справа № 208/7060/15-ц
№ провадження 2/208/274/16
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П.,

при секретарі Бейгул Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором», -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд:

- стягнути заборгованість за кредитним договором № 0312/1007/98-162, укладеним 30.10.2007 р. між відповідачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007 р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк»), яким 25.05.2012 року передано позивачу ПАТ «Дельта банк», яка у гривневому еквіваленті складає 181 648, 88 грн., з яких 170 998, 32 грн. - сума заборгованості за кредитом, 10 650, 56 - сума заборгованості за відсотками;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 30.07.2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007 р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк») яким 25.05.2012 року передано позивачу ПАТ «Дельта банк» () право вимоги за кредитами (а.с. 25 - 33), та третьою особою по справі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) укладено кредитний договір № 0312/1007/98-162, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 20 000, 00 доларів США строком до 29.10.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) укладено договір поруки № 0312/1007/98-162-П-1, за умовами якого відповідач поручається за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 0312/1007/98-162 від 30.10.2007 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 до зали судового засідання повторно не з'явився, про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, в передбаченому законом порядку.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 208/7060/15-ц, докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

30.07.2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007 р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк») та третьою особою по справі укладено кредитний договір № 0312/1007/98-162, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 на споживчі цілі кредит у розмірі 20 000, 00 доларів США зі сплатою 11,9% річних строком до 29.10.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.05.2008 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем укладено договір поруки № 0312/1007/98-162-П-1 (а. с. 10), за умовами якого відповідач поручається за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 0312/1007/98-162 від 30.10.2007 року.

25.05.2012 року АТ «Сведбанк» передано позивачу ПАТ «Дельта банк» право вимоги за кредитними зобовязаннями (а.с. 25 - 33).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, через невиконання ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань виникла заборгованість, яка, станом на 28.07.2015 року у гривневому еквіваленті складає 181 648, 88 грн., з яких 170 998, 32 грн. - сума заборгованості за кредитом, 10 650, 56 - сума заборгованості за відсотками (а. с. 9-10).

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В постанові Верховного суду України у справі № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 3.1 кредитного договору № 0312/1007/98-162 вказує, що позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом в порядку, передбаченому цим договором. Після отримання кредиту відповідно до умов п. 2.3. цього договору позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом у сумах та строки, що визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невідємною частиною договору (а. с. 5).

Додаток № 1 до кредитного договору № 0312/1007/98-162 містить вимогу про погашення кредитної заборгованості частинами, кожну з яких належить сплачувати раз на місяць, без привязки до конкретного числа місяця (а. с. 8).

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором кредиту № 0312/1007/98-162 від 30.10.2007 року, позичальник припинив виконувати договірні зобовязання у період з 01.02.2015 по 28.02.2015 року (а. с. 118). Оскільки Додаток № 1 до кредитного договору № 0312/1007/98-162 не містить вимоги внесення платежів до конкретного числа місяця, останнім днем належного виконання договірного зобовязання було 28.02.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Починаючи з 01.03.2015 року, позичальник є таким, що порушив зобовязання за кредитним договором № 0312/1007/98-162 від 30.10.2007 року.

Позивач просить про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) (а. с. 4).

Положеннями частин першої, другої статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пункт 10 договору поруки № 0312/1007/98-162-П-1 містить положення, згідно якого строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням (а. с. 10).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного виконання позичальником або поручителем своїх обовязків не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Викладене повністю кореспондує правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Договірне зобовязання було порушено позичальником ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) 01.03.2015 року, і саме з цієї дати починається перебіг шестимісячного строку для предявлення до поручителя вимоги про виконання ним зобовязання за договором поруки в судовому порядку.

Позивач звернувся з позовом до суду 08.09.2015 року (а. с. 1).

Виходячи з наведеного, позивач звернувся з позовом до поручителя з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити, оскільки на момент звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя порука є припиненою.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.192, 251, 509, 525, 526, 530, 533, 541, 554, 559, 611, 612, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, постановою Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 197, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) «про стягнення заборгованості за кредитним договором» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Івченко Т. П.