Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_4 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь 9 335 грн 96 коп. за договором строкового банківського вкладу, строк якого закінчився до введення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра».

Посилався на те, що 18 липня 2014 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 1980579, оформлений в рамках ПУ «Перший», відповідно до умов якого він передав, а банк прийняв на вкладний рахунок 2 тис. доларів США строком на 3 місяці, з процентною ставкою 12,5 % річних. Після закінчення строку дії договору він звернувся до банку з вимогою про виплату вкладу, проте банк зобов'язання щодо повернення депозитних коштів та процентів належним чином не виконав. 20 квітня 2015 року сума вкладу - 2 тис. доларів США з процентами в розмірі 54,32 доларів США була перерахована на його (позивача) поточний банківський рахунок, однак в подальшому фактично кошти виплачувались частинами: з 20 жовтня 2014 року до 06 січня 2015 року, банк обґрунтовував такі виплати відсутністю належної до видачі суми готівки. За вказаний період виплачено 578 доларів США.

З 06 лютого 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а 24 квітня 2015 року йому (позивачу) виплачено кошти за вкладом згідно із сумою відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі 26 573 грн 41 коп., що в еквіваленті за курсом Національного Банку України складає 1 148,87 доларів США.

Позивач вважав, що має право на повернення недоплачених коштів за вкладом з невиплаченими станом на 20 квітня 2014 року процентами та на отримання передбачених договором процентів за використання депозитних коштів за період з дня витребування вкладу до дня запровадження тимчасової адміністрації, а також на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за цей же період.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 за договором № 1980579 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках пакета послуг «ПУ «Перший» від 18 липня 2014 року, 7 897 грн 50 коп., що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на 06 лютого 2015 року, становить 341,44 доларів США, з яких: 327,45 доларів США - сума вкладу та проценти за договором станом на 20 жовтня 2014 року, що становить 7 573 грн 91 коп.; 13,99 доларів США - 3 % річних за прострочення повернення вкладу з 20 жовтня 2014 року до 06 лютого 2015 року, що становить 323 грн 59 коп. У решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року зазначене судове рішення в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скасовано та провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року змінено, виключено із його резолютивної частини словосполучення «в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб». У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року в частині внесення змін до резолютивної частини рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 pоку, а саме: виключення з резолютивної частини рішення словосполучення «в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року про закриття провадження у справі в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та залишити в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року в цій частині.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судами встановлено, що18 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра» був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Перший», відповідно до якого позивач передав, а банк прийняв на вкладний рахунок 2 тис. доларів США строком на 3 місяці, з процентною ставкою 12,5 % річних.

20 квітня 2015 року сума вкладу - 2 тис. доларів США з відсотками в розмірі 54,32 доларів США була перерахована на поточний банківський рахунок позивача.

21 жовтня .2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «КБ «Надра» з письмовою заявою про виплату вкладу.

В подальшому кошти виплачувались позивачу частинами з 20 жовтня 2014 року до 06 січня 2015 року. За вказаний період позивачу було виплачено всього 578 дол. США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Надра», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 23 квітня 2015 року № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_4 до 05 червня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 1 рік з 05 червня 2015 року до 04 червня 2016 року включно.

24 квітня 2015 року через відділення банку - агента ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 отримав кошти у розмірі 26 573 грн 41 коп., сплачені за вкладом згідно з сумою відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Задовольняючи позов в частині сплати банком недоплаченої суми вкладу із розрахунку курсу долара США, встановленого 06 лютого 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що положенням п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено застосування курсу іноземної валюти на початок дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації або на такий момент. За таких обставин підлягає стягненню недоплачена сума та 3 % річних, оскільки ПАТ «КБ «Надра» не виконало умови договору та не здійснило виплату належних ОСОБА_3 грошових коштів, що знаходяться на його рахунку у відповідача.

Апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції, лише виключивши з його резолютивної частини словосполучення «в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, апеляційний суд погодився із перерахунком суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, зазначивши, що на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, а саме: 06 лютого 2015 року, середньозважений курс продавців і покупців був визначений Національним банком України у розмірі 23 грн 13 коп. за один долар і такий курс повинен використовуватися під час виплати коштів позивачу.

Водночас, суд не звернув уваги на п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно із якою вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, а не за середньозваженим курсом продавців і покупців та не врахував доводи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про те, що офіційний курс гривні до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, тобто на 9 год. 00 хв. 06 лютого 2015 року становив 1799,9763 грн за 100 доларів США.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, апеляційний суд зазначав, що спір з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який виник із звернення до суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин, відноситься до адміністративної юрисдикції, тому його розгляд повинен був здійснюватися в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Проте з висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача вкладу з нарахованими за період дії договору процентами, суд правильно виходив із того, що зобов'язання банку з повернення вкладу є невиконаним належним чином, тому проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, по день фактичного їх повернення вкладникові. З урахуванням введення з 06 лютого 2015 року тимчасової адміністрації банку проценти за користування вкладом та 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу мають бути нараховані і повернуті вкладнику за період з 20 жовтня 2014 року до 05 лютого 2015 року.

Стягнення процентів за користування вкладом та пені за несвоєчасне повернення вкладу за період з 20 жовтня 2014 року по день введення тимчасової адміністрації у банку - 05 лютого 2015 року не суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14.

Закоиваючи провадження у справі в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та прийнятті оскаржуваного рішення в частині внесення змін до резолютивної частини рішення суду першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про те, що спір в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виник із звернення до суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин й відноситься до адміністративної юрисдикції, вважав, що його розгляд повинен здійснюватися в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Проте суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків внаслідок неправильного застосування норм процесуального права:

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Разом з тим, згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У даній справі спір виник з ПАТ КБ «Надра» та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за зверненням з приводу стягнення суми за поточним вкладом. Ці правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Дана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1521цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що спір в частині вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик