АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про встановлення, що ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3, поляка за національністю, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві та був охрещений в римо-католицькому Миколаївському костелі м. Києва 29.06.1917 та встановити, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2є онукою ОСОБА_3

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2016 відмовлено у відкритті окремого провадження за вищевказаною заявою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду предмету заяви та обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказують, що метою встановлення фактів є реалізація заявниками прав, визначених законодавством Республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження та отримання «Картки поляка», яка видається консульством Польщі в Україні. Зазначили, що не можуть реалізувати зазначені права, оскільки відсутнє документальне підтвердження родинних відносин, у зв'язку з неправильним зазначенням імені та по батькові батька ОСОБА_2 у свідоцтві про його народження. Вказали про відсутність спору про право.

Справа № 754/4372/16
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7629/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті окремого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки з пред'явлених вимог вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може повністю погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України вказано, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 3 передбачено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Матеріали справи свідчать, що у березні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про встановлення факту того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3, поляка за національністю, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві та був охрещений в римо-католицькому Миколаївському костелі м. Києва 29.06.1917 та встановити, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є онукою ОСОБА_3

Статтею 256 ЦПК Українивизначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності, внесення змін до актових записів чи відновлення актових записів.

Викладений перелік справ, що розглядаються у порядку окремого провадження, не є вичерпним, але доповнюватися він може лише законом.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України вбачається, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_2 бажає внести зміни до свідоцтва про народження стосовно своєї національності, встановивши факт належності до польської національності.

Згідно зістаттею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.

Відповідно до ч. 1ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793.

Виходячи зі змісту вимог викладених у заяві, суд першої інстанції встановив, що встановлення, зокрема, факту належності до національності «поляк» та похрещення в римо-католицькому Миколаївському костелі м. Києва, не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки законом визначено інший порядок їх встановлення.

Разом з тим, у заяві порушується також питання про встановлення факту родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3

Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Водночас рішення суду про встановлення родинних відносин не може бути підставою для внесення виправлень, змін чи доповнень в актовий запис, видачі заявнику нового паспорта.

Суд не має права відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з тих мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. Право вибору належить заявнику.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув, дійшовши передчасного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що вищезгадана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк