АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/286/16 Головуючий 1 інст. Лігус С.М.
Справа № 644/6646/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» січня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 23 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договори позики, за якими ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50000,00 грн. та 97500,00 грн. відповідно, а ОСОБА_1 зобовязався повернути першу суму до 01 вересня 2010 року, а другу - до 01 листопада 2010 року, на підтвердження чого ОСОБА_1 надано розписки.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на його користь 147500,00 грн. та судові витрати.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-2700 від 25.05.2012 року та постановами про відкриття виконавчого провадження Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 червня 2012 року відкриті виконавчі провадження № 33100799 та № 33101014.

Однак відповідач рішення суду так і не виконав, борг не сплатив, що підтверджується довідкою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 16.06.2015 року № 7956.

Зазначив, що ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора на отримання боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, загальна сума якого склала 124401,91 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики від 23.03.2010 року у сумі 124401,91 грн. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму прострочення виконання грошових зобовязань, що складає 3 % річних зі застосуванням індексу інфляції за договором позики від 23.03.2010 року 124401,91 грн., розмір судового збору в сумі 1244,02 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що застосування ст. 625 ЦК України призвело до накладання подвійної відповідальності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договори позики, за якими ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50000,00 грн. та 97500,00 грн. відповідно, а ОСОБА_1 зобовязався повернути першу суму до 01 вересня 2010 року, а другу - до 01 листопада 2010 року, на підтвердження чого ОСОБА_1 надано розписки.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на його користь 147500,00 грн. та судові витрати.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-2700 від 25.05.2012 року та постановами про відкриття виконавчого провадження Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 червня 2012 року відкриті виконавчі провадження № 33100799 та № 33101014.

Із матеріалів справи вбачається, що борг до теперішнього часу відповідачем не погашено.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої є якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві. 3% річних від простроченої суми нараховуються, оскільки зазначені правовідносини виникли з договірних правовідносин.

Боржник несе обовязок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Розрахунок проіндексованої суми проводить позивач.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтвердив, що борг ОСОБА_1 не погасив у звязку з неможливістю виконати грошове зобовязання.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, починаючи з 2012 року по 2015 рік, а також три проценти річних від простроченої суми склала 111126,91 грн. та 13275,00 грн. відповідно, а всього 124401, 91 грн., (а. с. 6-8).

Оскільки борг ОСОБА_1 не повернув, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем правильно нараховано на прострочену суму боргу індекс інфляції, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), які послідовно множаться один на інший за весь період прострочення, і в період, коли була дефляція, відповідний множник зменшує загальний добуток від множення, та три відсотка річних за 1095 днів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дослідив обставини справи повно, надав належну оцінку зібраним доказам і дійшов обгрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 зазначену суму з урахуванням індексу інфляції та три відсотка річних.

Оскільки рішення суду переглядалося тільки в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що воно є законним та обгрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Посилання представника ОСОБА_1 на те, що правовідносини, які склалися між сторонами не є договірними, до них не застосовуються положення статті 625 ЦК України, розрахунок складено невірно, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Питання щодо судових витрат вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії