Справа № 450/2164/15-ц Провадження № 2/450/270/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»): в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») про визнання недійсним кредитного договору в частині, -

в с т а н о в и в :

31.08.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»): в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 26 732, 68 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві покликається на такі обставини справи:

12 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № BLаЖГА00061690. Згідно умов даного ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит в розмірі 7 000,00 грн., процентна ставка встановлена на рівні 15% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управляння Кредитом в розмірі 1,75% від суми Кредиту, термін повернення кредиту 12 серпня 2014 року. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав повністю. Відповідачем зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконано. Відповідно до п. 3.3.2. Кредитного договору: «Щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини ОСОБА_5. Не пізніше визначеного п.2 Спеціальної частини ОСОБА_5 терміну, повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу Банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню)». Згідно з п. 4.2. Кредитного договору: «У випадку невиконання Позичальником обовязку передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини ОСОБА_5, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за ОСОБА_5 перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, ОСОБА_5 має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі 25% від суми кредиту». Відповідно до п. 4.3. загальної частини кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення сплати платежів». У зв'язку із невиконанням позивачем умов кредитного договору станом на 18 серпня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором складає: по поверненню кредиту: 4 016,47 грн.; по сплаті відсотків: 708,99 грн.; по сплаті комісії: 1 949,55 грн.; плата за пропуск платежів: 20 057,67 грн.

20.01.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла зустрічна позовна заява від представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») про визнання недійсним кредитного договору в частині.

В обґрунтування позовних вимог покликається на такі обставини справи:

12 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») укладено кредитний договір № BLаЖГА00061690. Згідно умов даного ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит в розмірі 7 000,00 грн., процентна ставка встановлена на рівні 15% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управляння Кредитом в розмірі 1,75% від суми Кредиту, термін повернення кредиту 12 серпня 2014 року. Також зазначає, що Банком стягувалась комісія за користування кредитом в розмірі 1,75% (122,5 грн.) від суми кредиту, що суперечить постановам Національного банку України та Закону України Про захист прав споживачів та просила визнати недійсним п. 1.6. Кредитного договору № BLаЖГА00061690, а саме: «За обслуговування Кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом, розмір якої зазначається в п. 4 Спеціальної частини ОСОБА_5» та п. 4 Спеціальної частини до Кредитного договору № BLаЖГА00061690, а саме: «Комісія за управління кредитом 1,75% від суми кредиту (Одна ціла сімдесят пять сотих відсотка)».

Представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судове засідання не з'явились, проте подали заяву про розгляд справи без їхньої участі та заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, у судовому засіданні заявлені первинні позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просить суд відмовити, пояснення дала аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві, зустрічний позов просить задоволити.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2, проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

12 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») укладено кредитний договір № BLаЖГА00061690. Згідно умов даного ОСОБА_5 надає Позичальнику кредит в розмірі 7 000,00 грн., процентна ставка встановлена на рівні 15% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управляння Кредитом в розмірі 1,75% від суми Кредиту, термін повернення кредиту 12 серпня 2014 року.

Згідно Кредитного договору № BLаЖГА00061690 ОСОБА_1 до 12.08.2014 року зобов'язалась погасити заборгованість та повернути отриманий кредит із відсотками.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № BLаЖГА00061690 слідує, що внаслідок невиконання відповідачем умов Кредитного договору в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 26 732,68 гривень, з яких: по поверненню кредиту: 4 016,47 грн.; по сплаті відсотків: 708,99 грн.; по сплаті комісії: 1 949,55 грн.; плата за пропуск платежів: 20 057,67 грн.

Судом встановлено, що до правовідносин які виникли між сторонами на підставі Кредитного договору № BLаЖГА00061690 від 12.08.2011 року підлягає застосуванню ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач у справі отримував споживчий кредит та є споживачем послуг позивача.

При вирішенні цієї справи суд виходить із позиції Конституційного Суду України висловленої у рішенні Конституційного суду від 11.07. 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Так, Конституційний Суд України зазначив наступне:

відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 Кодексу). Згідно з частиною другою статті 627 Кодексу у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 Кодексу).

Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23 статті 1, частини першої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами (далі - Закон про захист прав споживачів) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону про захист прав споживачів між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Кодексом також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Відповідно до п.5.ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки, оскільки така являється непропорційно великою та відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», розмір такої повинен становити 50% від суми кредиту, а саме 3 500,00 гривень.

Щодо зустрічної позовної заяви, а саме посилання ОСОБА_1 на недійсність Кредитного договору в частині, а саме п. 1.6. Кредитного договору № BLаЖГА00061690: «За обслуговування Кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом, розмір якої зазначається в п. 4 Спеціальної частини ОСОБА_5» та п. 4 Спеціальної частини до Кредитного договору № BLаЖГА00061690: «Комісія за управління кредитом 1,75% від суми кредиту (Одна ціла сімдесят пять сотих відсотка)», оскільки вони суперечать чинному законодавству України, то на дане варто зазначити наступне, оскільки ОСОБА_1 було підписано Кредитний договір № BLаЖГА00061690 та Спеціальну частину до цього ОСОБА_5 нею було погоджено усі істотні умови надання даного кредиту, а не ознайомлення з усіма його умовами не є підставою для визнання недійсним Кредитного договору в частині.

Підписання договору свідчить про надання можливості ознайомитись, не реалізація зазначеного права позивачем свідчить про його легковажність при укладенні договору.

За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») частково, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 4 016,47 гривень - по поверненню кредиту, 708,99 гривень - по сплаті відсотків, 1 949,55 гривень - по сплаті комісії та 3 500,00 гривень - плата за пропуск платежів. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю, у звязку з безпідставністю заявлених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст. 551 ЦК України, ст. 11, 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»): в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 175,01 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, в доход держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») про визнання недійсним кредитного договору в частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_7