АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Деркач Н.М.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради, третя особа: Дніпропетровська міська рада про визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну договору найму, -

В С Т А Н О В И Л А :

15 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, за яким просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши йому кімнату площею 20,4 кв.м., а ОСОБА_3 кімнату площею 13,8 кв.м. з лоджією, площею 1,2 кв.м., коридор, ванну кімнату, туалет, кухню з балконом, який до неї примикає залишити в спільному користуванні; змінити договір найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 зобов'язати КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради укласти з ним договір. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі ордеру на житлове приміщення він є користувачем квартири АДРЕСА_1 зі складом родини з двох чоловік: він та дочка - ОСОБА_4. Дана квартира не приватизована, складається із двох кімнат, загальною площею 59,1 кв.м. Зазначав, що у нього із ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, у зв'язку із тим, що остання намагається позбавити його житла, звертаючись до суду із позовами про позбавлення його права користування житлом та до установ КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» ДМР для засвідчення факту його тривалого не проживання у вищевказаній квартирі. Крім того, під час перебування позивача у м. Біла Церква Київської області з квартири було викрадено телевізор, за даним фактом СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, у позивача виникла необхідність у визначенні порядку користування житловим приміщенням та зміні договору найму житла.

Ухвалою суду від 25 березня 2015 року залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - Дніпропетровську міську раду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року ухвалено: в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, КП «ЖЕП № 25» Дніпропетровської міської ради, третя особа: Дніпропетровська міська рада про визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну договору найму, - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в грудні 2009 року Ленінською районною у м. Дніпропетровську радою ОСОБА_2 видано ордер на житлове приміщення № 05 серії Н-09, на право зайняття родиною у складі двох чоловік квартири АДРЕСА_1. У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3, відповідачка по справі. Як вбачається із наданих позивачем квитанцій та особових рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_2 по сплаті за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1, тривалий час за комунальні послуги оплата не здійснюється. Із пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що заборгованість за послуги він не визнає, так як не вважає за необхідне їх оплачувати, тому що фактично проживає у м. Біла Церква у Київській області разом із своєю дружиною, що обумовлено необхідністю постійного догляду за тещею ОСОБА_5, у спірній квартирі не мешкає, а лише приїжджає до неї кілька разів на місяць. Зазначив, що у квартирі відсутня навіть газова плита, так як в ній не має потреби. Судом встановлено, що сторони хоча і є членами однієї сім'ї, але впродовж тривалого часу перебувають у вкрай неприязнених стосунках. Із матеріалів справи вбачається, що з приводу неправомірної поведінки один до одного сторони систематично звертаються до правоохоронних органів. Під час розгляду у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська як попереднього цивільного спору за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, так і наразі постійно наголошували на тому, що не можуть мешкати разом у спірній квартирі через неприязні стосунки один до одного. У судових засіданнях безпосередньо у залі, демонстрували стійку неповагу один до одного, перебивали та коментували з місця промови один одного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги позивача є незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач у повному обсязі не довів ні свого фактичного проживання у спірній квартирі, ні обсягу порушених житлових прав з боку відповідача на користування житловим приміщенням.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд не з'ясував характер правовідносин, які виникли у сторін та не надано їм оцінку, та не з'ясував яким законом вони регулюється; суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судом першої інстанції у порушення вимог ст.215 ЦПК України не зазначено у рішенні суду мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, з яких бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Мотивація за рішенням суду першої інстанції - не ґрунтується на законі, який регулює спірні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ухвалено: відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 (а.с.15-16).

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказане рішення суду, яке має преюдиціальний характер для цієї справи, у зв'язку з чим не застосував ч.3 ст.61 ЦПК України до спірних правовідносин, внаслідок чого мотивація суду є незаконною, оскільки спростовується рішенням суду, яке має законну силу.

Право члена сім'ї наймача на зміну договору найму пов'язане із закріпленим в ст. 64 ЖКпринципу рівності прав і обов'язків всіх членів сім'ї.

Зміна договору найму використовується для уникнення конфліктів в сім'ї у зв'язку із спільним використанням жилих приміщень, умовами його оплати в утримання.

Згідно до вимог ст. 104 ЖК України, визначені умови, при яких допускається зміна договору найму жилого приміщення: згода наймача, членів його сім'ї і наймодавця, відповідність розміру жилої площі, щодо якої укладається окремий договір найму, нормативам, відповідність умов жилого приміщення вимогам ст. 63 ЖК.

Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин вказані вимоги закону, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім`ї наймача.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, та не заперечується сторонами у справі, що позивач є квартиронаймачем спірної квартири на підставі ордера на житлове приміщення № 05 серії Н-09 від - грудня 2009 року, виданого на підставі рішення виконкому Красногвардійської районної у місті ради від 19.11.2009 року № 270/1 на право зайняття родиною у складі двох чоловік, а саме: квартиронаймач ОСОБА_2 (позивач у справі) та його дочка ОСОБА_4 (відповідач у справі; зміна її прізвища на ОСОБА_3 у зв'язку з укладенням шлюбу) житлового приміщення жилою площею 34,2 кв.м та загальною площею 56,8 кв.м, що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Сторони зареєстровані за місцем проживання в цій квартирі з 05.02.2010 року (а.с.94).

Спірна квартира не приватизована, знаходиться на балансі КП «ЖЕП № 25» Дніпропетровської міської ради та є комунальною власністю Дніпропетровської міської ради.

04.01.2010 року між позивачем, як відповідальним наймачем, та КЖЕП № 25 укладений договір № 406 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.100-101).

14 липня 2015 року між позивачем, як відповідальним наймачем, та КП «ЖЕП № 25» ДМР укладений договір № 25-841016 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.97- 99).

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 склалися конфліктні стосунки у зв'язку із спільним використанням жилих приміщень в спірній квартирі, умовами його оплати в утримання, що визнається сторонами у справі та підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 104 ЖК Україничлен сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Колегія суддів встановила, що відповідач ОСОБА_3, як дочка квартиронаймача, не надає згоду на укладення окремого договору найму, що є підставою для вирішення цього спору в судовому порядку.

Стаття 63 ЖК Українивстановлює, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Статтею 48 ЖК Українипередбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Крім того, у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" N 2 від 12 квітня 1985 року, зі змінами, роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖКсуд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього.

Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира жилою площею 34,2 кв.м та загальною площею 56,8 кв.м, складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 13,8 кв.м з лоджією площею 1,2 кв.м та площею 20,4 кв.м, кухні площею 9,9 кв.м з балконом площею 1.1 кв.м, коридору площею 8,1 кв.м, туалетної кімнати площею 1,4 кв.м, ванної кімнати площею 3.2 кв.м на четвертому поверсі багатоповерхового будинку згідно плану та журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Таким чином, на позивача та відповідача ОСОБА_3 припадає по 17,1 кв.м жилої площі в спірній квартирі (34,2 кв.м : 2 = 17,1 кв.м).

Колегією суддів не встановлено укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням між вказаними особами та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала щодо виділення у користування позивача жилої кімнати площею 20,4 кв.м та виділення відповідачу ОСОБА_3 у користування жилої кімнати площею 13,8 кв.м, оскільки вказане жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на вказаного відповідача, однак із врахуванням того, що представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції надав згоду на виділення позивачу жилої кімнати площею 13,8 кв.м, яка є за розміром менше, чим припадає на нього жилої площі (17,1 кв.м), то апеляційний суд дійшов висновку про можливість зміни договору найму жилого приміщення в спірній квартирі та виділення у користування позивача жилої кімнати площею 13,8 кв.м, та виділення відповідачу ОСОБА_3 у користування жилої кімнати площею 20,4 кв.м, що відповідає зазначеним вимогам закону та не порушує житлових прав сторін у справі. Нежитлові приміщення в спірній квартирі слід залишити у спільному користуванні позивача та відповідача ОСОБА_3

Відповідно до виділених ним приміщень в цій квартирі необхідно зобов'язати відповідача КП «ЖЕП № 25» Дніпропетровської міської ради укласти із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремі договори найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1

Виділення у користування житлових приміщень та залишення у спільному користуванні нежитлових приміщень в спірній квартирі у відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст. 104 ЖК України, яка регулює зміну договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім`ї наймача, - по суті є зміною договору найму, тому позовні вимоги про зміну договору найму є зайвими.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, вказані позовні вимоги немайнового характеру та позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн. в суді першої інстанції та у розмірі 267,96 грн. в апеляційній судовій інстанції, однак не просив суд компенсувати понесені ним судові витрати за рахунок відповідача, то колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради, третя особа: Дніпропетровська міська рада про визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну договору найму - задовольнити частково.

Виділити у користування ОСОБА_2 жилу кімнату площею 13,8 м2 з лоджією площею 1,2 кв.м; виділити у користування ОСОБА_3 жилу кімнату площею 20,4 м2; залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кухню площею 9,9 кв.м з балконом площею 1.1 кв.м, коридор площею 8,1 кв.м, туалетну кімнату площею 1,4 кв.м, ванну кімнату площею 3.2 кв.м в квартирі АДРЕСА_1

Зобов'язати комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради укласти із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремі договори найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до виділених ним приміщень в цій квартирі.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді З.М. Пономарь

Н.М. Деркач