Справа № 603/406/16-ц
Провадження №2/603/179/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Лазарівської сільської ради

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в Монастириський районний суд Тернопільської області до Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме, за ОСОБА_2 на:

- земельну ділянку площею 1,4659 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0486, яка належала ОСОБА_3;

за ОСОБА_1М на:

- земельну ділянку площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0406, яка належала ОСОБА_3.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 06.03.2015 року померла їхня мама ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з:

-земельної ділянки площею 1,4659 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0486, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №014809;

- земельної ділянки площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0406, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №057403.

Позивачі вважають, що саме вони повинні успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцями за законом першої черги.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач - представник Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, просить розглянути справу за наявними матеріалами в справі, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що 06.03.2015 року у віці 79 років в м.Івано-Франківськ померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №183633 виданого 07.03.2015 року, актовий запис №4.

Ще за життя померлій належали:

-земельна ділянка площею 1,47 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0486, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №014809, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №345/86-16 від 12.07.2016 року;

- земельна ділянка площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0406, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №057403, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №345/86-16 від 12.07.2016 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.08.2009 року зареєстрованого в реєстрі за №1795, спадкова справа №256.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 яка померла 06.03.2015 року, як спадкоємець за заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує договір щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, а саме, що ОСОБА_2 спадкує земельну ділянку площею 1,4659 га, а ОСОБА_1 площею 0,8650 га, які розташовані на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Так як ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, а земельна ділянка площею 0,8650 заповітом не охоплена то вона повинна спадкуватися за законом.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та померлою 06.03.2015 року ОСОБА_3, підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ИД №319523, згідно якого ОСОБА_3 є мамою ОСОБА_1.

Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_1, згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 яка померла 06.03.2015 року, як спадкоємець за законом першої черги.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів позивачі не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів були втрачені про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя».

Згідно даного повідомлення вбачається, що державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ТР №№014809, 057403, видані Монастириською райдержадміністрацією 16.05.2003 року ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ОСОБА_3 з с.Низьколизи, загублений.

На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник.

Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягають обовязковій державній реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому в положенні п. 3.1 ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі.

За таких обставин, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ними в позовній заяві, а отже, вони, як спадкоємці, мають право на спадкове майно.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, тому є підстави визнати за ними право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачами на спадкове майно, яким являються земельні ділянки.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, ст. 392, 1220, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Лазарівської сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме, на:

-земельну ділянку площею 1,4659 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0486, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №014809, що належала ОСОБА_3, яка померла 06 березня 2015 року, в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, а саме, на:

-земельну ділянку площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0406, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №057403, що належала ОСОБА_3, яка померла 06 березня 2015 року, в порядку спадкування

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_7