УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк»; банк) звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 581 грн 09 коп., з яких: 5 199 грн 15 коп. - заборгованість за кредитом, 12 536 грн 92 коп. - заборгованість з процентів за користування кредитом, 2 341 грн 16 коп. - заборгованість за комісією, а також штрафи: 500 грн 00 коп. фіксована частина та 1 003 грн 86 коп. - процента складова.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 20 квітня 2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку із чим утворилась вказана вище заборгованість, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 20 квітня 2007 року у розмірі 21 581 грн 09 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строків позовної давності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 21 581 грн 09 коп., яка підлягала стягненню з останнього на користь позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, та виходив з того, що строк дії картки складав 2 роки, тобто вона була дійсна до 20 квітня 2009 року, і позивачем не надано доказів, що після цієї дати ОСОБА_4 отримував нову картку для обслуговування кредиту, як і не надано доказів внесення відповідачем кредитних коштів після вересня 2011 року, оскільки на підтвердження цього не було надано відповідних первинних платіжних документів, а долучені позивачем до справи розрахунок заборгованості ( а. с. 5-7) та виписка по рахунку (а. с. 129-146) є внутрішніми документами банківської установи, які сформовані особисто позивачем для використання у цій справі.

При цьому апеляційним судом оцінено виписку по рахунку відповідача (а. с. 129-146) та вмотивовано зазначено, що усі платежі після вересня 2011 року на суму від 1 до 10 грн були здійснені шляхом зарахування на кредитний рахунок через термінали самообслуговування, що розташовані у м. Суми, в той час, як відповідач постійно мешкає на значній відстані від м. Суми - у м. Буринь Сумської області.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи пред'явлення позову у серпні 2015 року та заяву відповідача про застосування строку позовної давності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги щодо неподання відповідачем до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності спростовуються матеріалами справи, зокрема, відповідачем неодноразово заявлялось у суді першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності та його застосування, та вказані обставини підтверджені клопотанням про відвід судді (а. с. 78).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку«ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

Т.О. Писана