відмову у позові з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Сумської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: