АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1352/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54, 55 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівДемченка В. А., Нерушак Л. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу концерну «Техвоєнсервіс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до концерну «Техвоєнсервіс», третя особа: тимчасово виконуючий обов'язки директора концерну «Техвоєнсервіс» Ворошиловський Олег Віталійович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника концерну «Техвоєнсервіс» - Ткаченко Людмилу Василівну, яка підтримала апеляційну скаргу; ОСОБА_6 та його представника - ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до концерну «Техвоєнсервіс» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 02 квітня 2015 року згідно наказу №36-к від 02 квітня 2015 року ОСОБА_6 був призначений на посаду директора філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський авторемонтний завод» на умовах трудового договору, укладеного терміном дії з 06 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року.

30 листопада 2015 року на підставі наказу №164-к, виданого тимчасово виконуючим обов'язки генерального директора концерну «Техвоєнсервіс» Ворошиловським О.В., вказує ОСОБА_6, він був звільнений із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, при цьому, наказ був виданий в період тимчасової непрацездатності позивача.

ОСОБА_6 також зазначив, що, в подальшому, відповідачем було видано наказ №177-к від 16 грудня 2015 року, згідно якого було змінено дату звільнення позивача з 30 листопада 2015 року на 14 грудня 2015 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки проведено в період тимчасової непрацездатності позивача, що підтверджено листком непрацездатності щодо перебування на стаціонарному лікуванні в період з 30 листопада 2015 року по 11 грудня 2015 року, а також зазначивши, що у формулюванні підстави звільнення в наказі №164-к від 30 листопада 2015 року взагалі не визначено конкретного переліку невиконаних обов'язків, покладених на нього трудовим договором, ОСОБА_6 був змушений звернутися за захистом своїх порушених трудових прав до Соснівського районного суду м. Черкаси та з урахуванням уточнених позовних вимог просив постановити судове рішення, яким визнати його звільнення з роботи згідно наказів від 30 листопада 2015 року та 16 грудня 2015 року незаконним, поновити його на посаді та стягнути з концерну «Техвоєнсервіс» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 21 150,00 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 березня 2016 року залучено до участі по даній справі в якості третьої особи тимчасово виконуючого обов'язки директора концерну «Техвоєнсервіс» Ворошиловського О.В.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 - задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_6 з посади директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» згідно наказів №164-к від 30 листопада 2015 року, №177-к від 16 грудня 2015 року.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на умовах трудового договору від 02 квітня 2015 року (додаток до наказу №36-к від 02 квітня 2015 року).

Стягнуто із концерну «Техвоєнсервіс» на користь ОСОБА_6 21 150,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто із концерну «Техвоєнсервіс» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі - допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник концерну «Техвоєнсервіс» - Ткаченко Л.В. вважаючи, що рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням вимог матеріального і процесуального права, при неповному з»ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого спору по суті, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2016 року, ухваливши при цьому нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга концерну «Техвоєнсервіс» підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Є необґрунтованими посилання представника концерну «Техвоєнсервіс» в апеляційній скарзі на те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають дійсним обставинам даної справи, оскільки дані твердження є необґрунтованими і спростовуються наявними матеріалами справи.

Як вбачається із них, 02 квітня 2015 року згідно наказу №36-к від 02 квітня 2015 року ОСОБА_6 був призначений на посаду директора філії концерну «Техвоєнсервіс» «ЧАРЗ» на умовах строкового трудового договору.

Згідно умов трудового договору, директор філії здійснює поточне управління філією, організовує її прибуткову виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань філією, передбачених законодавством, статутом Концерну та положенням про Філію.

Відповідно до наказу №156-к від 13 листопада 2015 року, ОСОБА_6 було відсторонено від виконання обов'язків директора філії по день його звільнення.

30 листопада 2015 року наказом №164-к достроково розірвано трудовий договір з директором філії ОСОБА_6 та звільнено його з посади за п.3 ст. 40 КЗпП України і п.5.1 розділу 5 трудового договору (за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором).

При цьому, як вбачається із змісту даного наказу, в ньому взагалі не конкретизовано, в чому полягало порушення ОСОБА_6 обов'язків, покладених на нього трудовим договором, які з допущених позивачем порушень утворюють систему, що давало відповідачеві право розірвати із позивачем трудовий договір саме з цих правових підстав.

Згідно розділу 4 трудового договору з директором філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» передбачена персональна відповідальність директора за ефективне використання та збереження закріпленого державного майна; за результати роботи філії; за своєчасність сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів до держбюджету; за своєчасну виплату працівникам заробітної плати та за наявність заборгованості по ній і т. і.

Проте, в оспорюваному наказі від 30 листопада 2015 року за №164-к не зазначено, в тому числі, жодного порушення ОСОБА_6, як директором філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» обов'язків, покладених на нього трудовим договором, за які згідно положень трудового договору передбачена персональна відповідальність позивача.

Пункт 3 ст. 40 КЗпП України надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Проте, при звільненні ОСОБА_6 відповідачем не було доведено, в чому саме полягало порушення тих обов'язків, які покладалися на позивача, як директора філії концерну «Техвоєнсервіс» «ЧАРЗ» та які передбачені як нормами діючого законодавства, так і положеннями укладеного трудового договору, Статуту концерну та положенням про Філію.

Підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків.

В порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка покладає обов'язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони відповідача на адресу суду не було надано об'єктивних, переконливих доказів систематичного порушення ОСОБА_6 обов'язків, покладених на нього трудовим договором, у зв'язку із чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача з посади саме за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Також є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не було взято до уваги накази відповідача про притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності, що також, на думку апелянта, вказує на неналежне і систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, оскільки такі посилання спростовуються наявними матеріалами справи.

Як вбачається із них, 31 липня 2015 року наказом №37 ОСОБА_6 була оголошена догана за безвідповідальне ставлення до службових обов'язків, невиконання доручень генерального директора Концерну та факти низької виконавчої трудової дисципліни, а саме виконання доручень після неодноразових звернень, невиконання усних доручень, ненадання до контролюючих органів відповідної інформації.

Наказом №150-к від 09 листопада 2015 року ОСОБА_6 була оголошена догана за наявну прострочену заборгованість із заробітної плати та інших обов'язкових платежів та низьку дисципліну директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «ЧАРЗ».

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази ознайомлення ОСОБА_6 із зазначеними наказами про накладання на нього дисциплінарних стягнень, як і доказів про відмову ОСОБА_6 в ознайомленні з даними наказами.

Крім того, наказ за №164-к від 30.11.2015 року також не може вважатися законним, оскільки його було видано в період перебування ОСОБА_6 на лікарняному з 30.11.2015 року по 11.12.2015 року.

Видача відповідачем нового наказу за №177-к від 16 грудня 2015 року «Про внесення змін до наказу ТВО генерального директора концерну від 30 листопада 2015 року №164-к», яким було змінено дату звільнення позивача також не базується на вимогах закону, оскільки, в такий спосіб порушується безпосередні трудові права працівника та порядок, визначений ст.47 КЗпП щодо зобов'язання власника або уповноваженого ним орган саме в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним остаточний розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги представника Концерну «Техвоєнсервіс» суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Концерну «Техвоєнсервіс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Концерну «Техвоєнсервіс», третя особа: тимчасово виконуючий обов'язки директора Концерну «Техвоєнсервіс» Ворошиловський Олег Віталійович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :