Провадження № 22-ц/773/1113/16 Категорія: 30 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Подолюка В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Білової В.А.,

прокурора - Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту протиправних (неправомірних) дій державного виконавця, внаслідок яких позивачу була заподіяна матеріальна і моральна шкода. Крім того, суд вказав, що дія статті 625 ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами не поширюється.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим в справі обставинам та зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Лише у випадках, передбачених законом, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану шкоду за відсутності вини її заподіювача.

Як убачається зі змісту статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Судом встановлено, що на виконанні першого відділі ДВС Луцького МУЮ перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа від 20 грудня 2010 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення кредитної заборгованості у сумі 318649 грн. 63 коп. із боржника ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрінбанк».

В ході виконання зазначеного виконавчого документа були проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, належного боржнику ОСОБА_5 на праві власності, що знаходилось в іпотеці банку (а. с. 4, 5).

Згідно з протоколом № 09/444/11/1-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 20 січня 2012 року, затвердженого директором Луцької філії ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_4, ціна продажу лоту № 1 (земельна ділянка площею 972,0 кв. м. та незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1) становить 251220 грн. 75 коп. (а. с. 6).

ОСОБА_4 були внесені грошові кошти в сумі 239915,82 грн., як оплата за лот № 1 згідно протоколу прилюдних торгів № 09/444/11/1-1 від 20.01.2012 року, що підтверджується квитанцією № ПН1246 від 25.01.2012 року (а.с.7).

Крім того, з метою допуску до участі в проведенні прилюдних торгів позивач сплатив авансовий внесок у розмірі 11304,93 грн. на користь Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», що підтверджується квитанцією № NOFBC55576 від 19 січня 2012 року (а.с.8).

Згідно розпорядження державного виконавця № 1085/11 від 26 січня 2012 року сума коштів у розмірі 239915,82 грн., що надійшла на депозитний рахунок першого відділу ДВС ЛМУЮ, відкритий в Головному управлінні ДКСУ у Волинській області як оплата за лот № 1 згідно протоколу прилюдних торгів № 09/444/11/1-1 від 20 січня 2012 року, перерахована наступним чином: 215744,24 грн. - в користь ПАТ «Укінбанк» згідно виконавчого документа № 2-1423 від 20 грудня 2010 року; 23971, 58 грн. -виконавчий збір в держбюджет м. Луцька згідно постанови про стягнення виконавчого збору; 200,00 грн. - в користь першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, як витрати на проведення виконавчих дій відповідно до постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (а.с.9).

06 березня 2012 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області визнано недійсними висновок про вартість майна від 12 вересня 2011 року про вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,972 га та розміщеного на ній незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зроблений суб'єктом оціночної діяльності -підприємцем ОСОБА_6 (а.с.17, 18).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 травня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» в особі Луцької філії, першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії АТ «Укрінбанк», про визнання недійсним аукціону (публічних торгів), оформлених протоколом проведення аукціону та акту про реалізацію предмету іпотеки, свідоцтва про право власності на незавершений будівництвом житловий будинок та Державного акту про право власності на земельну ділянку постановлено визнати недійсним аукціон (прилюдні торги), оформлені протоколом проведення аукціону № 09/444/11/1-1 від 20.01.2012 року з реалізації арештованого нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,0972 га та незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Волинської області; акт про реалізацію предмету іпотеки, складеного державним виконавцем першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції; свідоцтво про право власності на придбаний з прилюдних торгів незавершений будівництвом житловий будинок та земельної ділянки площею 0,0972 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 Ківерцівського району Волинської області, виданого приватним нотаріусом Кузьміч Н.В. від 27 січня 2012 року; Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЛК № 109735 площею 0,0972 га, виданого Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району від 07 лютого 2012 року (а.с.10-16).

11 грудня 2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» в особі Луцької філії про відшкодування понесених збитків (майнової шкоди) та моральної шкоди, стягнути з Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» в користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 22609,68 грн. за завдану майнову шкоду та грошові кошти в розмірі 1000,00 грн. за завдану моральну шкоду (а.с.21, 22).

Рішенням від 08 грудня 2014 року Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України про повернення безпідставно набутого майна (коштів) з чужого незаконного володіння постановлено стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_4 сплачений виконавчий збір в сумі 23971,58 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 200,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Український інноваційний банк», першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5, про повернення безпідставно набутого майна (коштів) з чужого незаконного володіння постановлено стягнути з ПАТ «Український інноваційний банк» в користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 215744,24 грн. та 2157,44 грн. судового збору (а.с.17, 18).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Про розгляді справ про передбачену у статті 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами в даній справі виникли договірні зобов'язання, оскільки положення статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження своїх вимог про відшкодування шкоди позивачеві в силу статей 10, 60 ЦПК України необхідно довести розмір шкоди, причинний зв'язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди. Саме по собі посилання на те, що рішенням суду визнано протиправність дій (бездіяльності) державного виконавця, не звільняє позивача від доведення інших складових частин цивільно-правової відповідальності.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 не звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця, а тому посилання позивача на те, що дії державного виконавця щодо розміщення повідомлення про проведення торгів лише в одному місцевому засобі масової інформації з порушенням строків та передачу земельної ділянки, яка розміщена в с. Прилуцьке Ківецівського району на торги у м. Луцьку, а не за місцем її знаходження, не є належним доказом неправомірності дій державного виконавця та не є підставою для задоволення вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, вина відповідача - першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у заподіяні позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди останнім не доведена, а тому колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, і з'ясувавши всі обставини справи, прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням представника позивача норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2016 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: