22-ц/775/677/2016(м)
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Попової С.А.,

з участю секретаря Папоян К.А.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 23 грудня 2015 року дочка проживає з нею. Відповідач працює, однак відмовляється надавати їй матеріальну допомогу на утримання дочки. Просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно і до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 08 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 березня 2016 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з січня 2016 року він добровільно передає дочці грошові кошти на її потреби, спору між ним та позивачем з цього приводу не має.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав скаргу, заперечення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що за законом відповідач зобовязаний утримувати дитину, яка проживає з матірю, до досягнення повноліття і він має можливість виплачувати аліменти позивачу, оскільки працює та отримує заробітну плату.

Висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1997 року по 05 березня 2007 року (а.с.8).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою з місце проживання позивача.

Відповідач ОСОБА_3 працює в ПАТ «ММК ім.Ілліча», розмір його заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року склав 94 043,14 грн., середньомісячна зарплата - 15 673, 86 грн.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст.ст.181,182 СК України, за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з урахуванням викладених обставин та норм матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та, з урахуванням інтересів неповнолітньої ОСОБА_4, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки на користь її матері ОСОБА_2

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 просив його скасувати та відмовити колишній дружині у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що між позивачем і ним відсутній спір як по факту надання матеріальної допомоги на утримання дитини, так і по її розміру.

Однак з цими доводами погодитися не можна, виходячи з наступного.

У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі справи вбачається, що обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки, позивач посилалася на те, що неповнолітня дитина з грудня 2015 року проживає з нею та вимагає витрат на утримання. В суді апеляційної інстанції позивач зазначила, що при розірванні шлюбу з відповідачем було визначено, що дитина буде проживати з нею і так відбувалося до 2014 року. У звязку з підлітковим віком, переживаннями щодо відносин між батьками, дочка не може однозначно визначитися де і з ким вона бажає жити. З цих причин вона деякий час жила з батьком, а потім після суперечки знов повернулася до неї. ОСОБА_5 проживає у окремій квартирі, де у дитини є окрема кімната, і тому доньці подобається деякий час жити з бабусею матірю ОСОБА_3 У звязку з канікулами та літнім періодом дочка не тривалий час гостює у бабусі, а восени, коли почнуться заняття у школі, вона знов повернеться до неї. Відповідач самостійно з січня 2016 року передавав доньці грошові кошти 2000-3000 грн., які вона частково витрачала на свої потреби, а частину передавала їй чи бабусі. Відповідач не враховує, що дитина стоїть на обліку у психіатричній лікарні, потребує витрат на лікування і через депресію та не прості відносини з батьками не здатна правильно дати оцінку тому, що відбувається та розпоряджатися коштами.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував того, що після розірвання шлюбу дитина проживала з матірю, але в подальшому, коли у дочки почався перехідний вік, її побажання змінилися і вона деякий час жила з ним. Після конфлікту у грудні 2015 року дочка повернулася до матері, а з червня 2016 року стала жити з бабусею його матірю, поїхала з нею до родичів в іншу область, а тепер повернулася і знову знаходиться у бабусі, оскільки там є її особиста кімната. З січня 2016 року, вважаючи, що ОСОБА_2 неправильно використовує кошти за утримання дитини, він почав передавати особисто ОСОБА_5 грошові кошти на її потреби в розмірі 2000-3000 грн. і тому вважає, що позивач безпідставно предявила до нього позов про стягнення аліментів, оскільки спору по утриманню дитини немає. Зі слів дочки йому відомо, що частину коштів вона витрачає самостійно, частину віддає бабусі, а решту матері.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо переплати чи недоплати аліментів з березня 2016 року апеляційний суд вважає безпідставними щодо ОСОБА_2, зважаючи на те, що вона грошей від відповідача не отримувала, а також непереконливими, оскільки це питання підлягає вирішенню відповідними органами при предявленні позивачем судового рішення до виконання.

Той факт, що відповідач добровільно передавав доньці грошові кошти, визначаючи їх розмір на власний розсуд, не звільняє його від відповідальності по оплаті аліментів перед позивачем у передбаченому законом порядку і в розмірі, визначеному судом.

Оскільки на час ухвалення рішення суду були представлені докази того, що дитина проживає з матірю і вимагає коштів на утримання, то суд правильно визначився зі стягненням аліментів на користь ОСОБА_2 та часткою доходу відповідача, з якого підлягають стягненню аліменти.

Посилання ОСОБА_3 на порушення норм процесуального права є неспроможними, оскільки обставин, які є підставою для обовязкового скасування рішення з відмовою ОСОБА_2 у позові, відповідачем у скарзі не наведено і в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Колегія дійшла висновку, що в рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачем апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А.Зайцева

ОСОБА_6