ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С. О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, сектора медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, від імені якого діє ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що вона працювала на посаді лікаря-невролога поліклініки відділу медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області) і згідно з наказом начальника відділу від 28 листопада 2014 року № 241 о/с її звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У день звільнення відповідач повного розрахунку не провів, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість із заробітної плати за період з вересня по листопад 2014 року у розмірі 16 804 грн72 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 46 432 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено з сектора медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 14 827 грн71 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7 000 грн, а всього - 21 827 грн71 коп. з утриманням з цієї суми податків та обов'язкових платежів.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, від імені якого діє ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги є безпідставними, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених нею вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що з позивачем при звільненні не було проведено повного розрахунку, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, у зв'язку із чим вона має право на стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 14 827 грн71 коп. та середнього заробітку за час затримки такого розрахунку до звернення до суду з позовом, тобто за період з 17 березня 2015 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначала, що відповідно до витягу з наказу ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області від 28 листопада 2014 року № 241 о/с вона звільнена з посади лікаря-невропатолога поліклініки на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін з 28 листопада 2014 року, про що у її трудовій книжці зроблено відповідний запис.

Згідно із довідкою начальника ВМЗ ГУ МВС Українив Донецькій області ОСОБА_5 сума доходу ОСОБА_3 за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року становила 16 804 грн72 коп.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу від 28 листопада 2014 року № 413 о/с полковника міліції Олефіренка В.Л. начальника ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області з 28 листопада 2014 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас з 28 листопада 2014 року.

Крім того, на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області) від 31 жовтня 2014 року № 1804 та висновку, складеного за результатами службового розслідування за фактом втрати печаток та штампів ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області від 03 листопада 2014 року, кругла гербова печатка ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області, кругла печатка лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області та кутовий штамп лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області, якими були скріплені запис у трудовій книжці ОСОБА_3, наказ від 28 листопада 2014 року № 241 о/с про її звільнення та довідка про заборгованість по заробітній платі останньої, визнані недійсними.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу від 14 листопада 2014 року № 401 о/с на підставі доповідної записки ВМЗ ГУ МВС України в Донецькій області від 13 листопада 2014 року № 411 ОСОБА_3 звільнено з посади лікаря-невропатолога лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Донецькій області у зв'язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 14 листопада 2014 року.

Наказом начальника ГУ МВС України в Донецькій області від 30 березня 2015 року № 696 затверджено Положення про сектор медичного забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області (далі Положення).

Відповідно до п. 1.6 розділу І Положення сектору прямо і безпосередньо підпорядкована лікарня з поліклінікою ГУ МВС України в Донецькій області м. Маріуполь - без права юридичної особи.

Пунктом 1.8 розділу І Положення визначено, що сектор має статус юридичної особи, має свої рахунки в установах банків, печатку з державною символікою, бланки зі свої найменуванням.

З довідки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13 серпня 2015 року № 63/1/05 суд апеляційної інстанції встановив, що сектором медичного забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_3 нараховано заробітну плату у розмірі: за вересень 2014 року - 4 573 грн68 коп., за жовтень 2014 року - 4 597 грн73 коп., за листопад 2014 року - 5 745 грн65 коп.

Відповідно до ч. 1. ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши всі фактичні обставини справи, з'ясувавши, які правовідносини виникли між сторонами та визначивши норму права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу при звільненні не були виплачені належні їй суми у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, у зв'язку із чим на користь позивача з сектора медичного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підлягають стягненню заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, застосувавши принцип співмірності.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, рішення апеляційного суду у справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростоване, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, від імені якого діє ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючи В.О. Кузнєцов
СуддіТ.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова