АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Благодійної організації «Благодійний фонд ветеранів війни(учасників війни, бойових дій та інвалідів війни) «Ветеран», ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Благодійної організації «Благодійний фонд ветеранів війни(учасників війни, бойових дій та інвалідів війни) «Ветеран»(далі по тексту - БФ «Ветеран»), ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, викладених в заяві про зменшення позовних вимог, просила стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором позики в загальному розмірі 621 009 грн. 30 коп., з яких основна заборгованість складає 383 750 грн., 3% річних - 23 068 грн. 05 коп. та інфляційні втрати - 214 191 грн. 25 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 березня 2013 року між ОСОБА_2 та Благодійною організацією «Благодійний фонд ветеранів війни(учасників війни, бойових дій та інвалідів війни) «Ветеран» в особі президента фонду ОСОБА_3 укладено Договір позики(далі по тексту - Договір). Згідно умов указаного Договору, позивач передала, а БФ «Ветеран» прийняв грошові кошти в сумі 350 000 грн. строком на 6 місяців. При цьому, позичальник зобов'язався повернути позику в сумі 463 750 грн. 00 коп. Враховуючи, що відповідачами грошові кошти за договором позики позивачеві в повному обсязі повернуті не були, остання звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з БФ «Ветеран» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в розмірі 621 009 грн. 30 коп., з яких основна заборгованість складає 383 750 грн., 3% річних - 23 068 грн. 05 коп. та інфляційні втрати - 214 191 грн. 25 коп. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить оскаржуване рішення скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому, скаржник наполягає на тому, що грошові кошти за договором позики отримувалися безпосередньо ОСОБА_3 та витрачалися в її особистих цілях, а тому зазначена особа, на думку скаржника, має нести солідарну відповідальність разом з БФ «Ветеран».

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 березня 2013 року між ОСОБА_2 та Благодійною організацією «Благодійний фонд ветеранів війни(учасників війни, бойових дій та інвалідів війни) «Ветеран» в особі президента фонду ОСОБА_3 укладено Договір позики(далі по тексту - Договір). Згідно умов указаного Договору, позивач передала, а БФ «Ветеран» прийняв грошові кошти в сумі 350 000 грн. строком на 6 місяців. При цьому, позичальник зобов'язався повернути позику в сумі 463 750 грн. 00 коп.

Крім того, судом встановлено, що на виконання умов Договору ОСОБА_3, яка діяла від імені та в інтересах БФ «Ветеран», повернуто позивачеві грошові кошти в загальній сумі 80000 грн.

Таким чином, станом на момент розгляду справи в суді, залишок неповернутої суми позики за Договором становить 383 750 грн., що не заперечується сторонами.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково та стягуючи суму заборгованості за договором позики і штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що позичальником, яким є виключно БФ «Ветеран», у встановлений Договором термін не повернуто позикодавцю грошові кошти у зазначеній вище сумі.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК Українивстановлено, що у разі, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи, що зобов'язання за Договором позики БФ «Ветеран» належним чином не виконав, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто неповернутий позичальником залишок суми позики та платежі, передбачені ст. 625 ЦК України.

Між тим, відхиляючи вимоги позивача про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 в солідарному порядку, колегія суддів керується наступним.

Як вбачається зі змісту Договору позики від 21 березня 2013 року /а.с. 12/, його сторонами є ОСОБА_2 та БФ «Ветеран» в особі його президента - ОСОБА_3.

Договір підписано особисто ОСОБА_2 та представником БФ «Ветеран», його президентом - ОСОБА_3, підпис якої скріплено печаткою БФ «Ветеран» як юридичної особи.

Таким чином, будь-які дії ОСОБА_3 з приводу виконання зазначеного договору позики могли вчинятися лише від імені та в інтересах БФ «Ветеран», який є позичальником за Договором в розумінні ст. 1049 ЦК України.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання позивача на розписки, складені ОСОБА_3, щодо її обов'язку повернути грошові кошти ОСОБА_2 та прохання продовжити строк дії договору /а.с. 13/, оскільки зазначені розписки укладалися на виконання Договору, не є новими зобов'язаннями і не можуть створювати для ОСОБА_3, як для фізичної особи, обов'язку з повернення грошових коштів позивачеві.

Колегія суддів не приймає до уваги положення Договору про те, що у випадку неможливості особистого повернення позики БФ «Ветеран», його правонаступником є ОСОБА_3, оскільки зазначена юридична особа продовжує здійснення своєї діяльності, у встановленому законом порядку не ліквідована, може нести відповідальність за власними борговими зобов'язаннями, а тому з'ясування питання правонаступництва в даному випадку є недоречним.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на кримінальне провадження, порушене відносно ОСОБА_3, оскільки останнє постановою Прокуратури Подільського району м. Києва від 31 грудня 2014 року закрите за відсутністю в діяннях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючих підстав, а тому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання ОСОБА_3 грошових коштів за Договором позики у власних цілях та інтересах позивачем суду не надано. При цьому, варто зазначити, що інший відповідач у справі - БФ «Ветеран» не заперечує, що позика була отримана саме в інтересах юридичної особи, а Договір підписано ОСОБА_3 від імені та в інтересах БФ «Ветеран» в порядку представництва, як президентом указаної організації.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: