Справа № 274/3273/15-ц
Провадження № 2/0274/136/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2016 року Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого - судді Хавронюк О.Л., з участю секретаря - Лободи, відповідача -позивача -ОСОБА_1, його представника -ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердичеві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, позовом ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" ( далі - Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 22.05.2007 року. В позові вказано, що між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 10 000,00 дол. США на строк до 22 травня 2017 року зі сплатою 13 % річних.Посилаючись на те, що відповідачз липня 2014 року не виконує зобов'язання за вказаним кредитним договором і на 24.06.2015 року перед банком утворилась заборгованість у розмірі 2737,62 дол. США, позивач просить стягнути вказану суму заборгованості в іноземній валюті та пеню ву сумі 2152,14 грн. .

В зустрічному позові ОСОБА_1 просить визнати кредитний договір,укладений між ним і банком недійсним з тих підстав,що єдиним законним засобом платежув Україні є гривня.Наданнята отримання кредиту в іноземній валюті ,використання валюти як засобу платежу можливе при дотриманні правил про валютні операції на підставі відповідної індивідуальної ліцензії,що банком не було дотримано. Крім того, на день укладення договору курс валюти був значно менший ,що істотно змінює становище позичальника ,його фінансовий стан, а подальше виконання зобов"язання порушує принцип справедливості.Наведене дає право позичальнику як споживачу звертатись з позовом про визнання договору недійсним.

В судове засідання 26.07.2016 року представник позивача не з"явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника,що не суперечить ч.2 ст.158 ЦПК України. При розгляді справи представник позивача просив позов Банку задоволити, в позові ОСОБА_1-відмовити. Зазначала, що при підписанні договору між сторонами було досягнуто згоду з усіх істотних умов ,позичальник його власноручно підписав і зобов"язаний повернути кошти.Отримання індивідуальної ліцензії на операції з валюними цінностями чинним законодавством не передбачено.

Відповідач та його представник позов Банку не визнали, зустрічний позов просять задоволити. Відповідач-позивач ОСОБА_1,,будучи допитаний як свідок, суду пояснив, щоВказану в кредитному договорі суму він не отримував.До банку звернувся з проханням надати кредит в сумі 50 тисяч гривень ,на що банк вимагав заставу, а тому він надавв заставу квартиру.Підписуючи договір був здивований тим, що там вказано 10 тисяч доларів США,що еквівалентно 50 тисяч гривень , однак працівники банку заспокоїли, що в касі буде видано гривні.В касі він отримав 22-25тисяч гривень ,точно не пам"ятає суму, і в цей же день поїхав за товаром. Наступного дня в банку не був , які документи підписував,не пам"ятає, підписи в заявах на отримання готівки схожі на його підпис.

Представник ОСОБА_1 наголосив, що позовні вимоги банку грунтуються на договорі від 22.05.2007 року, а цей договір є недійсним.Позивач уклав договір шляхом зловживання правом , докази виконання договору позивачем відсутні .Грошові кошти ОСОБА_1 отримав. але не ту суму,яка вказана в договорі, грошові кошти були видані в гривнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком " УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ " УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 10 000 дол. США з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 22 травня 2017 року зі сплатою процентів 13% річних( а.с. 6-14).Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно , до 22 числа кожного місяця протягом строку кредитування ( п. 1.2.2 Договору ).

Пункт 7.12. договору ,з яким погодився відповідач,підписавши договір, вказує, що він підтверджує свої права та обо"2язки за ним, погоджується з умовами, вони йому зрозумілі ,він вважає їх справедливими по віднощенню до себе .

Факт укладення договору відповідачем не оспорюється. Його доводи про те,що він не потребував коштів ,визначених в договорі ,отримав тільки суму 25250 грн. суд до уваги не приймає.Згідно з виписками по рахунку відповідача за вказаним вище кредитним договорам,власноручно підписаними заявами відповідача на видачу готівки,виписки по кредитному договору (а.с.30-32,87,90,91-120,123)відповідач 22 та 23 травня 2007 року отримав по 5000 доларів США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ,що відповідає п.1.1. договору між сторонами .Дії відповідача щодо сплати коштів на повернення кредиту свідчать, що він виконував зобов"язання за договором до червня 2014 року . Покази свідка ОСОБА_3 про те,що за умовами договору передбачалась можливість отримувати кошти частинами, а тому отримавши перший транш 25 тисяч гривень, у них не було потреби в отриманні іншого траншу,заявлених банком вимог не спростовують. Свідок вказала, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо,що він розписався за отримання 2 траншів , при цьому іншу частину позики можна отримати пізніше, не спростовують документально підтвердженого факту зарахування на рахунок позичальника та отримання ним 10000 доларів США 22та 23 травня 2007 року в еквіваленті до гривні.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору 3.04. 2015 року Банк направив вимогу позичальнику про усунення порушень кредитного договору, а саме: погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 159,23 доларів США простроченої заборгованості, 213,96 доларів США простроченої заборгованості по процентам , а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту,Банк вимагає виконання зобов'язань за Договором, а саме : сплатити Банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі , сплати нарахованих процентів , що разом становить 2623,50 дол. США ( а.с. 15-17).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

З матеріалів справи вбачається , що Банк має банківську ліцензію №75 від 28 жовтня 1991 року за №57 Національного банку України та дозвіл Національного банку України № 75-2 від 24.12.2001 на здійснення операцій , визначених пунктами 1-4 частини другою та частиною четвертою статті 47 Закону України " Про банки і банківську діяльність"( а.с. 33-36)

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 22 травня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України "Про захист прав споживачів"не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин, з урахуванням положень статей 192, 533 ЦК України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, а тому, установивши наявність у банку (позивача) ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями №75 від 24 грудня 2001 року, зареєстровану НБУ 28 жовтня 1991 року за № 57, а тому відповідно до вимог статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, суд знаходить вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підставними .Наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитом (а.с.18-29) свідчить, що станом на 24.06.2015 року ним порушено зобов"язання щодо сплати 2737,61 доларів США за кредитним договором від 22.05.2007 року ( в тому числі 2409,54 доларів США кредитної заборгованості ,328,08 доларів США заборгованості по процентам). Банком розраховано пеню за порушення строків сплати коштів за кредитним договором з лютого 2015 року по 23.06.2015 року в сумі 879,54 грн., за несвоєчасну сплату процентів з 23 серпня 2014 року по23 червня 2015 року в сумі 1272,6 грн, а всього 2152,14 грн. пені станом на 24.06.2015 року.

Вимоги ОСОБА_1 щодо недійсності договору з підстав його укладення в іноземній валюті, відсутності у банку ліцензії на здійснення валютних операцій ,несправедливості умов договору задоволенню не підлягають.

Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.Як вбачається із договору позичальник був ознайомлений з умовами кредитування та погодився із ними, підписавши договір без зауважень, отримав кошти і лише у 2016 році, майже через 9 років після отримання кредиту, заявив позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним.Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. ОСОБА_1 таких обставин не доведено. Як вбачається з матеріалів справи,він був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже , з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 610,81 грн.(а.с.2)

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88,212-215,209,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1,НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 2737,61 доларів США боргу за кредитним договором від 22.05.2007 року станом на 24.06.2015 року , 2152,14 грн. пені станом на 24.06.2015 року , а також 610,81 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя :