У х в а л а

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів, договорів поруки за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту від 24 грудня 20017 року, додаткову угоду від 24 грудня 2007 року, укладені між сторонами у справі, застосувати до сторін наслідки недійсності правочину: визнання недійсним п. 2.1 застави нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсними поруку ОСОБА_6 і ОСОБА_7, посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року між ОСОБА_4 і банком укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким позивачу надано кредит у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 13, 90 % річних за користування кредитними коштами. Виконання зобов'язань забезпечується заставою нерухомості - квартири АДРЕСА_1 та порукою ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Позивач вважає, що кредитний договір укладено внаслідок обману з боку банку, який не надав повну і достовірну інформацію щодо умов кредиту.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

представник позивача - ОСОБА_8 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року й ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалите нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши обставини справи, правильно виходив із необґрунтованості і недоведеності позову, оскільки ОСОБА_4 під час укладення кредитного договору був ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з інформацією щодо умов кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, процентної ставки, вартості супутних послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього, додаткових угод позичальник фактично підтвердив ознайомлення з умовами кредитування і погодився з ними, про що свідчить підписання ним кредитного договору та графіків погашення кредиту.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо оцінки наявних у справі доказів, що призвело до порушення норм матеріального права,на правильність висновків судів не впливають, були предметом оцінки судом апеляційної інстанції й зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов А.О. Леванчук