Справа № 129/3543/13-ц
Провадження по справі № 2/129/226/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2016 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кравця В.І.

за участю секретаря Килівник Ю.С.

представника сторони адвоката ОСОБА_1,

представника сторони адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позика, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

установив:

11.10.2013 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогами позову до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 27933 грн. 38 коп. та судових втрат на сплату судового збору в сумі 279 грн. 34 коп., на правову допомогу в сумі 500 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між нею та ОСОБА_4 01.04.2008 р. у письмовій формі укладено договір позики грошей на суму 20 000 грн., на підтвердження укладення і виконання договору ОСОБА_4 також написав розписку, зобов'язався повернути борг до 01.04.2011 р., але у визначений строк цих зобов'язань не виконує.

Під час судового розгляду ОСОБА_3, у зв'язку із невиконанням боржником ОСОБА_4 зобовязань, неодноразово збільшувала розмір позовних вимог, просила стягнути борг в сумі 56456 грн. 25 коп., 20000 грн. основна сума боргу, 17858 грн. 64 коп. проценти за користування позикою, 2917 грн. 61 коп. 3% річних, 15680 грн. розмір інфляції та судові витрати.

17.02.2016 року, після скасування заочного рішення у справі, ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним з підстав його нереальності, вказував, що про наявність письмового договору позики від 01.04.2008 року йому стало відомо тільки під час розгляду цієї справи, зазначені в договорі гроші ОСОБА_3 йому не передавала, умови підписання договору він не памятає, розписки про отримання грошей він не складав. Розписка про обовязок повернути ОСОБА_3 борг в сумі 20000 грн. складена ним в Гайсинському райвідділі, під примусом з метою уникнення порушення кримінальної справи, після того як ОСОБА_3 на грунті сімейних сварок з її дочкою звинуватила його в крадіжці грошей і цінностей на суму 20000 грн.

Під час судового розгляду допитана як свідок ОСОБА_3 та її представник просили задовольнити позов у повному обсязі, ОСОБА_3 пояснила, що у неї з відповідачем, який перебував у шлюбі з її дочкою, були складні стосунки, часто виникали суперечки, тому ОСОБА_4 з дочкою вирішили проживати окремо. Для їх переїзду та у звязку з улаштуванням на роботу у Київській області 01.04.2008 року вона позичила ОСОБА_4 20000 грн. Напередодні укладання договору позики ОСОБА_4 написав і передав їй розписку у якій зобовязувався повернути борг протягом трьох років. Для оформлення договору позики 01.04.2008 року вона з дочкою і ОСОБА_4 пішли до приватного нотаріуса в м. Гайсин, де в той час коли друкувався договір вона передала ОСОБА_4 20000 грн., після чого їх запросив нотаріус, запитав чи передані кошти і вони посвідчили складений договір своїми підписами. У звязку із тим, що нотаріус повідомив, що для укладення договору достатньо їх підписів, вона не оплачувала послуги нотаріуса по посвідченню договору, які коштували 600 грн., і нотаріус не вчиняв цих нотаріальних дій, вона сплатила тільки 100 грн. за складання договору.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 заперечувала. Вказувала, що дійсно у березні 2008 року зверталась до Гайсинського РВ УМВС України з заявою з приводу крадіжки грошей, валюти і золотого ланцюжка у її квартирі, в крадіжці вона підозрювала зятя ОСОБА_4 Під час проведення працівниками міліції дій по розгляду її заяви викрадене майно знайшлося і за її заявою було відмовлено у відкритті кримінальної справи. Заперечувала складання ОСОБА_4 розписки про повернення боргу у її присутності під примусом працівників міліції.

У судовому засіданні ОСОБА_4, допитаний як свідок, та його представник заперечували вимоги позову про стягнення боргу та дійсність договору позики укладеного 01.04.2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3

ОСОБА_4, пояснив, що він не позичав грошей в сумі 20000 грн. у ОСОБА_3 і відповідної розписки про отримання коштів не складав. Вказував, що у лютому-березні 2008 року він, перебуваючи у шлюбі з дочкою ОСОБА_3, проживав у належній їй квартирі, між ними часто виникали конфлікти, тому він вирішив змінити місце проживання проти чого була ОСОБА_3 Звільнившись з відділу охорони внутрішніх справ Гайсинського РВ УМВС України він працевлаштувався охоронником у Київській області. За тиждень, по поверненню додому дізнався, що ОСОБА_3 звинувачує його у крадіжці грошей, валюти та золотого ланцюжка. У райвідділі його утримували протягом дня, де він під примусом працівника міліції ОСОБА_5 і ОСОБА_3, написав розписку про зобовязання повернути ОСОБА_3 до 2011 року гроші в сумі 20000 грн., що становить вартість майна, яке нібито було викрадено у ОСОБА_3 і підписав заготовлений надрукований текст договору позики на цю суму, а ОСОБА_3 звернулась з заявою про знайдення викраденого майна і в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги сторін не підлягають задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до змісту позовної заяви та матеріалів справи позивач ОСОБА_3 на підтвердження своїх доводів про те, що 01.04.2008 року в м. Гайсин вона передала в борг ОСОБА_4 20000 грн., а той зобов'язався повернути їх 01.04.2011., надав суду оригінали розписки позичальника ОСОБА_4 та друкований текст договору позики від 01.04.2008 року підписаний сторонами угоди.

Розписка містить відомості про дату народження ОСОБА_4, його місце проживання та зобовязання повернути ОСОБА_3 до 2011 року борг в сумі 20000 грн., дата складання розписки відсутня, а також відсутня вказівка про отримання від ОСОБА_3 грошей в сумі 20000 грн. чи підстави виникнення боргу, який підлягає поверненню (а.с.26).

Згідно змісту договору позики від 01.04.2008 року позикодавець ОСОБА_3 передала під час оформлення цього договору позичальнику ОСОБА_4 20000 грн., той зобовязувався повернути гроші до 01.04.2011 року, при невиконанні зобовязання, позичальник зобовязується повернути суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення (а.с.25).

За висновком судової почеркознавчої експертизи №110-П, проведеної 20.05.2014 року НДЕЦ УМВС України у Вінницькій області, рукописний текст розписка від імені ОСОБА_4, підпис та підпис у договорі позики виконані ОСОБА_4, при цьому у договорі спочатку був виконаний друкований текст а потім підпис ОСОБА_4 (а.с.68-75).

За змістом постанови про відмову в порушенні кримінальної справи ОСОБА_3 08.03.2008 року звернулась до Гайсинського РВ УМВС з заявою про те, що її зять ОСОБА_4 з шафи у квартирі викрав гроші в сумі 3800 доларів США, 7000 грн., золотий ланцюжок, 18.03.2008 року ОСОБА_3 звернулась з заявою про відсутність претензій до зятя через знайдення грошей та золотого ланцюжка (а.с.52).

Показаннями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 встановлено, в березні 2008 року що Гайсинським РВ УМВС здійснювалось дізнання за заявою ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_4 крадіжки грошей, ОСОБА_7 опитувався ОСОБА_5

24.05.2013 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення боргу в сумі 20000 грн., цей позов залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3 у звязку необхідністю додаткового встановлення факту та обставин, що підтверджують час і місце позики (а.с.248-252). Під час розгляду цієї справи ОСОБА_3 визнала, що розписка про зобовязання повернення боргу в сумі 20000 грн. була складена ОСОБА_4 в Гайсинському РВ УМВС після того як вона 08.03.2008 року звернулась із заявою про вчинення ОСОБА_4 викрадення у неї 3800 доларів США, 7000 грн., золотого ланцюжка, ініціаторами складання розписки були ОСОБА_4 і працівники міліції, де на той час працював ОСОБА_4; розмір боргу визначався з урахуванням курсу долара США, цепочки та вартості музикального центру який їй передав ОСОБА_4; після складання розписки вона написала заяву про знайдення коштів; в цей же день за взаємною згодою вони з ОСОБА_4 і дочкою звернулись до приватного нотаріуса ОСОБА_8, де був складений і посвідчений підписом ОСОБА_4 договір позики, яким той гарантував повернення зазначених в розписці 20000 грн. (а.с.247).

Приватний нотаріус ОСОБА_8 письмово повідомила, що відповідно до Закону України зобовязана зберігати в таємниці відомості, що були їй довірені у звязку із наданням правової допомоги при складанні сторонами договору позики (а.с.35).

Спірні правовідносини регламентуються:

- ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознакам, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

- ст. 1047 ЦК України, яка визначає, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей;

- ч. 1 ст. 1051 ЦК України, про те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором;

- ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Сукупний аналіз встановлених судом обставин та норм права, що їх регулюють свідчить, що вимоги позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є безпідставними, позивачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, згідно вимог ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України на підтвердження передання ОСОБА_4 позики 20000 грн., надана ОСОБА_3 розписка ОСОБА_4 не посвідчує факту передання йому зазначеної грошової суми.

Доводи ОСОБА_4 про те, що 01.04.2008 року він не укладав з ОСОБА_3 договору позики на суму 20000 грн. підтверджуються обставини та підстави складання ОСОБА_4 розписки про зобовязання повернути борг та письмового договору позики від 01.04.2008 року, які були складені з метою приховання повідомлення про злочин, що суперечить моральним засадам суспільства та порушує конституційні права людини і громадянина.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, хоча встановлені обставини свідчать, що боргові документи були складені сторонами внаслідок проведення перевірки правоохоронними органами заяви ОСОБА_3 про викрадення у неї майна членом сім`ї ОСОБА_4 і стосуються відшкодування (повернення) вартості викраденого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно на власний розсуд.

За змістом ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Суд вважає, що ОСОБА_3 своїх позовних вимог про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_9 боргу за договором позики належними доказами не довела, позивачем невірно обраний спосіб захисту і вона не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Вимоги позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним є безпідставними і не підлягають задоволенню. Складений сторонами у простій письмовій формі договір позики від 01.04.2008 року порушує публічний порядок, так як він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина з метою приховання повідомлення про злочин, тому цей договір є нікчемним.

Відповідно до п.7 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав,визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законно; у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Оскільки встановлені судом обставини свідчать, що сторони за договором, який оспорюються, нічого не отримали, то немає підстав для визнання його нікчемним, так як немає підстав для застосування правових наслідків його нікчемності.

Із відмовою у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно віднести на сторони в обсязі понесених.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Судові витрати віднести на сторони в обсязі понесених.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: