Справа № 520/6175/16-ц
Провадження № 2/520/3427/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого -судді Луняченка В.О.

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

27.05.16 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним, після уточнення якого просить, визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири від 29.10.2007 року, зареєстрований за №4157, укладений між ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Одескього міського нотаріального округу ОСОБА_6

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_4 надав до судового засідання заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а також розглядати справу за його відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, до судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволенні та просить розглядати справу за їх відсутності на підставі документів, що містяться в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_3 надав до суду заяву в якій позовні вимог визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справу розглянути за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 - матір'ю відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №160383 виданим 09.12.11 року Першим Малиновським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.6)

Відповідачка ОСОБА_2, її мати ОСОБА_7 та позивач проживали однією сім'єю та працювали вчителями у приватній школі ім. Русової, засновником якої була ОСОБА_8.

Шкільні заняття проходили у декількох приміщеннях, в залежності від видів уроків, в тому числі у приміщенні, що належало позивачу, а саме, в переобладнаній під проведення уроків квартирі АДРЕСА_1.

У 2007 році, виникла необхідність продовження дії ліцензії на здійснення навчальної діяльності приватної школи ім. Русової.

Підготовкою та оформленням всіх необхідних документів для продовження дії ліцензії займалась ОСОБА_7 Остання повідомила, що необхідно тимчасово оформити документ, який формально підтверджував би, що власником навчального приміщення є особа з прізвищем ОСОБА_7, що було необхідно для того, щоб прізвище власника квартири збігалось з назвою школи.

Після чого, сторони дійшли згоди, що на час отримання нової ліцензії тимчасово зареєструють власником Квартири відповідачку ОСОБА_2 Остання погодилась із цим та надала свою письмову згоду викладену у розписці від 29.10.2007 р. ( а.с.5) Так, відповідачка ОСОБА_2 власноручно склала розписку, згідно якої вона заявляє про свою згоду на тимчасову безоплатну перереєстрацію на своє ім'я права власності на Квартиру; на час оформлення Квартири на ім'я ОСОБА_2, вона залишається у володінні ОСОБА_4 та використовується для проведення шкільних занять; згоду надано за умови, що ОСОБА_4 несе всю відповідальність, пов'язану -з переоформленням квартири та за умови, що останній зобов'язується переоформити Квартиру на своє ім'я після отримання нової ліцензії на діяльність школи ім. Русової.

29.10.2007 р. у присутності нотаріуса було підписано договір купівлі-продажу квартири (а.с.8), однак ніяких грошових коштів за квартиру сплачено не було і не передбачалось сплачувати, також як і не передбачалось фактично передавати цю квартиру у володіння, користування та розпорядження відповідачці. Договір мав тільки формальний характер, метою якого було тимчасово перереєструвати прізвище власника Квартири.

У зв'язку з цим відповідно і не складались будь-які документи на підтвердження виконання договору, такі як розписка про передання грошей, акт прийому-передачі Квартири або ключів від неї, тощо.

16.02.2010 р. було отримано нову ліцензію на діяльність школи ім. Русової і відповідно зникла тимчасова потреба в реєстрації відповідачки власником Квартири.

04.08.2012 р. померла дружина позивача і мати відповідачки - ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №313993 виданим 04.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції. Після смерті ОСОБА_7, відповідачка умисно ухиляється від переоформлення Квартири на імя позивача ім'я, мотивуючи свої дії особистою неприязню до позивача, які виникли після смерті ОСОБА_7, нехтуючи існуванням письмової домовленості про те, що вона тільки тимчасово буде зареєстрованою власницею спірної квартири. Позивач з вини ОСОБА_2 досі юридично не є власником своєї ж квартири. Однак до підписання договору купівлі-продажу Квартири, після його підписання та по теперішній час, Квартирою фактично володіє позивач, використовуючи її для проведення шкільних занять, а також сплачує вартість комунальних послуг та несе інші витрати по її утриманню, що сторонами не спростовувалось.

ОСОБА_2, скориставшись тим, що на підставі оспорюваного договору вона фактично є власницею квартири надала дозвіл на користування нею ОСОБА_3, який звернувся до ОСОБА_4 з вимогою про звільнення займаної площі.

Згідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Згідно ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно ч. 1,2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

При винесенні рішення суд бере до уваги роз`яснення, надані у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судом необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правичину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Отже судом встановлено, що договір купівлі- продажу від 29.10.2007 року квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5,яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_2. Як продавцем з другої сторони було укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим договором. Вказане, зокрема, підтверджується тим, що грошові кошти ОСОБА_2 ОСОБА_4 не передавались, а квартира залишилась у володінні і користування ОСОБА_4 .

А також відповідно до наданої власноручно розписки ОСОБА_2 від 29.10.2007 року, остання надала свою згоду на тимчасове безоплатне переоформлення ( перереєстрація) на своє ім я права власності на квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_4 ( на підставі договору купівлі- продажу від 12.07.2006 року). Також в тексті розписки зазначено, що квартира з моменту переоформлення її на імя ОСОБА_2 та в подальшому знову на імя ОСОБА_4 залишається у фактичному володінні ОСОБА_4 та використовується для проведення шкільних занять приватної школи ім. Русової. Також в розписці самою відповідачкою зазначено, що вона надала дійсну згоду за умови того, що ОСОБА_4 несе всю відповідальність та витрати, повязані з квартирою та її переоформленням , а також ОСОБА_4 зобовязується переоформити квартиру на своє імя після отримання нової ліцензії на діяльність приватної школи ім. Русової.

З урахуванням вище викладеного та приймаючи до уваги визнання позову відповідачами, суд прийшов до висновку, що є всі підстави задовольнити позовну заяву ОСОБА_4 та визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири від 29.10.2007 року, зареєстрований за №4157, укладений між ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Одескього міського нотаріального округу ОСОБА_6

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 3,6,11,61, 213,214,215,218 ЦПК України, ст. ст. 11, 12, 14, 203, 215, 216, 234, 317, 319, 321, 379, 382, 383 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним -задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_4 від 29.10.2007 року, укладений між ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.02.2008 року за №4157.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Луняченко В. О.