Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/7650/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Боровікова А.І.
Провадження № 22-ц/778/2021/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Житлово будівельного кооперативу «Звязківець» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 02.08.2012 року помер її батько - ОСОБА_5. Після смерті останнього спадкоємцями першої черги є його дочка, позивач по справі, та син ОСОБА_6 Позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Син померлого ОСОБА_6 до нотаріальної контори у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України, з заявою про прийняття спадщини не звертався.

11.02.2013 року померла ОСОБА_7, бабуся позивача, після смерті якої відкрилася спадщина на квартира АДРЕСА_1, що належала останній на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2012 року. Однак, право власності на квартиру не було зареєстровано ОСОБА_7 в ОП ЗМБТІ.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом є її син ОСОБА_8, та онучка ОСОБА_4 і онук ОСОБА_6, за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України після смерті батька останніх ОСОБА_5, який помер 02.08.2012 року. Позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у строки, зазначені у ст. 1270 ЦК України, тобто, вона є спадкоємицею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до положень ст. 1266 ЦК України. ОСОБА_8 прийняв спадщину фактично, оскільки був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2, разом із матір'ю, померлою ОСОБА_7 Онук ОСОБА_7 - ОСОБА_6 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі.

08.12.2013 року помер ОСОБА_8, дядько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлені ст. 1270 ЦК України строки. ОСОБА_6 строки для прийняття спадщини пропустив, до нотаріальної контори не звертався. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року у задоволенні позову останнього про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено.

Також до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися тітка померлого ОСОБА_9 (третя черга спадкоємців за законом) та ОСОБА_3

Позивач зазначала, що є єдиною спадкоємицею за законом після померлих родичів та має право на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_4 в цілому.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 11.02.2013р., та ОСОБА_8, який помер 08.12.2013р., в порядку представлення померлого 02.08.2012р. батька ОСОБА_8

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 11.02.2013р., та ОСОБА_8, який помер 08.12.2013р., в порядку представлення померлого 02.08.2012р. батька ОСОБА_8

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, за змістом частини третьої статті 14, статті 292 ЦПК право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі.

Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що позивач ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем за законом після померлих ОСОБА_7 (баби), ОСОБА_8 (дядька) за правом представлення після смерті батька ОСОБА_5 та має право на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_7

Проте повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він є передчасним, суд прийшов до нього з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.08.2012 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 02.08.2012р. Запорізьким міським відділом державної РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 4436 (а.с. 44).

Позивач є донькою померлого ОСОБА_5, що вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого повторно 08.12.2009р. Шевченківським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 147 (а.с. 49).

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги за законом є його донька - позивач ОСОБА_4, та син - ОСОБА_6.

Позивач після смерті батька у строки, визначені ст. 1270 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с. 43 зв.). Син померлого ОСОБА_6 до нотаріальної контори у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України, з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 435/2012 (а.с. 43-78).

11.02.2013 року померла ОСОБА_7, бабуся позивача, що підтверджується копіями повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 23.04.2013 року та актового запису про смерть № 833 від 11.02.2013 року (а.с. 159-161).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2012 року за ОСОБА_7 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 6-7), але право власності на вказану квартиру в ОП ЗМБТІ зареєстровано не було.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом є її син ОСОБА_8, та онучка ОСОБА_4, онук ОСОБА_6 за правом представлення відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України після батька - ОСОБА_5, який помер 02.08.2012 року.

Позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі у строки, визначені ст. 1270 ЦК України (а.с. 125 зв.).

ОСОБА_8, син спадкодавця ОСОБА_7, прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою голови правління Житлово будівельного кооперативу «Звязківець» від 13.07.2014 року (а.с. 104 зв.).

Син ОСОБА_8 - ОСОБА_6 не звертався у строки, визначені ст. 1270 ЦК України, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_7, з відповідною заявою він звернувся 22.12.2014 року (а.с. 125-172).

Дядько позивача ОСОБА_8 помер 08.12.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 09.12.2013р. Міським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Запорізького МУЮ, актовий запис № 6805 (а.с. 96).

ОСОБА_4 у строки, визначені ст. 1270 ЦК України, звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого дідька ОСОБА_8 (а.с. 79).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.08.2015р. у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі - ОСОБА_7, померлої 11 лютого 2013 року, та після смерті дядька - ОСОБА_8, померлого 08 грудня 2013 року, відмовлено (а.с. 8-10).

Крім того, з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 до нотаріальної контори звернулися: ОСОБА_9, рідна тітка померлого (а.с. 100) та ОСОБА_3 (а.с. 95 зв.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що вирішення питання про право на спадщину впливає на її права та інтереси, вирішивши спір без її участі суд позбавив її можливості подати зустрічний позов.

Так, ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2016 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про встановлення юридичного факту, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Належним чином засвідчена копія вказаної ухвали надана колегії суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Отже, за змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У позовних вимогах відсутні обґрунтування порушення відповідачем - ЖБК «Звязківець» прав позивача, пов'язаного з визнанням за позивачем права власності на спадкове майно, відповідач ЖБК «Звязківець» не є належним відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

ОСОБА_3 не була залучена до участі у справі, що позбавило її можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст.ст. 27, 31 ЦПК України, що, в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач не зазначила інших спадкоємців, а суд першої інстанції не з'ясував коло належних відповідачів та, в порушення вимог ст. 33 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу право на залучення їх до участі у справі та правові наслідки щодо нереалізації такого права. Усунути вказані недоліки на стадії апеляційного розгляду справи неможливо. Цивільний процесуальний Кодекс України виключає можливість апеляційного суду скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі як співвідповідача, вирішити справу як суд першої інстанції.

Розгляд справи по суті спору з неналежним відповідачем позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За викладених обставин ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

При скасуванні рішення суду із зазначених підстав апеляційний суд не дає правової оцінки щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки вони можуть бути предметом розгляду судом першої інстанції при повторному зверненні позивача до суду до належного відповідача (відповідачів) для вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2016 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Житлово будівельного кооперативу «Звязківець» про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: