Справа № 495/1342/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Левченко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 32/14 від 05.01.2016 року)
від відповідачів: не з'явилися
від третіх осіб: не з'явилися
від прокуратури: ОСОБА_2 (посвідчення № 0409 видане 01.02.2016 року)
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/1342/16-ц
за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3
- Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як орган державної реєстрації прав на нерухоме майно
за участю третіх осіб:
- КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку»
- Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації
за участю прокуратури
про визнання договору дарування недійсним
24.02.2016 року Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3(далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4(далі по тексту відповідач-1), Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (далі по тексту відповідач-2) ,за участю третіх осіб ОСОБА_6 (далі по тексту третя особа-1), КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» (далі по тексту третя особа-2), Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (далі по тексту третя особа-3) про визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації права власності (а.с.1-5).
Так, позивач просить суд:
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений 07.08.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.
- скасувати рішення про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_4 та внести запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2016 року було відкрито провадження по цивільній справі №495/1342/16-ц за позовною заявою Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб ОСОБА_6, КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку», Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним. Справу призначено до розгляду (а.с.15-16).
Представник позивача в судовому засіданні заявлені до суду позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволтнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Третя особа-1 ОСОБА_6, в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяви, згідно яких просила суд розглядати справу за її відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства (а.с.33, 57, 107).
Відповідачі ОСОБА_4, ВК Б-Дністровської МР, як орган державної реєстрації прав на нерухоме майно, та ОСОБА_5, а також трета особа-2 та третя особа-3 КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» та Служба у справах дітей Б-Дністровської РДА, відзив або заперечення на позовну заяву Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до суду не надали та в судові засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу за відсутності відповідачів та третіх осіб, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_3 народився 30 квітня 2001 року в м. Білгород-Дністровському, його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.5).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2009 року за результатами розгляду цивільної справи № 2-1252 задоволено позов виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відносно її сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2015 за результатами розгляду цивільної справи № 495/773/15-ц задоволено позов виконавчого комітету Бритівської сільської ради до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав відносно його сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

Неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації згідно розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації від 29.07.2015 року № 304/А-2015.

Відповідно до інформаційної довідки (індексний номер 41985938) власниками квартири АДРЕСА_2 значаться неповнолітній ОСОБА_3 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 13.12.2012 року, справа № 1505/8420/2012 (дата та час державної реєстрації - 25.10.2013 року 12:49:12), та ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 07.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 (дата та час державної реєстрації 07.08.2015 року 16:18:35) (а.с.9).

До моменту укладання угоди, а саме до 07.08.2015 року власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках значилися неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його мати, ОСОБА_5 (свідоцтво про право власності на житло, видане 12.05.1995 року органом приватизації державного житлового фонду виконкому міської Ради народних депутатів).

За твердженням позивача, договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено нотаріусом з порушенням чинного законодавства України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.10 гл. 2 розд. II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який зчиняє відповідну нотаріальну дію та/або здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Однак, з'ясувавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформацію про те, що співвласником квартири АДРЕСА_2 значиться неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, нотаріус відповідно до ст.ст. 5, 46 Закону України «Про нотаріат» не відмовив у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України та не повідомив заявників про необхідність звернення до виконкому Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, для отримання необхідного дозволу на укладання угоди.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів.

В разі якщо нотаріусу були подані документи, справжність яких викликає сумнів, нотаріус який вчиняє нотаріальні дії, вправі залишити цей документ і надіслати його до експертної установи (експерта) для проведення експертизи, оплата якої здійснюється в установленому законом порядку.

11.08.2015 року за № 32/1746 виконкомом Білгород-Дністровської міської ради, як органом опіки та піклування, на імя прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури було направлено інформацію стосовно виявлення порушення чинного законодавства в частині порушення прав та законних інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-11).

02.09.2015 року виконкомом Білгород-Дністровської міської ради отримано відповідь Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури від 31.08.2015 року № (16-49) 6090 вих-15 про те, що розпочато розслідування кримінального провадження № 0002389 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України (а.с.12).

Згідно пункту 3 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно п.2 ст.177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав.

Згідно положень статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є зокрема захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до п. 57 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем знаходження майна забезпечує збереження майна дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Частиною 1 статті 20 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.12.1991 року № 789-ХІІ, проголошено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишитися в такому оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

Більш того, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2940 цс 15, предметом якої був спір про визнання недійсним договору іпотеки.

При розгляді даної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст.177 СК України, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Тобто, ОСОБА_5 всупереч вимогам чинного законодавства уклала оскаржуваний договір щодо майна, який призводить до порушення в результаті його укладення майнових прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищезазначене, між сторонами договір укладений з порушенням норм та вимог діючого законодавства, а його укладення призвело до порушення прав дитини, а тому наявні обґрунтовані підстави для визнання такого договору недійсним.

При цьому, державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що система органів державної реєстрації складає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України.

Статтею 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 та п.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» держана реєстрація прав і обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Статті 51 та 55 Конституції України проголошують, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, а права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: подання заяв, клопотань, позовів про захист прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Як стверджує позивач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу свого віку та відсутності повної цивільної дієздатності не може самостійно захистити свої житлові та майнові права і здійснювати процесуальні повноваження в суді, у зв'язку з чим виконком Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, на виконання п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 звертається до суду з позовом в його інтересах.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі №495/1342/16-ц за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як орган державної реєстрації прав на нерухоме майно, ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку», Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації за участю прокуратури про визнання договору дарування недійсним, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 203-204, 215-216, 236, 316-317, 321, 328, 334, 392, 398 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі №495/1342/16-ц за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як орган державної реєстрації прав на нерухоме майно, ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку», Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації за участю прокуратури про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений 07.08.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Скасувати рішення про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_4 та внести запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко