Справа № 307/3457/15-ц
Провадження № 2/307/163/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Белоцької О.М., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 «Євролізинг Україна» - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення безпідставно здобутих грошових коштів, стягнення трьох відсотків річних за час користування безпідставно здобутими грошовими коштами, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та стягнення суми одержаних доходів за час користування безпідставно здобутими грошовими коштами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення безпідставно здобутих грошових коштів в сумі 30 000 гривень, стягнення трьох відсотків річних за час користування безпідставно здобутими грошовими коштами в розмірі 374, 79 гривень, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 4 000 гривень, стягнення суми одержаних доходів чи доходів, які могли бути отримані за час користування безпідставно здобутими грошовими коштами в сумі 5 000 гривень та стягнення судового збору.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11 червня 2015 року між ним та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу № 01609, відповідно до умов якого лізингодавець, відповідач ОСОБА_2 «»Євролізинг Україна», взяло на себе зобов»язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу, тобто позивачу, на умовах, передбачених договором. Цого ж дня він оплатив на рахунок відповідача 30 000 гривень, які на його думку повинні були бути зараховані як частина оплати вартості транспортного засобу, однак, вказаний платіж виявився адміністративним платежем, про що йому представником відповідача до підписання договору роз»яснено не було, також останнім йому не було роз»яснено всіх істотних умов договору. Після вивчення змісту договору він зрозумів, що сплачені кошти йому не повернуть. Крім того, він не підписував додатків № 1, 2, 3, які є невід»ємною частиною договору фінансового лізингу, положеннями якого передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди лізингоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду, проводиться відповідно до встановленого Додатком № 3 графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, яка є невід»ємною частиною договору та містить основні умови договору, які підлягають обов»язковому погодженню сторонами. Окрім того зазначає, що в даному договорі не узгоджено таку істотну умову договору, як предмет лізингу, яка мала б визначитися в додатку № 2 специфікації, зокрема, у договорі предметом лізингу визначено - «Fiat Linea» без зазначення його індивідуальних ознак. Також, на думку позивача, в порушення приписів ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідачем не надано повної інформації про фінансові послуги, що надаються цим договором фінансового лізингу, чим порушено його права споживача. Оскільки позивач не підписував договору лізингу та додатків до нього, то на його думку вказаний договір є неукладеним, а отже у відповідача не виникло підстав для отримання сплаченого платежу в сумі 30 000 гривень і на підставі ч. 1 ст. 1214 ЦК України вказані кошти відповідач набув без достатньої правової підстави і такі підлягають поверненню з процентами за їх користування в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 374,79 гривень. Також позивачу бездіяльністю відповідача спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 4 000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та, посилаючись на обставини позову, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому суду пояснив, що додатки № 1 та № 2 він не підписував, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи стосовно виконання підпису у додатках не ним, а іншою особою, заявляти в судовому засіданні відмовився.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Євролізинг Україна» - ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнала та пояснила, що про отримання позивачем достовірної інформації по договору та досягнення згоди всіх істотних умов договору свідчать його особисті підписи на кожній сторінці договору. При підписанні договору позивач сплатив адміністративний платіж в сумі 30 000 гривень, однак, ані авансового платежу, ані комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% вартості предмета лізингу позивач не сплатив, а обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати трьох складових, як це визначено у п. 1.7 ст. 1 договору. Розмір адміністративного платежу відображено у додатку № 1 до договору, який підписано позивачем. Адміністративний платіж складається із суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та інших витрат лізингодавця, що безпосередньо пов»язані виконанням договору, як це передбачено ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», тобто сторони погодили, що у разі односторонньої відмови лізингоодержувача від договору, лізингодавець адміністративний платіж за організацію договору не повертає, що зараховується в якості штрафу за дострокове припинення цивільно-правового договору. Позивач особисто підписав додатки № 1 та № 2 до договору, які було скріплено печаткою повноважної особи, а що стосується додатку № 3, то згідно п. 4.3 ст. 4 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток № 3), який сторони зобов»зані підписати до моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу. Предметом лізингу є автомобіль Донгфенг 404, який позивач обрав особисто, про що свідчить його підпис на договорі та в додатку № 2. Просить у позові відмовити за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України, ст.ст. 12-14 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа здійснює свої цивільні та процесуальні права, в т.ч., розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, на власний розсуд, виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, не завдаючи шкоди іншій особі, зловживання правом не допускається; особа зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування пред'явлених вимог лежить на позивачеві і таке не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2015 року між відповідачем ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та позивачем ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 01609. Відповідно до статті 1 п.п. 1.1 даного договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки «Донгфенг 404», об»єм двигуна 40 к.с., тип КПП механіка, привід повний. Предмет лізингу був самостійно та свідомо обраний лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача. У статті 2 п. 2.1 визначено строк дії договору, а саме: даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов»язань сторонами за даним договором. Договір містить визначення термінів, зокрема, «Адміністративний платіж» це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток вартості предмета лізингу. Кожна сторінка договору фінансового лізингу підписана обома сторонами (а.с. 8-13).

В додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 01609 від 18 червня 2015 року (а.с. 84), який також підписано сторонами, визначено вартість предмета лізингу, авансові платежі, суму виплат авансового платежу, щомісячний авансовий платіж, адміністративний платіж - 10 % та комісію за передачу предмету лізингу 3 %, зазначено вартість предмету лізингу на дату підписання договору, яка становить 253 040, 00 гривень.

В додатку № 2 до договору фінансового лізингу № 01609 від 18 червня 2015 року (а.с. 83), який підписано сторонами, детально описано предмет лізингу, зокрема, марку транспортного засобу, модель, кількість та ціну предмету лізингу та в останньому абзаці міститься застереження про те, що всі платежі по даному договору підлягають сплаті в українській гривні, як це передбачено ст.ст. 524, 533 ЦК України.

У позовній заяві та в судовому засіданні позивач стверджував, що не підписував додатків № 1 та № 2 до договору, належним чином завірені копії яких надала в судовому засіданні представник відповідача, однак, належних доказів (висновків експерта), які б підтверджували той факт, що додатки від імені позивача підписала інша особа, позивачем не надано. При цьому на виконання вимог частини 4 статті 10 ЦПК України, судом неодноразово роз»яснено позивачу про його право заявити клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи на предмет достовірності підпису на додатках, однак, позивач відмовився заявити таке клопотання.

Що стосується посилання позивача на не підписання додатку № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів» до договору фінансового лізингу, то з цього приводу в п. 4.3 статті 4 договору сторонами погоджено, що разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу додаток № 3 до даного договору, який сторони зобов»язані підписати до моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до п. п. 1.7 статті 1 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Пункт 3.1 ст. 3 договору визначає, що лізингоодержувач зобов»язаний до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченому договором, сплатити передбачені даним договором платежі.

Згідно з квитанцією від 11 червня 2015 року № НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Євролізинг Україна» 30 000 гривень адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу № 01609 (а. с. 14).

Позивачем сплачено лише адміністративний платіж, що включає в себе оплату за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та його розмір відображено у додатку № 1 до договору і становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, який відповідно до п. 12.1 договору у разі розірвання договору за ініціативою лізингоодержувача не повертається, що відповідає вимогам чинності правочину, за якими сторони вільні в укладенні договору. Тобто, погоджені сторонами умови п. 12.1 договору передбачають відповідальність лізингоодержувача при його розірванні у виді неповернення адміністративного платежу. Така правова позиція висловлена в ухвалі Верховного суду України від 02 листопада 2015 року у справі про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів (а.с 77).

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Щодо посилання позивача як на підставу позовних вимог на недотримання відповідачем в момент укладення договору вимог ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо ненадання відповідачем повної та достовірної інформації про фінансові послуги, то слід зазначити, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізин», який є спеціальним.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частина перша статті 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина друга статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» містить перелік істотних умов договору лізингу, зокрема, такими є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Щодо вказаного договору фінансового лізингу діє презумпція правомірності правочину відповідно ст. 204 ЦК України, оскільки вказаний договір не визнаний судом недійсним.

Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс 14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів, зробив правовий висновок, відповідно до якого ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Як встановлено судом в судовому засіданні, укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 01609 з додатками № 1 та № 2, які є його невід»ємною частиною, відповідає загальним вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України та вимогам, що ставляться до нього відповідно до ЗУ «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом, що регулює цивільно-правові відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, що слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, істотними умовами та змістом договору та додатків до нього, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що з боку відповідача мав місце обман, а отже в задоволенні вимог позову слід відмовити у зв»язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 12-14, 203, 204, 638, 692, 697, 806, 1212 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

В задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення безпідставно здобутих грошових коштів в сумі 30 000 гривень, стягнення трьох відсотків річних за час користування безпідставно здобутими грошовими коштами в розмірі 374, 79 гривень, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 4 000 гривень, стягнення суми одержаних доходів чи доходів, які могли бути отримані за час користування безпідставно здобутими грошовими коштами в сумі 5 000 гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча суддя: Сойма М.М.