АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:667/8074/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Прохоренко В.В.
Номер провадження: 22-ц/791/1261/16 Доповідач - Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів: Полікарпової О.М., Прокопчук Л.П.,

секретар - Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта»

на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземного транспорту, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 04 листопада 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем M88AM MAXIMA, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Перекопській зі сторони вул. Кременчуцької у напрямку вул. Чекістів на перехресті з вул. Дружби, здійснив наїзд на пішохода - неповнолітню ОСОБА_3, яка по регульованому пішохідному переходу на заборонений сигнал світлофора перебігала проїзну частину вул. Перекопської у напрямку з права наліво відносно руху автомобіля. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_3 внаслідок ДПТ отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров'я. За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження та у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, ОСОБА_2 вказала, що відповідач як володілець наземного транспорту, повинен нести цивільно-правову відповідальність і відшкодувати матеріальну шкоду, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент здійснення ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК» «Оранта»).

У зв'язку з чим, позивачка звернулась до Херсонської обласної дирекції ПАТ «НАСК» «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, однак ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі відсутності правових підстав та вини позивачки в ДТП.

ОСОБА_2 зазначила, що понесла матеріальні витрати на лікування та придбання одягу ОСОБА_3, які склали 5995 грн. Також згідно виписки амбулаторної карти, потерпілій необхідно двічі на рік проходити санаторно-профілактичне лікування, яке вона не пройшла, оскільки ПАТ «НАСК» «Оранта» не виплатило страхове відшкодування та ОСОБА_2 не має коштів на вказане лікування. У зв'язку з цим, позивачка вказала, що зазнала моральних страждань та визначила розмір моральної шкоди, виходячи з того, що один день лікування у санаторно-лікувальних установах становить 502,67 грн., курс реабілітації складає 42 дні, а тому загальна вартість курсу складає 21 084 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь 5 995 грн. матеріальної та 21 084 грн. моральної шкоди.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на вину потерпілої у ДТП, а також на те, що належним відповідачем по справі є ПАТ«НАСК» «Оранта».

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ«НАСК» «Оранта» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 812 грн. та стягнуто з ПАТ«НАСК» «Оранта» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. У решті позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК» «Оранта», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині стягнення коштів з ПАТ «НАСК» «Оранта», просило скасувати рішення суду в частині стягнення з ПАТ «НАСК» «Оранта» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 812 грн. та судового збору в дохід держави в сумі 487,20 грн., та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ«НАСК» «Оранта» та ОСОБА_4 17 липня 2014 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчується полісом № АІ/1728225 (а.с.16).

14 листопада 2014 року на перехресті вул. Перекопська/Дружби в м. Херсоні відбулась ДТП за участю пішохода ОСОБА_3 та транспортного засобу «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 331 від 21 січня 2015 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров'я (а.с. 34).

Згідно постанови слідчого ВР ДТП СУ МВС України в Херсонській області від 27 січня 2015 року кримінальне провадження № 0000646 від 15 листопада 2014 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали порушення вимог Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_3, а саме п.4.9., 8.7.3. Правил (а.с. 32-33).

Заслухавши доповідача, вислухавши сторони, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «НАСК» «Оранта» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «НАСК» «Оранта» про те, що потерпіла є винною в ДТП і у відповідності з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, керуючий транспортним засобом «Nissan Maxima», реєстраційним номером НОМЕР_1 ОСОБА_4 застрахував вказаний автомобіль у ПАТ «НАСК» «Оранта».

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Саме тому вказаний автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова) з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Абзацами 1,2 п. 7. Постанови закріплено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

У даному випадку дії потерпілої можна кваліфікувати як грубу необережність, яка відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки.

Згідно абз. 1 п. 16 Постанови відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Саме тому зі страховика підлягає стягненню на користь позивача відповідні розмірі матеріальної та моральної шкоди.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПАТ «НАСК» «Оранта», то стягненню підлягає сума матеріальних збитків, отриманих потерпілою.

Надані позивачкою документально підтверджені докази витрат на лікування (а.с.57,59), сума яких вираховувалась в залежності від призначень лікаря, вказаних у виписці з медичної картки стаціонарного хворого № 168973 (а.с.66-67) та № 171064 (а.с. 68), та постраждалого верхнього одягу від ДТП, сума якого підтверджена документально (а.с.60), свідчать, що загальний розмір, понесених ОСОБА_2 витрат становить 2089 гривень 03 копійки. Тому вказана сума підлягає відшкодуванню в рахунок матеріальної шкоди.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням суду першої інстанції підставою відмови у задоволенні позову є те, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди пов'язані з витратами на санаторно-курортне лікування є витратами матеріального характеру, однак скаржник так не вважає.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Також відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Враховуючи те, що страхова сума (ліміт відповідальності на одного потерпілого) у полісі № АІ/1728225 зазначена у розмірі 100 000 грн., тому стягненню зі страховика підлягає сума в розмірі 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки було доведено, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я, малолітня ОСОБА_3 зазнала страждань, а її мати дуже хвилювалась, що відсутність у багодітної сім'ї коштів на реабілітацію доньки після ДТП, призведе до довготривалого процесу лікування, порушиться звичайний ритм життя доньки.

З огляду на зазначене, відповідно до положень ст. 309 ЦПК України колегія суддів змінює та скасовує в частині рішення суду першої інстанції на підставі порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому з ПАТ «НАСК» «Оранта» підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 601,88 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 22, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1187, 1193 ЦК України, ст. 303, п. 2,3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 березня 2016 рокув частині стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкодита в частині відшкодування судових витрат змінити. Скасувати вказане рішення в частині відмови в стягненні коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

Збільшити суму стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з 812 гривень до суми в розмірі 2089 (дві тисячі вісімдесят дев'ять) гривень 03 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» на користь держави судовий збір у розмірі 601 (шістсот одна) гривня 88 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: О.М. Полікарпова

Л.П. Прокопчук