ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4017/16-ц
провадження № 2/753/3462/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливим обставинами , навчанням та лікуванням, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливим обставинами , навчанням та лікуванням.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що з відповідачем перебували у шлюбі з 03 березня 2000 року по 09 лютого 2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 усунувся від виконання обов»язків по вихованню та утриманню дітей, не цікавиться їх життям та станом здоров'я, не надає ніякої матеріальної допомоги.

У березні 2015 року син ОСОБА_4 почав скаржитися на значне погіршення зору.

25 березня 2015 року його було обстежено у центрі офтальмології і естетичної медицини АІЛАЗ по Проспекту Бажана, 12-А в м. Києві. Встановлено діагноз: вторинна розбіжна косоокість з вертикальним компонентом, змішаний астигматизм та рекомендовано оперативне лікування і проходження курсу апаратного лікування. За проведення обстеження нею було сплачено 1 370 гривень.

16 квітня 2015 року при підготовці до операції ОСОБА_4 здав всі необхідні аналізи. За вказані дослідження нею було сплачено 260 грн.

22 квітня 2015 року сину ОСОБА_4 було проведено операцію на правому оці по усуненню вторинної розбіжної косоокості. За проведення операції нею було сплачено 8 900 грн.

У травні 2015 року ОСОБА_4 пройшов 10 сеансів апаратного лікування ампліопії косозорості і розвитку бінокулярного зору, за що нею було сплачено 2 560 грн.

08 вересня 2015 року син ОСОБА_4 захворів на гостру вірусну інфекцію (реніт). На його лікування нею було витрачено 708, 36 грн.

На початку вересня 2015 року вона зверталася до ОСОБА_3 з проханням відшкодувати їй половину понесених витрат на лікування сина ОСОБА_4, але він до цього віднісся байдуже.

16 вересня 2015 року вона звернулася із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі.

25 листопада 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено рішення -стягнуто на її користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у твердій грошовій сумі 1455 грн. на кожного щомісячно, але не менше, аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2015 року і до їх повноліття. Судом також допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць на кожну дитину.

Рішення суду набрало законної сили 20 січня 2016. року, але відповідач рішення суду навмисно не виконує.

03 лютого 2016 року до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції нею подано документи про примусове стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до консультативного висновку центру офтальмології і естетичної медицини AIJIA3 від 14 вересня 2015 року син ОСОБА_4 у зв'язку із захворюванням очей потребує обов'язкового обстеження через кожні 6 місяців та проведенням курсів апаратного лікування 2 рази на рік.

Відповідач до вказаних обставин віднісся байдуже, а у неї не було достатніх коштів для виконання рекомендації лікарів.

З 2013 року діти навчаються у гімназії «Київська Русь» по вул. Гмирі, 2-В в м. Києві.

14 вересня 2015 року та 14 січня 2016 року нею були сплачені благодійні внески у фонд вказаної гімназії на загальну суму 800 грн

14 грудня 2015 року для навчання дітей нею було куплено обладнання для комп»ютера на суму 4 455 грн.

Відповідно до консультативного висновку центру офтальмології і естетичної медицини AIJIA3 від 11 лютого 2016 року син ОСОБА_4 у зв'язку із захворюванням очей потребує оперативного лікування косоокості на лівому оці, апаратне лікування через кожні З місяці та вітамінотерапію.

11 лютого 2016 року нею була проведена оплата десяти сеансів апаратного лікування на Сінаптафорі у сумі 1000 грн.

15 лютого 2016 року за рекомендацією лікарів вона купила сину ОСОБА_4 вітаміни Візівіт на суму 226,35 грн.

22 лютого 2016 року 2015 року син ОСОБА_4 захворів на ГРВІ. На його лікування нею було витрачено 568,80 грн.

Зазначені обставини і змусили її звернутися з позовом до суду.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку приймати участь у додаткових витратах на лікування сина ОСОБА_4.

Загалом для лікування сина ОСОБА_4 та для навчання дітей нею було витрачено 20 тисяч 853 грн.

Половина понесених нею вказаних витрат становить 10 426, 50 грн., а отже просить стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва, на її користь понесені нею додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та для навчання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 10 426,50 грн.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовних вимогах.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами відмовити в повному обсязі, пояснивши суду, що він з позивачкою проживають в одній квартирі та вели спільне господарство до подачі позивачкою позовної заяви про стягнення аліментів. Враховуючи це, він регулярно надавав грошові кошти на потреби спільних дітей, в тому числі на лікування без конкретних з'ясувань на що ці кошти будуть потрачені.

16 вересня 2015 р. (після проведення лікування його сина ОСОБА_4) його колишня дружина подала проти нього позовну заяву про стягнення аліментів, в якому зазначила, що я не ніс будь - яких витрат на лікування своїх дітей, що не відповідає дійсності.

Після подання даної позовної заяви він вирішив перевірити скільки коштує операція по проведенню операції по усуненню вторинної розбіжної косоокості за яку він заплатив необхідні грошові кошти.

За результатами аналізу виявилось, що, так як його син являється киянином, то для нього ця операція та лікування є безкоштовними.

Це підтверджується наступними нормативно - правовими актами:

1.Рішенням Київської міської ради від 17.02.2011р. № 19/5406 «Про затвердження міської цільової програми "Турбота. Назустріч киянам" на 2011-2015 року».

2.Розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації):

від 15.06.2011р. № 981 «Про підготовчі роботи з впровадження в м. Києві «Картка киянина»;

від 29.07.2011р. № 1344 «Про затвердження переліку заходів з впровадження системи «Картка киянина»;

від 14.09.2011р. № 1670 «Про впровадження пілотного проекту системи «Картка киянина».

Крім цього, серед багатьох клінік, він знайшов клініку де така ж сама операція та лікування коштують значно дешевше:

Київський центр терапії та мікрохірургії ока (м. Київ, бул. Перова, 26-Б, тел. 044-542-12-12, веб - сайт: kctg.com.ua). В даному центрі така ж сама операції та лікування коштує 1 500 грн. - 2 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачка не обачно розпорядилась їх спільними грошовими коштами та заплатила досить велику суму грошових коштів на лікування їх спільної дитини при можливості зробити те ж саме безкоштовно або за меншу суму.

На даний час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі через хворобу, яку він до цих пір лікує, починаючи з вересня 2014 р. З цього приводу необхідно зазначити, що починаючи з вересня 2014 року він вимушений їздити через кожні півтора - два місяці на двох - трьох тижневі курси поетапного лікування в Дніпропетровську область, яке триває до цих пір і поки що не відомо коли воно закінчиться .

Лікування позбавляє його можливості працювати, враховуючи те, що для лікування йому необхідно їздити в Дніпропетровську область. Лікування саме в Дніпропетровській області обумовлене значно нижчою ціною аніж аналогічне лікування у м. Києві.

Крім цього, у нього не було доходу за період з 01.01.2014 р. по 31.12. 2015 року.

Через обставини, які зазначені вище він до цих пір не працевлаштований.

Деякі зазначені Позивачем видатки не мають жодного відношення до лікування дитини.

Позивачем в обґрунтування своїх витрат на лікування їх спільної дитини до позовної заяви було прикріплено товарний чек № 3109828 від 14.12. 2015 року та товарний чек № 3110043 від 14.12.2015 p., які підтверджують купівлю комп'ютерної мишки, вартістю 1 248 грн. 00 коп., багатофункціонального приладу, вартістю 3 206 грн. 00 коп., та кабелів, вартістю 1 грн. 00 коп. З цього приводу необхідно зазначити, що дані витрати не маютьжодного відношення до лікування їх спільної дитини з Позивачем. При цьому, позивачка не обачно хоче з нього стягнути дані витрати, знаючи його скрутний матеріальний стан на сьогоднішній день.

Крім цього, розміри деяких чеків, доданих до Позовної заяви не співпадають з виставленими рахунками. а тому з цих підстав і просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 8 Закону України « Про охорону дитинства » передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст.12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів » № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами ( розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо ), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що сторони з 03 березня 2003 року по 09.02. 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований у Відділ реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 73 , шлюб було розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року ( а.с.6; 11). Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.7-8).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у твердій грошовій сумі 1455 грн. на кожного щомісячно, але не менше, аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2015 року і до їх повноліття. Судом також допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць на кожну дитину ( а.с.32-35).

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Посилання позивача на те, що до додаткових витрат відноситься витрати на обстеження на консультації у центрі офтальмології і естетичної медицини АІЛАЗ по Проспекту Бажана, 12-А в м. Києві, на лікування гострої вірусної інфекції (реніт), на навчання у гімназії «Київська Русь» по вул. Гмирі, 2-В в м. Києві, оплату благодійних внесків у фонд вказаної гімназії, оплати половини послуг на консультації та апаратне лікування на Сінаптафорі, витрати на обладнання для комп»ютера, ліки на лікування ГРВІ, придбання вітамінів , не можуть бути віднесеними до додаткових витрат оскільки не є тими обставинами , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а також той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Разом з тим, як вбачається із пояснень відповідача та не спростовувалося позивачкою у судовому засіданні, до подачі позову позивачкою про стягнення аліментів, відповідач регулярно надавав грошові кошти на потреби спільних дітей, в тому числі на лікування, операцію сину, апаратне лікування ампліопії косозорості і розвитку бінокулярного зору.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача в частині стягнення додаткових витрат на здійснення благодійних внесків , а також оплати половини послуг на консультації та апаратне лікування на Сінаптафорі, витрати на обстеження на консультації у центрі офтальмології і естетичної медицини АІЛАЗ по Проспекту Бажана, 12-А в м. Києві, , витрат на навчання необґрунтованими, оскільки дане питання щодо визначення місця навчання, лікування та його вартості попередньо не було узгоджено з відповідачем, а вирішено позивачем одноособово. Крім того, вказані додаткові витрати не є особливою обставиною щодо розвитку здібностей в розумінні ст. 185 СК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову .

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (ст.3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»).

Благодійні внески не є формою оплати за навчання неповнолітніх дітей, позивачкою , а є формою добровільного внеску на розвиток навчального закладу.

Разом з тим відповідач посилаючись на відсутність можливості брати участь у додаткових витратах через необхідність лікування після травми 06.10. 2014 року , посттравматичний артрозо-артрит лівого г/стопного суглобу, гострий евстахліт зліва, що підтверджується висновком ЛКК № 1867 від 16.12. 2015 року та довідкою КУ " Центру первинної медико- санітарної допомоги № 5" КМР від 16.12. 2015 року, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків про те, що відповідач ОСОБА_3 в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної фіскальної служби України відсутні відомості про доходи за період з 01.01. 2014 року по 31. 12. 2015 рік.

З цього при воду необхідно зазначити, що починаючи з вересня 2014 року відповідач вимушений їздити через кожні півтора - два місяці на дво- трьох тижневі курси поетапного лікування в Дніпропетровську область, яке триває до цих пір, вказаний факт не спростовує і сама позивачка.

Разом з тим має заборгованість по аліментам.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

З урахуванням встановлених фактичних обставин та майнового становища відповідача, суд вважає доведеним відсутність у відповідача можливості брати участь у додаткових витратах.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

З огляду на вказані вище вимоги Закону, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину.

Такими обставинами, на думку суду, можуть бути несподіване захворювання, для лікування якого необхідна значна сума коштів, нещасний випадок, а також необхідність розвитку здібностей дитини, яка їх має, зокрема, до музики, до спорту, тощо.

Саме такі обставини можуть вважатись особливими, їх понесення будь-яким з батьків зумовлює участь іншого в оплаті цих витрат.

Суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов'язковою не є.

Саме до таких витрат суд в даній справі відносить витрати позивачки, понесені нею за придбання для дитини комп"ютерного обладнання, вітамінів, ліків при захворюванні ГРВІ, та інших речей, придбаних для дитини, оскільки витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_4 батьки понесли спільно, водночас, оскільки ОСОБА_4 являється киянином, то для нього ця операція та лікування є безкоштовними.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав вважати, що витрати, що понесені позивачкою, зумовлені будь-якими особливими обставинами, що кореспондує обов'язок відповідача по оплаті їх частини у відповідності до вимог ст.185 СК України, у зв'язку з чим приймає рішення про відмову у задоволенні позову .

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 157, 180, 181, 182, 185, 187, 192 Сімейного кодексу України, Законом України " Про охорону дитинства ", п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » № 3 від 15 травня 2006 року, ст. 18 Конвенції про захист прав дитини і керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88 209, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливим обставинами , навчанням та лікуванням , відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК