Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1431/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Кривохижі В.І., Сукач Т.О.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, третя особа: Долинська районна державна адміністрація, про зобовязання виділити у власність земельну ділянку, за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області та просила зобовязати сільську раду надати викопіровку із карти земель Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та план-схему вільної земельної ділянки призначеної для ведення товарного сількогосподарського виробництва із земель державної власності розташовану за межами населеного пункту, рівну за розміром іншим земельним ділянкам, що виділялись громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Леніна.

Також просила зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області виділити (передати) у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку із земель резерву (запасу) державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, рівну за розміром іншим земельним ділянкам, що виділялись у приватну власність громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Леніна.

Зазначала, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого успадкувала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, розміром 7,45 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0172642, виданого Долинською райдержадміністрацією 17.02.1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1327, право на який успадкував її чоловік після смерті своєї матері ОСОБА_4

З часу успадкування права на отримання у власність земельної ділянки її чоловік і вона звертались до різних інстанцій з питанням виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0172334 та свідоцтва про право на спадщину, але в задоволенні звернень постійно відмовляли, мотивуючи відсутністю вільної землі по КСП ім. Леніна, на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

У липні 2013 року її чоловік звертався до Кіровської сільської ради із усною заявою про надання інформації щодо можливості виділення земельної частки (паю) на підставі сертифікату, на що йому повідомили, що дане питання не відноситься до компетенції сільської ради та порадили звернутись до Долинської РДА.

15.08.2013 року Долинська РДА Кіровоградської області відмовила у задоволенні заяви про виділення земельної ділянки в натурі у звязку із відсутністю землі та порадила звернутись до суду із заявою про виділення земельної ділянки із земель державної власності.

25.05.2015 року вона звернулась до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області з письмовою заявою про виділення їй земельної ділянки в натурі, як власнику сертифікату на право на земельну частку (пай), але письмової відповіді так і не отримала.

На численні усні звернення щодо надання відповіді на заяву про виділення їй земельної ділянки їй повідомлено, що вирішення питання щодо виділення земельної ділянки відноситься до компетенції Долинської РДА Кіровоградської області.

Вважає, що діями відповідачів порушується її цивільне право на отримання у власність земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на отримання якої вона має право, як особа, що його успадкувала.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2016 року закрито провадження в частині позовних вимог про зобовязання сільську раду надати викопіровку із карти земель Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та план-схему вільної земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності розташовану за межами населеного пункту, рівну за розміром іншим земельним ділянкам, що виділялись громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Леніна.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Суд зобовязав Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області виділити (передати) у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку із земель резерву (запасу) державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, рівну за розміром іншим земельним ділянкам, що виділялись у приватну власність громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Леніна (Кіровська сільська рада Долинського району Кіровоградської області).

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони та представник третьої особи не зявилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та Долинської РДА надійшли письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд згідно зі ст.214 ЦПК України зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. ОСОБА_5 вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження земельними ділянками державної власності за межами населених пунктів в межах Кіровоградської області здійснювало Головне управління Держземагенства в Кіровоградській області, повноваження якого на даний час перейшли до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Позивач зверталася до різних інстанцій по питанню виділення їй земельної ділянки в натурі, на місцевості, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) та свідоцтва про право на спадщину за законом, але її звернення постійно залишались без задоволення, оскільки відсутня вільна земля по КСП ім. Леніна на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

Суд вважав, що в результаті вищезазначених дій порушено право позивача на отримання у власність земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на отримання якої вона має право, як особа, що успадкувала дане право, належне за життя її чоловікові на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права та при не повному зясуванні всіх обставин справи.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2013 року, ОСОБА_3 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла 19 грудня 2004 року, земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Леніна Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, розміром 7,45 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР №0172642, виданого Долинською райдержадміністрацією 17 лютого 1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №1327, ОСОБА_6, утриманцю спадкодавця, який помер 18 грудня 1997 року, спадкоємцем якого була ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2014 року, ОСОБА_2 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, який помер 14.05.2014 року, право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП ім.Леніна Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, розміром 7,45 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, належного спадкодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого ОСОБА_7, державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори 24 травня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за №180 (а.с.10).

На заяву ОСОБА_3 щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі сертифіката та свідоцтва про право на спадщину за законом, 15.08.2013 року Долинська РДА надала відповідь, що викладені в заяві факти не підтверджуються належними документами відсутні план-схема із зазначенням місця розташування земельної ділянки та довідка сільської ради про земельну ділянку, а також оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що унеможливлює обєктивно розглянути питання та прийняти відповідне рішення. До того ж за інформацією Кіровської сільської ради вільні земельні ділянки бувшого КСП ім.Леніна відсутні, тому надати згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчено сертифікатом, неможливо (а.с.9).

На заяву ОСОБА_2 щодо надання викопіровки із карти земель Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та план-схеми вільної земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності, 29.12.2014 року Кіровська сільська рада надала відповідь, що немає можливості задовольнити заяву, оскільки вільні землі запасу по КСП ім.Леніна відсутні, а виділення земельних ділянок із земель державної власності здійснюється лише за рішенням суду. Рекомендовано звернутися до суду для отримання у власність земельної ділянки (а.с.11).

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Статтею 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою.

Згідно частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1277 Цивільного кодексу України, лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина визнається відумерлою в судовому порядку за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У тих же випадках, коли земельна ділянка є невитребуваною, відповідно до пункту 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Пунктами 2,3 зазначеного Порядку також визначено, що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

У разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Слід відмітити, що згідно з пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади, тобто відповідні районні державні адміністрації.

Відповідно до статті 2 Земельного Кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Передумовою виникнення права на виділення земельної ділянки, здійснення інших дій щодо оформлення цього права згідно чинного законодавства України є, в тому числі, рішення місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України.

Згідно пункту 7 частини першої статті 13 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, і природних ресурсів, охорони довкілля.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5 ЗК України та згідно з пунктом 3.5 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам місцевими радами на своїй території створюється резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.

Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка право на яку успадкувала позивач ОСОБА_2 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 відноситься до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок і відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власників земельних часток (паїв)» могла бути передана в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

В порушення вимог ст.213 ЦПК України судом першої інстанції не зясовано яким чином використовується невитребувана земельна ділянка, право на яку успадкувала позивач, чи не визнавалася судом відумерлою спадщиною право на вказану земельну часту (пай).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції залишив поза увагою розяснення викладені у абзаці 3 п.24 постанови №7 від 16.04.2004 року Пленуму Верховного ОСОБА_8 України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», що при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

З огляду на викладене чинним законодавством передбачено виділення земельних ділянок громадянам на підставі сертифікатів на право на земельну частку пай, із невитребуваних земель або із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно Положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області» Головне управління здійснює повноваження щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у загальному порядку і зазначеним Положенням Головне управління не наділене правом виділяти громадянам земельні ділянки, на які вони мають право на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власників земельних часток (паїв)».

ОСОБА_5 є чинним на теперішній час і змін до нього, щодо покладення на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру обовязку вирішувати питання про виділення громадянам в натурі (на місцевості) земельних ділянок на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай), не вносилося.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про зобовязання виділити (передати) у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку із земель резерву (запасу) державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, рівну за розміром іншим земельним ділянкам, що виділялись у приватну власність громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Леніна задоволенню не підлягають.

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.1,2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При поданні апеляційної скарги Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області було відстрочено судовий збір, а тому враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача в дохід держави належить стягнути 548 грн. 82 коп. судового збору (49893 грн. (грошова оцінка земельної ділянки) х 1% х 110% = 548,82).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, третя особа: Долинська районна державна адміністрація, про зобовязання виділити у власність земельну ділянку, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 548 грн. 82 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді В.І.Кривохижа

ОСОБА_8