АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/7732/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Марцинкевич В.А
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом в якому просила стягнути з відповідачів вихідну допомогу (з урахуванням недоплати) у сумі 10932 грн. 67 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 07.11.2015 року по 07.12.2015 року у розмірі 5159 грн. 28 коп., а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 09.11.2015 року по 02.03.2015 року.

На обґрунтування своїх позовних вимоги вказала, що ОСОБА_1 вона з 16.05.2015 року була прийнята на роботу та працювала на посаді провідного спеціаліста Управління ГУ МВС України в м. Києві. На підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена з посади 06.11.2015 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того зазначила, що в день звільнення з роботи їй не було виплачено заробітну плату за період з 03.11.2015 року по 06.11.2015 року та компенсацію за 39 днів невикористаної відпустки в розмірі 8838 грн. 56 коп. та вихідну допомогу в розмірі 15 846 грн. 24 коп. внаслідок відсутності грошових коштів. Лише після того, як вона 25.11.2015 року звернулась із письмовим запитом до керівника ГУ Національної поліції в м. Києві, а дане звернення було перенаправлене до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції у м. Києві їй у грудні 2015 року було виплачено заробітну плату по день звільнення з ОВС та компенсацію за 39 днів невикористаної відпустки в розмірі 8 838 грн. 56 коп., а 08.12.2015 року була виплачена вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку в розмірі 4 913 грн. 57 коп.

Разом з тим, при отриманні остаточного розрахунку з'ясувалося, що її права порушені, оскільки їй, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (2 категорія) відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України при звільненні виплачується допомога у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати.

З огляду на вищевикладене та у зв'язку із подальшим уточненням своїх позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідачів на її користь недоплачену вихідну допомогу при звільненні в сумі 10 932 грн. 67 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 07.11.2015 року по день винесення рішення суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ГУ Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 37 711 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі представник ГУ Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ГУ Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивачка ОСОБА_1 згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 2) є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року, видане Київською міською державною адміністрацією 02.09.2008 року.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами про те, що позивачка ОСОБА_1 з 16.05.2005 року була прийнята на роботу та працювала на посаді провідного спеціаліста Управління ГУ МВС України в м. Києві.

06.11.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена з посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників та в день звільнення з роботи позивачці не було виплачено заробітку плату за період з 03.11.2015 року по 06.11.2015 року, компенсацію за 39 днів невикористаної відпустки в розмірі 8 838 грн. 56 коп. та вихідну допомогу в розмірі 15 846 грн. 24 коп. внаслідок відсутності грошових коштів.

25.11.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із письмовим запитом до керівника ГУ Національної поліції в м. Києві, а дане звернення було перенаправлене до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції у м. Києві для отримання інформації, а саме коли із нею буде проведений розрахунок.

01 грудня 2015 року позивачці було виплачено заробітну плату по день звільнення з ОВС та компенсацію за 39 днів невикористаної відпустки в розмірі 8 838 грн. 56 коп., а 08.12.2015 року ОСОБА_1 було виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в розмірі 4 913 грн. 57 коп.

Як було встановлено вище, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) та згідно з пунктом 1 статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при звільненні за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, проте вказана допомога їй не була виплачена в повному обсязі.

Так, як вбачається із довідки про середню заробітну плату (дохід) позивачки, яка видана за вх. № 1344 від 09.12.2015 року середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати, гривень на кількість календарних (робочих, відпрацьованих) днів у розрахунковому періоді та складає 245 (двісті сорок п'ять) грн. 68 коп. (а.с.10)

Дана обставина встановлена судом та не заперечується сторонами по справі.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 (шістнадцяти) календарних днів.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається із положення ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 даного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 не в повному обсязі було сплачено вихідну допомогу при звільненні в розмірі 10 932 грн. 67 коп. та компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 26 779,12 грн.

З огляду на, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача -2 на користь позивачки суму невиплаченої вихідної допомоги в розмірі 10 932 грн. 67 коп., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення в розмірі 26 779 грн. 12 грн., що в загальній сумі становить 37 711 грн. 79 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів з Головного управління Національної поліції в м. Києві, Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, то суд обґрунтовано відмовив в цій частині вимог, оскільки вони не є належними відповідачами.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 212 ЦПК України)

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді