Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду від 17 вересня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду від 17 вересня 2015 року вказаний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 лютого 2007 року в сумі 5 806,02 грн. та 2 903,01 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для розгляду справи, та невідповідності їм висновків суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що проценти за користування кредитними коштами є неустойкою і відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягають зменшенню, та доводить, що проценти за користування кредитом є складовою частиною загального боргу поряд із основною сумою позики, а не видом цивільно-правової відповідальності, і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Вказує на помилковість застосування положень закону про позовну давність до вимог про стягнення неустойки та пояснює, що Банк має право на її стягнення в межах року - з 01.08.2014р. по 01.08.2015р. в сумі 696,68 грн. Покликаючись на порушення порядку вирішення спору, обставин з'ясування його суті, просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в тій частині, що була відхилена судом, та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 564/1817/15-ц Головуючий в суді І ін. - Грипіч Л.А.

Провадження № 22-ц 787/75/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Судом встановлено, що 01 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки ним не оспорюється, а тому у відповідності до ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню.

Вказана угода являє собою Заяву, яка була підписана відповідачем, та Умови і правилами надання банківських послуг (а.с. 7, 8-13).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем умов кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості, яка станом на 30 червня 2015 року склала 21 383 грн. 27 коп. та включала в себе: 5 806 грн. 02 коп. заборгованості за кредитом, 12 108 грн. 77 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 974 грн. 04 коп. заборгованості за комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 994 грн. 44 коп. штрафу (процентна складова), що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 4-6).

Частково задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції виходив із передбаченого законом обов'язку позичальника повернути позикодавцеві отримані за договором кредиту кошти разом з відсотками, а також керувався встановленим ст. 551 ЦК України правом суду зменшити розмір неустойки у випадку значного перевищення її розміру суми збитку, зменшивши розмір нарахованих відсотків за договором, та застосував положення закону про спеціальний річний строк позовної давності в частині вимог про стягнення штрафів та заборгованості за комісією та пенею.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Пунктом 8.6 Умов передбачено відповідальність позичальника за порушення умов виконання кредитної угоди, де зазначено, що при порушенні Позичальником строків платежу по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому даним договором, більше ніж на 120 днів, Позичальник сплачує Банку штраф, який складаєтьсмя з фіксованої суми 500 гривень та процентної складової в розмірі 5% від суми позову.

За пунктом 9.6 Умов при відсутності коштів на картковому рахунку Позичальника в розмірі, достатньому для оплати послуг Банку для продовження дії Картки і при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту закінчення дії Картки, банк щомісячно стягує комісію по обслуговуванню рахунку за діючими тарифами.

Таким чином, умовами договору, укладеного між сторонами, чітко передбачено обов'язок боржника сплачувати чергові платежі, відсотки за користування кредитом у визначені строки та відповідальність за порушення умов договору.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Зменшуючи розмір нарахованих Банком відсотків за користування кредитним коштами із 12 108,77 грн. до 2 903,01 грн. з підстав значного (більш, ніж удвічі) перевищення суми основного боргу та незадовільного матеріального стану відповідача, суд першої інстанції помилково керувався ч. 3 ст. 551 ЦК України та виходив з того, що ці відсотки за своєю правовою природою є неустойкою.

Верховний Суд України, аналізуючи практику вирішення судами України питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, роз'яснив, що при розгляді цього питання слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Виходячи з того, що нараховані Банком проценти є платою за користування кредитними коштами, отриманими за договором, а не мірою відповідальності за порушення зобов'язання, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до стягнення із ОСОБА_3 відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 01 лютого 2007 року в сумі 12 108 грн. 77 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафних санкцій, місцевий суд виходив з того, що позивачем було пропущено спеціальний річний строк позовної давності. Проте така позиція суду не відповідає обставинам справи.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено загальний строк позовної давності тривалістю в 3 роки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Зважаючи на те, що зобов'язання за кредитним договором продовжуються, а пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено штраф(500 гривень та 5% від суми позову) при порушенні Позичальником строків платежу по будь-якому грошовому зобов»язанню більше ніж на 120 днів, то, на думку колегії суддів, вимоги про стягнення штрафу заявлені в межах річного строку.

Позивач просив стягнути щомісячну комісію по обслуговуванню рахунку в межах річного строку з 01.08.2014 року по 01.08.2015 року в сумі 696,68 грн., передбачену пунктом 9.6 Умов та правил надання банківських послуг, яка нараховується при відсутності коштів на картковому рахунку Позичальника в розмірі, достатньому для оплати послуг Банку для продовження дії Картки і при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту закінчення дії Картки.

Сума основного боргу сторонами не оскаржена, і підлягає до стягнення в сумі, зазначеній у наданому позивачем розрахунку, - 5 806,02 грн..

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що місцевий суд припустився помилок при застосуванні норм матеріального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про необхідність скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 17 вересня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 лютого 2007 року в сумі 20 105 (двадцять тисяч сто п'ять) гривень 91 копійку, а саме:

5 806 (п'ять тисяч вісімсот шість) гривень 02 копійки заборгованості за кредитом,

12 108 (дванадцять тисяч сто вісім) гривень 77 копійок заборгованості по відсотках за користування кредитом,

696 (шістсот дев'яносто шість) гривень 68 копійок комісії;

500 (п'ятсот) гривень штрафу (фіксована частина),

994 (дев'ятсот дев'яносто чотири) гривні 44 копійки штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» понесені витрати на оплату судового збору в сумі 511 (п'ятсот одинадцять) гривень 56 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Григоренко М.П.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.