АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/8479/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: Головне управління з питань захисту прав споживачів, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. про визнання кредитного договору таким, що укладений в результаті помилки, про визнання кредитного договору удаваним правочином, про застосування реституції.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014рокуОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом.

На обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 23.02.2007 року з ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та позивачем був укладений кредитний договір № 014/4006/73/52706 в сумі 42 217 доларів США для придбання автомобіля за ціною 213200 грн. Позивач зазначив, що до настання світової фінансово-економічної кризи за період з 2009-2012 років він сплачував отриманий кредит своєчасно, однак із-за обставин, які не залежали від самого позивача, свої зобов'язання щодо сплати кредиту виконував не належним чином. З огляду на що банк подав до Деснянського районного суду м. Києва позов про примусове стягнення боргу за кредитним договором, яким позов банку був задоволений. У зв'язку із чим, позивач був змушений 04.12.2012 року підписати договір №014/81/81-1-0-00/2982, який виявися не додатком до раніше укладеного договору щодо його реструктуризації, а новим договором, яким нібито надали кредит для погашення укладеного договору. ОСОБА_1 вказав, що сукупний кредит не тільки не зменшився, а враховуючи зростання курсу долара США суттєво збільшився. Тому вважає, що кредитний договір від 04.12.2012 року має вважатись таким, що укладений на вкрай невигідних умовах при наявності помилки з його боку щодо істотних умов. Кредитний договір від 23.02.2007 року має бути визнаний удаваним правочином, оскільки укладений всупереч вимогам чинного законодавства в іноземній валюті, а тому має бути змінений та приведений у відповідність до чинного законодавства, а всі отримані платежі перераховані.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 23.02.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/4006/73/52706 в розмірі 42 217 доларів США.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав їх. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті, в гривні. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

З матеріалів справи вбачається, що при укладанні кредитного договору, позичальника (позивач ОСОБА_1.) було ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути втрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив свою згоду на укладання своїм підписом.

Під час укладання кредитного договору сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США (а не гривневий еквівалент) та взяв на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач особисто укладав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення та своїм підписом підтвердив його правильність.

Так, статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 даного Кодексу.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що обставини щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що при підписанні кредитних договорів всі вимоги щодо укладання вищевказаних кредитних договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про залишення позовної заяви без задоволення, оскільки кредитні договори укладені ОСОБА_1 на підставі вільного волевиявлення, відповідно до норм чинного законодавства.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 212 ЦПК України)

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді