АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Пятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа Президент України Порошенко ПетроОлексійович про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з вищевказаним позовом про відшкодування моральної шкоди кожному з позивачів в розмірі по 51 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2016 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення суду першої інстанції скасувати. Посилаються на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказують, що сторони не були належним чином повідомлені про розгляд справи, у зв'язку з чим були порушені їхні права. Зазначили, що обґрунтували свої позовні вимоги щодо необхідності відшкодування моральної шкоди, але суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Справа № 757/3261/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11453/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивачів щодо порушення судами та суддями їх законних прав не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 06.11.2013 ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2013 в частині відмови у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Департаменту Державної виконавчої служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовано, а матеріали позовної заяви повернуто до суду першої інстанції. Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2013 в частині відмови у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, апеляційного суду Кіровоградської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без змін (а. с. 35-36). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.06.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області про відшкодування шкоди (а. с. 10).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.10.2014 залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі КМУ про відшкодування моральної шкоди (а. с. 7-9). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2014 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 6). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.12.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди (а. с. 5).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 03.12.2014 скасоване рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2013, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Верес» про визнання недійсними договорів оренди землі та відшкодування матеріального збитку, та додаткове рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2014, яким було відмовлено в задоволенні позову про відшкодування матеріальних збитків. Постановлене нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Верес» про визнання недійсними договорів оренди землі та відшкодування матеріальних збитків відмовлено з інших правових підстав (а. с. 12-16). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.12.2014 ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за вищевказаним позовом (а. с. 11).

Позивачі, зазначаючи, що відповідними судовими рішеннями їм були завдані душевні, психічні страждання, приниження, докладання значних матеріальних та моральних зусиль, а тому звернулися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, передбачене статтею 1176 ЦК України. Цією статтею встановлені випадки і умови її відшкодування та визначено, що така шкода відшкодовується державою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 5 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення у цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У відповідності до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування або прокуратури, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК), а саме, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що для настання відповідальності необхідно встановити наявність в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду. Тобто, обов'язковою підставою деліктної відповідальності є наявність вини.

Матеріали справи свідчать, що позивачі звернулися до суду з відповідним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок постановлення судами рішень, які вони вважають незаконними.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, матеріальна і моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного.

Згідно з вимогами. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

За змістом ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачами в порушення зазначеної норми права не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді вказаної справи мали місця порушення судом першої інстанції норм процесуального права (неналежне повідомлення позивачів про розгляд справи), однак вказані порушення не призвели до неправильного вирішення справи по суті, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк