Справа № 308/1168/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Куцин М.М.,

при секретарі - Рогач О.Я.,

за участі сторін та представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року у справі за поданням старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду громадянина України за кордон,

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник звернувся до суду з даним поданням посилаючись на те, що у районному відділі ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №ЄДРВП 42875840 про стягнення з ОСОБА_3 загальної суми заборгованості у розмірі 188289,73 грн. Однак, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, на підставі чого заявник просить суд встановити тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду громадянина України за кордон.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року подання старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду громадянина України за кордон задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями, зазначеними у зведеному виконавчому провадженні №ЄДРВП 42875840.

Не погоджуючись, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якою просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за кордон.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно встановивши обставини, які мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у провадження районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження ЄДРВП № 42875840 про стягнення з ОСОБА_3 загальної суми заборгованості у розмірі 188289,73 грн., до складу якого входять виконавчі написи №436 від 19.05.2011 року, №671 від 03.08.2011 року та №220 від 22.03.2012 року.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Однак такого висновку суд першої інстанції дійшов на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, і з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Крім того, судом встановлено, що боржик частково погашає борг.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Суд першої інстанції не врахував, що цей захід примусу застосовується як крайня міра, коли вжитті всі інші заходи впливу на боржника.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження на майно боржника накладено арешт, однак подальші виконавчі дії не проводяться.

В ухвалі судом не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням. Наведені судом в ухвалі висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Ухвала постановлена без належного з'ясування обставин справи, перевірки їх доказами, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307, 312-315,317,319 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2016 скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_3 у праві виїзду громадянина України за кордон відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді