Справа № 569/6396/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

секретар - Левчук Д.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Тарасюка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати недійсним іпотечний договір № К-2004141/S від 08 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Літвіновим А.В. за реєстровим номером №1374.

Позов мотивовано тим, що з 08 листопада 2010 року між ним та відповідачем було укладено вказаний іпотечний договір, яким забезпечено виконання власних кредитних зобов'язань за договором кредиту №К-2004141 від 08.11.2010 р. перед ПАТ «Дельта Банк». Однак, з укладеним іпотечним договором, позивач не згідний, оскільки вважає його таким що не відповідає вимогам закону та суперечить правовій позиції Верховного суду України.

Вказує, що згідно пунктом 2 абз. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що однією із обов'язкових умов іпотечного договору є зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Вказана вимога закону, також продубльована і в ч. 1 ст. 585 ЦК України, згідно якої у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подасться опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Вважає, що оспорюваний договір, положенням цього пункту 2 абз. 1 ст. 1 8 Закону України «Про іпотеку» та ч. 1 ст. 585 ЦК України не відповідає, оскільки в жодному із пунктів іпотечного договору, не міститься строку і порядку виконання «Зобов'язання» за цим договором, дається лише формальне визначення цього терміну, але без чіткого визначення його часових характеристик (граничного строку дії, тощо). Посилаючись на ст. 203 та ст.215 ЦК України, вважає, оспорюваний ним договір може бути визнаний судом недійним, оскільки його зміст не відповідає обов'язковим вимогам, як Закону України «Про іпотеку», так і вимогам ЦК України. Також вказує, на його думку, на інші порушення, які містяться в оспорюваному договорі, а саме - відсутність чіткого визначення строку припинення дії іпотеки, оскільки посилання на повне виконання основного зобов'язання не є подією, яка повинна неминуче настати, а швидше є подією, можливість настання якої є ймовірною, тобто не відповідає закріпленому в нормі критерію «неминучості». Тому, вважає, в розумінні приписів ст. 252 Цивільного кодексу України посилання на повне виконання зобов'язання в обґрунтування строку дії договору не є ні строком, ні терміном. А відтак, умова договору (в тому числі іпотечного) про його дію до повного виконання забезпеченого зобов'язання не є встановленням сторонами строку дії даного договору. Також вказує, що він є фізичною особою-підприємцем, а тому є суб'єктом господарювання, і укладаючи кредитний договір, забезпеченням якого і слугує спірний іпотечний договір, він діяв виключно в інтересах провадження власної господарської діяльності, як фізична особа-підприємець, про що безпосередньо міститься згадка в кредитному договорі. Сам предмет іпотеки є нерухомим майном комерційного призначення, яке використовується позивачем для отримання доходу внаслідок здійснення підприємницької діяльності. А тому, правовідносини сторін за іпотечним договором підпадають під регулювання Господарського кодексу України, оскільки, сторони укладаючи кредитний договір та забезпечувальний за ним договір, фактично уклали господарський договір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю з підстав наведених в позовній заяві, просив його задоволити та визнати недійсним іпотечний договір № К-2004141/S від 08 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Літвіновим А.В. за реєстровим номером №1374.

Представник відповідача Тарасюк Ю.М. заперечив проти задоволення позову, подав суду письмові заперечення, які в судовому засіданні повністю підтримав та суду пояснив, що оспорюваний іпотечний договір містить всі істотні умови, в п.1.2 - зазначеного зобов'язанням, яке забезпечено укладеним іпотечним договором, а в п. 10.1 вказано строк його дії. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №К-2004141.

08 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №К-2004141/S-1 (далі-іпотечний договір) з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з вказаного вище кредитного договору.

Згідно п.2.1. іпотечного договору ОСОБА_3 передає, а ПАТ «Дельта Банк» приймає в іпотеку, в порядку і на умовах визначених цим договором нерухоме майно: торговий центр, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2 285,4 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 25 грудня 2007 року Виконавчим комітетом Рівненської міської ради на підставі розпорядження міського голови м.Рівне №2361-р від 24.12.2007 року. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.12.2007 року за реєстраційним номером 21580827 про що зроблено запис за №232-3952 в книгу 20 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17202788 виданого 25.12.2007 року Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації».

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1)для іпотекодавця та іпотекодержателя -

а) юридичних осіб відомості про:

-для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

- для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу,де зареєстровано особу;

б) для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

- для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

- для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 2.1. іпотечного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно.

Відповідно до п. 1.1. та п.1.2. іпотечного договору: кредитний договір - договір кредиту № К-2004141, що укладений 08 листопада 2010 року між іпотеко держателем (кредитор) та іпотекодавцем (позичальник), а також усі додаткові правочини (договори) до нього, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання. Зобов'язання - зобов'язання позичальника, що випливають з кредитного договору, а також зобов'язання іпотекодавця, що випливають з цього договору, в тому числі: повернути іпотекодержателю кредит і розмірі 10612767 грн. у строки (терміни) та на умовах, зазначених у кредитному договорі та додаткових договорах до кредитного договору, що можуть бути укладені у майбутньому; сплати іпотеко держателю проценти за користування кредитом у розмірі у строки (термін) та на умовах, визначених у кредитному договорі та додаткових договорах до кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому та ін.

Згідно п. 10.1 іпотечного договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами договору, скріплення його печаткою іпотекодержателя та його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору та іпотекодавцем за цим договором.

Отже, іпотека між сторонами по справі виникла на підставі договору іпотеки № К-2004141/S-1 від 08 листопада 2010 року. Вказаний договір є похідним від основного зобов'язання, передбаченого договором кредиту № К-2004141 від 08 листопада 2010 року, що відповідає вимогам, передбаченим ст. 3 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, вказаними вище пунктами договору 1.1, 1.2., 10.1 вказано істотні умови іпотечного договору, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», а також строк його дії, про відсутність яких зазначає позивач.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Позивач в обґрунтування позову посилається на недотримання відповідачем ч. 1 ст. 203 ЦК України (зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства) як на підставу, визнання іпотечного договору недійсним.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозицією однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акценту) другою стороною.

Зазначене дає можливість зробити суду висновок, хоча сторони при його укладанні не досягли згоди по істотним умовам договору, як строк його дії, суб'єктивний склад сторін договору та їх правовий статус у правовідносинах, що свідчить про неукладеність іпотечного договору, однак суду не має підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до правової позиції Верховного суду України, неукладений договір не породжує для сторін жодних правових наслідків.

Також позивачем вказано, що даний спір підсудний господарському суду, оскільки він є фізичною-особою підприємцем, і укладаючи договір кредиту та іпотечний договір діяв як суб'єкт господарювання.

Суд, вважає вказану обставину, необґрунтованою, оскільки спірний іпотечний договір був укладений між юридичною особою - ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою - ОСОБА_3, а тому, відповідно до ст. 15 ЦПК України, підвідомчий суду загальною юрисдикції.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60, 82, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним іпотечного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 29 липня 2016 року.

Суддя : Харечко С.П.