Справа № 165/557/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/1223/16 Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Перебойчука Р.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Новікова Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Нововолинську Волинської області про відшкодування шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 01 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Нововолинську Волинської області, покликаючись на те, що в липні 2001 року при отриманні його особової справи від правонаступника роботодавця виконавча дирекції Фонду в м. Нововолинську керувалася нормативними актами, які втратили силу, а тому визначила його середній заробіток для обчислення страхових виплат на час оформлення справи в заниженому розмірі, у зв'язку з чим просив встановити його заробітну плату до ушкодження здоров'я, відкориговану станом на 01.04.2001 року, в розмірі 772,66 грн. та розмір щомісячної страхової виплати при 60% втрати працездатності в розмірі 463,60 грн. і скасувати постанову відповідача № 619 від 01.07.2001 року.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 01 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що розмір відшкодування шкоди повинен бути збільшений, на підставі ст. ст. 29, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Судом встановлено, що 09 грудня 1987 року позивач ОСОБА_1 отримав виробничу травму при виконанні трудових обов'язків на ДП Шахта № 2 «Нововолинська». Рішенням МСЕК від 10 січня 1995 року його вперше було визнано інвалідом 2 групи та встановлено втрату 80% професійної працездатності. Відповідно роботодавцем визначено та проводилось щомісячну виплату на відшкодування шкоди. З 01 січня 1996 року шахта № 2 була перейменована на ДП шахта «Бужанська», після ліквідації якої з 01 серпня 1996 року відшкодування шкоди здійснювалось Західно-Українською дирекцією по ліквідації шахт.

Рішенням МСЕК від 18.01.2001 року позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності і другу групу інвалідності від трудового каліцтва, а з 15.01.2004 року - 80 % втрати працездатності довічно.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду № 619 від 01.07.2001 року ОСОБА_1 вирішено продовжити раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 313,15 грн. з 01.07.2001 року до 18.01.2002 року на підставі зазначеного висновку МСЕК від 18 січня 2001 року із заробітної плати 521,92 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики.

Зазначене вище перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Сума щомісячної страхової виплати не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

В подальшому відділенням виконавчої дирекції Фонду щомісячна виплата ОСОБА_1 відповідно щороку перераховувалась у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки , виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного станом на 01 квітня 2001 року, в розмірі 521,92 грн., зокрема як вбачається із постанови від 20.03.2012 року встановлена, починаючи з 01.03.2012 року, в розмірі 1852,04 грн. (а.с.32).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 квітня 2001 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до Української державної компанії по реструктуризації підприємств вугільної промисловості про перерахунок відшкодування шкоди, вбачається, що наказом № 68 від 19.03.2001 року ОСОБА_1 з 18.01.2001 року встановлено виплату на відшкодування шкоди в сумі 313,15 грн. із розрахунку середньомісячного заробітку в розмірі 521,92 грн. (а.с.52-55).

Особова справа ОСОБА_1 була передана до відділення Фонду у м.Нововолинську Волинської області 01 липня 2001 року. Відділення виконавчої дирекції Фонду самостійно не визначало суму страхової виплати, а тільки продовжило її виплату у відповідності до довідки про розмір такої виплати і втрачений заробіток, наданої шахтою №2 «НВ», та на протязі всього часу виплати страхового відшкодування проводило його підвищення згідно чинного законодавства.

Як зазначено у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Працівникам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд соціального страхування сплачує страхові виплати в розмірі, вже встановленому на цю дату, і з того часу, коли підприємства передали Фонду документи,що підтверджують їх право на відповідні страхові виплати.

Відповідно до абзацу 6 пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472 (із послідуючими змінами), які були чинними на час встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, та які втратили чинність з 11 липня 2001 року, перерахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 % втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця роботи.

Саме статтею 34 Закону N 1105-XIV передбачено спеціальний порядок встановлення сум щомісячних страхових виплат і інших витрат на відшкодування шкоди особам, які мають на це право, у відповідності до якої сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Пунктом 10 цієї ж статті встановлено, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком (1266-2001-п) обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На підставі Прикінцевих положень цього Закону визначено, що передача документів, які підтверджують право працівника на страхову виплату або інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється відділеннями Фонду за актом. Виходячи з цього, у разі виявлення помилок у нарахуванні підприємством розміру відшкодування шкоди потерпілому у період до 01 квітня 2001 року виплату донарахованих сум провадить підприємство - роботодавець, а починаючи з цієї дати - відповідний орган Фонду.

Із долучених до матеріалів справи довідок Фонду вбачається, що особова справа ОСОБА_1 передана роботодавцем до відділення для продовження призначених йому раніше страхових виплат у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, який мав місце 09.12.1987 року. Дана особова справа на час передачі містила весь необхідний перелік документів, визначених діючою на той час Інструкцією про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду документів, що підтверджували право застрахованого на страхову виплату.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на час передачі відділенню виконавчої дирекції Фонду позивачу ОСОБА_1 було встановлено розмір відшкодування шкоди в сумі 313,15 грн. із середньомісячної заробітної плати 521,92 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені в рішенні висновки суду та колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки окрім власних міркувань та пояснень, наданих позивачем, які суперечать вище переліченим матеріалам справи в частині визначеного розміру відшкодування шкоди та середньомісячного заробітку, жодних інших доказів щодо підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 01 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді