АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/3038/14-ц Головуючий 1-ї інстанції Єрмак Н.В. Провадження № 22-ц/790/4876/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із
договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Костенко Т.М., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Московського району м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

05 березня 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Московського району м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 31 січня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 800003075, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав останній кредит в розмірі 78 699,00 доларів США. Кінцевий термін повернення кредиту 31 січня 2018 року (далі кредитний договір).

Також 31 січня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між сторонами було укладено іпотечний договір № 800003075-И, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала ПАТ «Альфа-Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме чотирикімнатну квартиру № 14, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, будинок № 68-А (далі - квартира). Заставна вартість предмету іпотеки становить 397 278,00 грн.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 14 лютого 2014 року, виникла заборгованість за кредитом в розмірі 75 426,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 651 002,38 грн., за відсотками в розмірі 59 857,54 долари США, що за офіційним курсом НБУ - 516 624,44 грн., розмір пені - 1 334 703,16 долари США, що за офіційним курсом НБУ становить 11 519 689,50 грн. Зважаючи на той факт, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, розмір неустойки (пені) становить 479 101,12 доларів США., що за офіційним курсом НБУ - 4 135 073,86 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у сумі 5 302 700,68 грн., де заборгованість за: кредитом 651 002,38 грн.; відсотках 516 624,44 грн.; пеня 4 135 073,86 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна; виселити відповідачів з квартири без надання іншого житла; стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір.

ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заперечення на позов, в якому зазначила, що визначений позивачем розмір боргу за кредитним договором не відповідає дійсності. Нею погашено за кредитним договором 19 000,00 доларів США, а не 15 000,00 доларів США, як вказує позивач. Також квартира є єдиним місцем проживання її та малолітніх дітей.

01 лютого 2016 року представником Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради подано заперечення на позов, в якому зазначено, що позивачем на підтвердження суми боргу за кредитним договором не надано належних та допустимих доказів. В спірній квартирі проживають троє малолітніх дітей, квартира є обєктом постійного проживання відповідачів. Відповідно до відповіді служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 12 листопада 2015 року № 05-42/1849-15, на запит головного державного виконавця ДВС ХМУЮ, Служба, як представник органу опіки та піклування, заперечує проти реалізації вищезазначеного майна. Зважаючи на зазначене, в разі задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк», є підстави вважати, що троє малолітніх дітей залишаться без житла, чим будуть порушені їх права.

07 квітня 2016 року представником ПАТ «Альфа-Банк» було надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що на час укладення договору іпотеки малолітнім дітям на праві власності спірна квартира не належала, тому їх права у звязку з укладенням договору іпотеки не порушені, зважаючи на що для укладення цього договору згода органу опіка та піклування не потрібна. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не є підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки передбачені в ньому заходи носять тимчасовий характер.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 14, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, будинку № 68-А (далі - квартира), яка належить ОСОБА_1, на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк»), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800003075 від 31 січня 2008 року, яка станом на 14 лютого 2014 року складає 5 302 700,68 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна. Виселено ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 897,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин справи. Так, під час розгляду справи судом першої інстанції не було належним чином встановлено розмір боргу, що виник за кредитним договором та не взято до уваги того факту, що спірна квартира є єдиним місцем проживання малолітніх дітей.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ПАТ «Альфа - Банк» - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник Служби у справах дітей Московського району міста Харкова в заяві просив розглядати справу без їх участі. Підтримував апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Московського району м. Харкова про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 14 лютого 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 5 302 700,68 грн., яку відповідач не погасила у добровільному порядку після предявлення претензії.

У звязку з чим, позивач набув право звернення на передану в іпотеку в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору квартиру АДРЕСА_1, із якої підлягає виселенню відповідач з малолітніми дітьми, оскільки на момент укладення договору іпотеки малолітні діти ОСОБА_1 не мали право користування зазначеною квартирою, дозволу позивача на реєстрацію їх в зазначеній квартирі не було.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а в частині виселення відповідачів із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим в зазначеній частині підлягає скасуванню.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 31 січня 2008 року між сторонами був укладений кредитним договір № 800003075, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 78 669,00 доларів США, зі сплатою 13,25 % річних, дата останнього повернення кредиту 31 січня 2018 року (а.с. 9-14 том 1).

Кредит наданий для часткової оплати квартири № 14, що знаходиться у будинку № 68-А, розташованому по вулиці Героїв Праці в місті Харкові (а.с. 9 том 1).

В забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір № 800003075-И від 31 січня 2008 року, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку вищезазначену квартиру (а.с. 20-26 том 1).

12 червня 2012 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 119)

Відповідно до кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором.

Із пункту 6.1 договору іпотеки вбачається, що іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки у випадку невиконання основного зобовязання, не виконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору (а.с. 23 том 1).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконала умови кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом 651 002,38 грн., по відсоткам 516 624,44 грн. та пені 4 135 073,86 грн., а всього 5 302 700,68 грн., то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач набув право вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи відповідача ОСОБА_1 відносно того, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено розрахунок заборгованості за кредитним договором, були предметом розгляду суду як першої, так і апеляційної інстанції.

Представником позивача був наданий належним чином оформлений розрахунок заборгованості, в якому зазначені всі суми, які були внесені ОСОБА_1 Остання, заперечуючи проти цього розрахунку заборгованості, ніяких доказів в його спростування не надала, клопотання щодо призначення судової бухгалтерської експертизи не заявила (а.с. 33-34 том 1, 86-87 том 2).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що дані доводи відповідача є необґрунтованими.

Проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір пені по кредитному договору визначений в сумі 4 135 073,86 грн., що значно перевищує заборгованість за тілом кредиту, яка складає 651 002,38 грн.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, оскільки відповідачем оспорюється сума заборгованості в тому числі і сума пені, то колегія суддів вважає, що є правові підстави для зменшення суми пені з 4 135 073,86 грн. до 1 000 000,00 грн.

У звязку з чим, сума заборгованості за кредитним договором підлягає зменшенню з 5 302 700,68 грн. до 2 167 626,82 грн.

Колегія суддів в зазначеній частині рішення суду змінює та зменшує суму заборгованості, в погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, з 5 302 700,68 грн. до 2 167 626,82 грн.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про незастосування до даних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що цей закон не є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому що заходи, передбачені ним, носять тимчасовий характер, не призупиняють дію будь яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, а встановлюють лише порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловлених в постановах від 12 листопада 2015 року по справі № 6-1249цс15 та № 6-345цс15 від 1 липня 2015 року, відповідно до яких, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду в зазначеній частині, воно ухвалене з дотриманням ст. 526, ч.1 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції вказівкою про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню.

Що стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Московського району м. Харкова про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, то колегія суддів вважає, що при його ухваленні порушений пункт 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, а саме неправильно застосовані норми матеріального права, у звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Із матеріалів справи вбачається що спірна квартира, яка є предметом іпотеки, не була придбана повністю за кредитні кошти.

Пунктом 3 договору купівлі продажу цієї квартири передбачено, що продаж здійснено за чотириста чотири тисячі гривень, що станом на 25 січня 2008 року становить еквівалент вісімдесят тисяч доларів США, з яких шість тисяч сімсот двадцять дві гривні отримала ОСОБА_9 для ОСОБА_10 від ОСОБА_5 повністю, ще до підпису цього договору, в приміщенні відділення № 2 ЗАТ «Альфа - Банк» за адресою: місто Харків, вулиця Полтавський шлях, б.14, а триста девяносто сім тисяч двісті сімдесят вісім гривень, ОСОБА_5, зобовязується сплатити продавцю до 31 січня 2008 року до 18 годин 00 хвилин.

Із кредитного договору вбачається, що кредит наданий у сумі 78 669,00 доларів США (а.с. 9 том 1).

Таким чином, спірна квартира була придбана не тільки за рахунок кредитних коштів, а і за особисті кошти ОСОБА_1

Пунктом 8.6 іпотечного договору встановлено, що всі питання які не врегульовані цим договором, вирішуються відповідно до діючого законодавства України.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

Прикінцевими положеннями Закону «Про іпотеку», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема, текст статті 109 викладено у нові редакції.

За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

У звязку з чим, колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки ч.2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого житлового приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, із житлового приміщення, що було придбане громадянами за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення, то суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо можливості виселення ОСОБА_1 із зазначеного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів в цій частині рішення скасовує та ухвалює нове рішення.

При ухваленні нового рішення, колегія суддів враховує положення статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є місцем постійного проживання трьох малолітніх дітей відповідача, іншого житла вони не мають. Батько малолітніх дітей ОСОБА_11 також не забезпечений житлом, оскільки зареєстрований в однокімнатній квартирі № 50 по шосе Салтівське, будинок № 141 В, житловою площею 17,30 кв.м., загальною 30,50 кв.м., наймачем якої є його батько ОСОБА_12 В цій квартирі зареєстровані та мешкають три особи (а.с. 114 том 2).

Таким чином, сукупність обставин, а саме, придбання спірної квартири не тільки за кредитні кошти, проживання в ній трьох малолітніх дітей, які не мають іншого житла, свідчать про неможливість застосування до даних правовідносин положень ч.2 ст. 109 ЖК УРСР щодо можливості виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Дані висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладених в постановах № 6-447/15 від 21 червня, № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, № 6-197цс16 від 22 червня 2016 року, 6-3173цс15 від 06 липня 2016 року де зазначено, що виселення громадян без надання іншого житлового приміщення при зверненні стягнення на квартиру можливо, як виняток, якщо квартира була придбана за рахунок кредиту.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що є правові підстави для відмови у задоволенні позову ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Московського району м. Харкова про виселення із квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року змінити.

Зменшити суму заборгованості за кредитним договором № 800003075 від 31 січня 2008 року в рахунок погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру № 14, розташовану за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок № 68-А з 5 302 700,68 (пять мільйонів триста дві тисячі сімсот грн. 68 коп.) грн. до 2 167 626,82 (двох мільйонів сто шістдесят сім тисяч шістсот двадцять шість грн. 82 коп.) грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 651 002,38 (шістсот пятдесят одна тисяча дві гривні 38 коп.) грн., по процентам 516 624,44 (пятсот шістнадцять тисяч шістсот двадцять чотири гривні 44 коп.) грн., по пені 1 000 000,00 (один мільйон ) грн.

Скасувати рішення суду в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Московського району м. Харкова про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири № 14, що розташована за адресою: м.Харків, вул. Героїв Праці, буд. 68-А, без надання іншого житлового приміщення.

Відмовити публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» в задоволенні позову в цій частині.

Доповнити резолютивну частину рішення вказівкою, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Т.М. Костенко

ОСОБА_13