АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Цифрал» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що між ПАТ ОСОБА_3 Дніпро та приватним підприємством Цифрал 09 червня 2011 року був укладений кредитний договір № 090611-О, за умовами якого банк надав, а приватне підприємство Цифрал отримало кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності, в тому числі на поповнення обігових коштів, з лімітом кредитування у сумі 100 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 19% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 01 квітня 2012 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 09 червня 2011 року між ПАТ ОСОБА_3 Дніпро та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 090611-П, за умовами якого останній поручився перед банком відповідати за виконання приватним підприємством Цифрал взятих на себе кредитних зобовязань. У звязку з неналежним виконанням позичальником приватним підприємством Цифрал кредитних зобовязань за кредитним договором № 090611-О від 09 червня 2011 року наявна заборгованість перед кредитором у сумі 31 100,41 грн., яку представник ПАТ ОСОБА_3 Дніпро просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року позовні вимоги позивача задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, приватного підприємства Цифрал на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Дніпро заборгованість за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року в сумі 31 100 (тридцять одну тисячу сто) грн.41 коп., яка складається з 15 681,03 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6 738,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2 088,07 грн. суми 3-х % річних за несвоєчасну сплату кредиту, 209,46 грн. суми 3-х% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків, 2 815,28 грн. заборгованості суми пені за несвоєчасне погашення часток кредиту, 863,29 грн. заборгованості суми пені за несвоєчасне погашення нарахованих процентів, 2 705,10 грн. заборгованості суми інфляції за кредитом.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ ОСОБА_3 Дніпро та приватним підприємством Цифрал 09 червня 2011 року був укладений договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О, за умовами якого банк надав, а ПП Цифрал отримало кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності, в тому числі на поповнення обігових коштів, з лімітом кредитування у сумі 100 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 19% річних (у разі прострочення повернення кредиту 24% річних) та кінцевим терміном повернення кредиту до 01 квітня 2012 року (а. с. 7-11).

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 09 червня 2011 року між ПАТ ОСОБА_3 Дніпро та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 090611-П, за умовами якого останній поручився перед банком відповідати за виконання приватним підприємством Цифрал взятих на себе кредитних зобовязань. Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 17-19).

08 грудня 2011 року між позивачем та ПП «Цифрал» був укладений договір № 081211 про зміну Договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт №090611-О від 09 червня 2011 року, відповідно до якого розмір ліміту кредитування був встановлений у 95 000,00 грн., плата за користування кредитними ресурсами була встановлена у розмірі 23% річних, у разі прострочення повернення кредиту 28% річних та строком повернення не пізніше 01 лютого 2012 року (а. с. 10).

Договором № 010212 від 02 лютого 2012 року про зміну Договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року був змінений розмір ліміту овердрафту 75 000,00 грн., строк повернення - не пізніше 01 квітня 2012 включно (а. с. 11).

Відповідними додатковими договорами, укладеними між позивачем та ОСОБА_2, до договору поруки № 090611-П від 09 червня 2011 року були внесені зміни до договору поруки згідно із змінами договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року (а. с. 18, 19).

Зобовязання за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року в частині повернення суми кредиту та щомісячної сплати відсотків за використання кредиту не виконані належним чином, у звязку з чим станом на 27 жовтня 2014 року виникла заборгованість у сумі 31 100,41 гривень. Дана заборгованість складається з: 15 681,03 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6 738,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2 088,07 грн. суми 3-х % річних за несвоєчасну сплату кредиту, 209,46 грн. суми 3-х% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків, 2 815,28 грн. заборгованості суми пені за несвоєчасне погашення часток кредиту, 863,29 грн. заборгованості суми пені за несвоєчасне погашення нарахованих процентів, 2 705,10 грн. заборгованості суми інфляції за кредитом. Зазначені обставини підтверджуються копією розрахунку заборгованості (а. с. 12-16).

14 травня 2012 року на адресу відповідача була направлена досудова вимога щодо повернення кредитної заборгованості.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що в даному випадку порука припинена, тому відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України, не підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором з поручителя, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині з наступних підстав.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1006цс16.

Згідно п. 6.2 договору поруки № 090611-П від 09.06.2011 року, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років, з моменту настання строку виконання зобовязань за кредитним договором, не висуне вимогу до поручителя/а.с. 17/.

Отже, строк припиняння поруки встановлений в договорі поруки.

Пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання трирічного строку виконання зобов'язання, встановлений п. 4.1 договору від 09 червня 2011 року про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О, тобто з 08.12.2011 року/а.с. 7 зв./.

Відповідно до договору від 08.12.2011 року №081211 про зміну Договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року, був змінений розмір ліміту овердрафту, строком повернення кредитних коштів встановлений не пізніше 01 лютого 2012 року (а. с. 10).

Відповідно до договору від 02.02.2012 року № 010212 від 02 лютого 2012 року про зміну Договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року був змінений розмір ліміту овердрафту 75 000,00 грн., строк повернення - не пізніше 01 квітня 2012 включно (а. с. 11).

Позивач звернувся до суду з даним позовом 07.11.2014 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого п.6.2 договору поруки /а.с.2/.

Тому, колегія суддів вважає, що безперечно підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з: 15 681,03 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6 738,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що суд безпідставно стягнув пеню за прострочення зобовязань за кредитом в порушення вимог п. 6 ст. 232 ГК України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення банку з позовом до суду зобов'язання за договором про надання кредитної лінії не виконане, тому суд обґрунтовано стягнув пеню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув пеню за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року, оскільки банк звернувся з позовом в листопаді 2014 року.

Отже, апеляційний суд, враховуючи зазначені обставини, прийшов о висновку про зміну розміру стягненої пені, стягнувши її за період з 07 листопада 2013 року в розмірі згідно наданого банком розрахунку за прострочення сплати кредиту 2748,25 грн., за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 834,67 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги, що банк при наданні розрахунків не брав повний період з дефляцією, а лише тільки місяці, в яких була інфляція, у звязку з чим стягнені інфляційні витрати підлягають зменшенню з 2705,10 грн. до 2495,87 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що суд безпідставно застосував ст.. 625 ЦК України та стягнув 3-х% річних та суми інфляції, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Однак, судом першої інстанції не було враховано те, що Кредитним договором встановлено підвищення процентної ставки за користування простроченою частиною заборгованості. Так, відповідно до умов Кредитного Договору та додаткових угод до нього від 08.12.2011 року та від 02.02.2012 року у разі прострочення виконання зобов»язань за Кредитним договором позичальнику нараховуються відсотки на прострочену частину заборгованості у розмірі 24% річних (при виконанні зобов»язань 19% річних) редакція діяла до 08.12.2011 року; з 08.12.2011 року позичальнику нараховуються відсотки на прострочену частину заборгованості у розмірі 28% річних (при виконанні зобов»язань 23% річних).

У зв»язку з тим, що Кредитним договором у разі прострочення виконання грошового зобов»язання щодо сплати кредиту передбачено нарахування процентів у подвійному розмірі, колегія суддів вважає, що положення ч.2 ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані, а тому не підлягають стягненню з відповідача 2 088,07 грн. суми 3-х % річних за несвоєчасну сплату кредиту та 209,46 грн. суми 3-х% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у зазначеній частині підлягає скасуванню та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту та суми 3-х% річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків.

Що стосується позовних вимог Банку до Приватного підприємства «Цифрал», то вказані вимоги не підлягають задоволенню в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги до Приватного підприємства «Цифрал», в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України провадження у справі слід закрити, повідомивши позивача, про те, що він може звернутись за захистом своїх прав до Приватного підприємства «Цифрал» про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку господарського судочинства.

Враховуючи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок повернення сплаченого судового збору підлягає стягненню сума судових витрат, пропорційно до задоволеної частини вимог, в сумі 311,04 грн.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» заборгованість за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 090611-О від 09 червня 2011 року в сумі 28498,00 грн., яка складається з 15681,03 грн - заборгованості за тілом кредиту, 6 738,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2748,25 грн. заборгованості суми пені за несвоєчасне погашення часток кредиту, 834,67 грн. заборгованості суми пені за несвоєчасне погашення нарахованих процентів, 2495,87 грн. суми інфляції заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 311,04 грн.

У іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» - відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Дніпро» до Приватного підприємства «Цифрал» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_4