Дата документу 26.07.2016
Справа №320/4636/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, за участю заінтересованих осіб: Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області, Мелітопольської міської державної нотаріальної контори,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просить встановити факт смерті його племінниці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Євпаторія, Автономної Республіки Крим.

Заява обґрунтовується тим, що померла ОСОБА_2 була донькою його рідної сестри - ОСОБА_3, яка після укладення шлюбу змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Факт родинних відносин між ним та його сестрою підтверджується копією свідоцтва про народження та архівною довідкою з Державного архіву Херсонської області. Його рідна сестра ОСОБА_4 (в дівоцтві ОСОБА_4) та її чоловік - батько померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_5 померли. У шлюбних відносинах племінниця заявника не перебувала, дітей не мала, у зв'язку з чим він є єдиним родичем, який залишився після її смерті та єдиним спадкоємцем. Він звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області з заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_2, про що надав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, виданого Євпаторійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Однак, в реєстрації смерті його племінниці йому було відмовлено, оскільки ним були подані документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства України. Надати саме такі документи він не може, оскільки його племінниця померла на тимчасово окупованій території України, тому він змушений звернутись до суду з відповідною заявою.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні заяви в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заперечень по справі немає.

Представник заінтересованої особи - Мелітопольської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, з рішенням суду згодна.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв заявника та заінтересованих осіб про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України за місцем проживання (перебування) заявника.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 народилась ОСОБА_3, батьками якої були: батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_7 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_2 (а.с.5).

Батьками ОСОБА_1 були: батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_7, що підтверджується копією архівної довідки №05-16/Г-383 (а.с.11).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 01 червня 2016 року ОСОБА_3 після укладення шлюбу 20 червня 1947 року змінила своє прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» (а.с.9).

Таким чином, аналізуючи вказані документи, судом встановлено родинні зв'язки ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які є рідними братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 в с. Полянівка Мелітопольського району Запорізької область, батьками якої були: батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12).

Таким чином, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Євпаторія, Автономної Республіки Крим померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видане Євпаторійським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с.6).

Батьки померлої ОСОБА_2 померли, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть НОМЕР_3, НОМЕР_4 (а.с.13-14).

Згідно з п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З метою реєстрації смерті ОСОБА_2 заявник звернувся до Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак у реєстрації смерті племінниці йому було відмовлено, оскільки ним не були надані встановленого зразка документи, які підтверджують факт смерті.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого.

Судом встановлено, що Мелітопольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив ОСОБА_1 у реєстрації факту смерті його племінниці ОСОБА_8 у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, глави ІІІ Державної реєстрації актів цивільного стану, ч.5 Державної реєстрації смерті, оскільки ним не було надано лікарського свідоцтва про смерть (форми 106/о), яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Вказана обставина підтверджується відповіддю Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 26 липня 2016 року №2/13/05/1-06-100.

Крім того, доказів того, що у ОСОБА_2 є інші родичі, окрім рідного дядька ОСОБА_1, в матеріалах справи немає, а отже до суду звернулась особа, яка є спадкоємцем померлої, та яка позбавлена можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї рідної племінниці.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території.

Встановлення даного факту породжує правові наслідки, а саме відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті відкривається спадщина після померлої, що надає заявнику право на спадкування після померлої племінниці, а тому даний факт є фактом, що має юридичне значення.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті своєї племінниці, в зв'язку з чим реєстрація смерті не можлива без відповідного рішення суду.

Таким чином, суд вбачає підстави для повного задоволення заяви, а саме - встановлення факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Полянівка Мелітопольського району Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Євпаторія, Автономної Республіки Крим.

Також з метою захисту прав заявника, суд вважає можливим відповідно до ч.3 ст.257-1 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 234, 256-259 ЦПК України, ст.ст. 13, 18 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, за участю заінтересованих осіб: Мелітопольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області, Мелітопольської міської державної нотаріальної контори - задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Полянівка Мелітопольського району Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Євпаторія, Автономної Республіки Крим.

Рішення підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Суддя: А.В.Сметаніна