У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 10563,57 грн та 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2013 року сталось залиття її квартири з вини відповідача, як власника розташованої поверхом вище квартири. В зв'язку з тим, що відповідач відмовився відшкодувати завдану шкоду добровільно, вона звернулась до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10 563,57 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити рішення про відмову у задоволені позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості позову.

Судами встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5

30 листопада 2013 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Актом ЖЕД-205 від 2 грудня 2013 року встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_1 з вище розташованої квартири.

Також факт залиття квартири позивача, з квартири відповідача підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи.

Визначаючи розмір суми відшкодування суд виходив з наданого позивачем кошторису від 16 лютого 2015 року про вартість проведення відновлювального ремонту на суму 10 390 грн та квитанції на суму 173,57 грн, сплаченої ЖЕД-205 за складання акту.

Відповідач не використав своє право, передбачене ст. 143 ЦПК України та не заявив клопотання щодо проведення експертизи з метою встановлення причин залиття та розміру завданих збитків.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк