Справа № 581/853/14-ц
Провадження № 2/581/52/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, третя особа - Липоводолинська районна рада Сумської області,

про стягнення упущеної вигоди,

в с т а н о в и в :

16 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Липоводолинської районної ради Сумської області.

25 березня 2016 року за клопотанням ОСОБА_1 відповідача змінено на Синівську сільську раду Липоводолинського району Сумської області, а третю особу на Липоводолинську районну раду Сумської області.

Позов обґрунтовує наступними обставинами.

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Синівської сільської ради Липоводолинського району із заявою про отримання довідки про те, що він не є членом особистого селянського господарства його матері ОСОБА_2 Така довідка була необхідною для постановлення його на облік у Липоводолинському районному центрі зайнятості населення, як особи, що шукає роботу і набуття статусу безробітного.

Сільська рада відмовила у видачі такої довідки та звернулася до Липоводолинської районної ради за відповідними розясненнями щодо членства осіб в особистому селянському господарстві. У свою чергу Липоводолинська районна рада звернулася до Комітету з питань аграрної політики та земельних відносин Верховної Ради України із аналогічною заявою.

Вказує, що зазначені дії відповідача, які значною мірою розтягнулися в часі обмежили його конституційні права, позбавивши його можливості вчасно стати на облік у центрі зайнятості, набути статус безробітного, отримати виплату допомоги по безробіттю або працевлаштуватися, тому йому завдано збитків, якими є упущена вигода, що полягає у неможливості з жовтня 2010 року стати на облік у центрі зайнятості. ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь 150000 грн. упущеної вигоди, завданої порушенням його прав, також такими діями його було принижено.

Під час подання позовної заяви ОСОБА_1 просив у звязку зі скрутним майновим становищем відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення суду (перебуває на обліку у центрі зайнятості, коштів не отримує). Ухвалою суду від 06 січня 2015 року відкрито провадження у даній справі, а сплату судового збору у розмірі 1500 грн. відстрочено.

27 січня 2015 року ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору в звязку з накладенням органами ДВС арешту на його грошові кошти, перебуванням на обліку у центрі зайнятості та відсутності доходу (а.с.32).

Сторони, треті особи, їх представники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, протягом 2010-2014 років ОСОБА_1 неодноразово звертався до Синівської сільської ради з заявами про видачу довідки про те, що він не є членом особистого селянського господарства своєї матері ОСОБА_2 Однак кожного разу отримував відмову у видачі такої довідкової інформації.

Зазначені відомості сторонами не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказуванню.

Постановою Липоводолинського районного суду Сумської області від 08 серпня 2014 року, зміненою постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано голову Синівської сільради ОСОБА_3 видати ОСОБА_1 довідку про те, що він не є членом особистого селянського господарства (т. 1 а.с.118).

26 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Липоводолинського районного центру зайнятості з заявою про постановку його на облік, як безробітного. Цього ж дня центр зайнятості поставив його на облік, а 03 жовтня 2014 року призначив щомісячну виплату по безробіттю у розмірі 544 грн.

За змістом ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність у три роки є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з нормою ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд рахує початок перебігу строку позовної давності з 16 жовтня 2014 року з дня набрання законної сили рішенням суду про зобовязання голови Синівської сільради видати ОСОБА_1 довідку про те, що він не є членом особистого селянського господарства, тобто з моменту, коли особі стало достовірно відомо про певні обставини.

Стосовно вирішення справи по суті спору, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до підп. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала б відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання певних обовязків іншою особою.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

протиправність поведінки відповідача, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним певного зобовязання;

дійсна наявність збитків;

причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником певного обовязку, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого позивача або третіх осіб;

вина заподіювача збитків.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не довів суду наявності усіх складових цивільного правопорушення, у якому він звинувачує відповідача.

Перебування на обліку в центрі зайнятості, за певних обставин, може бути підставою для отримання особою виплат по безробіттю, але їх отримання не є обовязковим, не може бути постійним та безперервним.

Крім того, за відсутності у матеріалах справи відомостей про те, що позивач до 26 вересня 2014 року звертався до центру зайнятості з заявами про взяття його на облік, та відмови центру у цьому з тих підстав, що він мав статус члена особистого селянського господарства, як передбачає абз.3 п.11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №219 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), вказує на відсутність причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та неможливістю саме з цих підстав отримати виплати по безробіттю.

Тобто позивачем не наведено з посиланнями на засоби доказування обґрунтувань того, яким чином невидача довідки відповідачем, про яку просив позивач, призвела до виникнення у останнього збитків у розмірі 150000 грн.

Умовні припущення позивача про можливість отримання доходу при його перебуванні на обліку в Липоводолинському районному центрі зайнятості не можуть бути юридичною підставою для стягнення зазначених збитків.

Крім того, упущена вигода завдається виключно майновим правам та інтересам фізичних осіб і її відшкодування не може повязуватися із порушенням особистих немайнових прав позивача.

Таким чином, сукупність вказаних доводів дає суду підстави вважати, що відсутні законні підстави для відшкодування позивачу з боку відповідача будь-яких не отриманих доходів у вигляді упущеної вигоди, а тому у задоволенні позову слід відмовити у звязку з необґрунтованістю.

Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне.

Під час відкриття провадження у справі суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 1500 грн. У подальшому позивач звертався з заявою про звільнення від сплати судового збору у звязку зі скрутним матеріальним становищем. Ця заява місцевим судом не вирішувалася.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази майнового стану позивача, суд вважає необхідним зменшити розмір належного до стягнення в дохід держави судового збору до 300 грн.

Керуючись ст.ст.10, 212- 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 300 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов