22.09.2016 Єдиний унікальний номер 205/5480/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі :

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами встановлені фактичні відносини з приводу надання послуг водопостачання та водовідведення, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995 року, у зв'язку із чим, відповідачці як абоненту відкрито особовий рахунок №01 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Болятко, буд.№34.

За період з жовтня 2011 року по липень 2015 року за особовим рахунком відповідачки утворилась заборгованість через несплату послуг, яка складає 2 542,47 грн.

19 лютого 2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення із ОСОБА_2, який було видано 23 лютого 2015 року, а 14 квітня 2015 року вищезазначений судовий наказ скасовано судом.

На підставі вищевикладеного позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 2 542,47 гривень та судові витрати по справі.

Заочним рішенням суду від 03 вересня 2015 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР задоволено у повному обсязі (а.с.14-16).

За заявою відповідача ухвалою суду від 28 липня 2016 року заочне рішення скасовано із призначенням справи до розгляду в загальному порядку (а.с.45).

В судовому засіданні позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилався на надані суду письмові пояснення та докази (а.с., 52-53, 94).

Відповідачка у судовому засіданні обставини позову не визнала, проти вимог позову заперечувала у повному обсязі. В обґрунтування заперечень суду зазначала на те, що своєчасно та у повному обсязі завжди сплачувала позивачу за надані послуги водопостачання питної води. Заборгованості не мала. Проте у 2013 році позивач за власною ініціативою здійснив їй за минулі 2011-2012 роки перерахунок плати, у звязку із тим, що за його переконанням, вона зобовязана була ще й сплачувати за полив води. Із даним нарахуванням категорично не згодна так як впродовж вказаного періоду послугами позивача по поливу води не користувалася взагалі, тому що на підставі договору між Фрунзенським міжрайонним управлінням водного господарства та Садовим товариством 50 квартал сел. Ясне, членом якого є, саме від іншого підприємства одержувала послуги, які й оплачувала.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на праві приватної власності відповідачка ОСОБА_2 володіє житловим будинком №34 по вул.Болятко у м. Дніпропетровську, розташованим на території Садового товариства 50 квартал сел. Ясне (а.с.101).

На підставі договорів на подачу води садовому товариству за 2011, 2012, 2013, 2014 роки від насосної станції Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства укладеними між Фрунзенським міжрайонним управлінням водного господарства та Садовим товариством 50 квартал сел. Ясне вул. Болятко в особі голови ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 отримувала послуги водопостачання на полив присадибних ділянок (а.с.54,57,66,78). Вказані послуги ОСОБА_2 сплачувала належним чином та у повному обсязі, про свідчать акти виконаних робіт та квитанції про оплату (а.с. 55-56,58-65,68-74).

КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення у м. Дніпропетровську за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Болятко, буд.34, за якою проживає ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.5).

На ім'я відповідачки відкрито особовий рахунок № 01.

30 січня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення (а.с.80).

Згідно наданого позивачем виписки по особовому рахунку № 01 вбачається, що за період з січня 2011 року по червень 2015 року утворилась заборгованість в сумі 2 542,47 грн. (а.с.7).

Із повідомлення про оплату за послуги водопостачання та водовідведення по р/с №01 станом на 01.07.2012 року вбачається, що борг становить 111,16 грн. (а.с.51).

Встановлено, що на підставі договорів на подачу води садовому товариству на 2011, 2012, 2013, 2014 роки від насосної станції Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства укладеними між Фрунзенським міжрайонним управлінням водного господарства та садовим товариством 50 квартал п. Ясний вул. Болятко в особі голови ОСОБА_3, ОСОБА_2 отримувала послуги з подачі води на полив присадибних ділянок (а.с.54,57,66,78). Вказані надані послуги ОСОБА_2 сплачувала належним чином, про свідчать акти виконаних робіт та квитанції про сплату (а.с. 55-56,58-65,68-74).

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що заборгованість заявлену до стягнення по особовому рахунку № 01 розраховано із 2013 року, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №82 від 26.02.2013 року «Про раціональне ведення водного господарства міста», яким визначено порядок забезпечення постачання питної води населенню і субєктам господарювання та відведення господарчо-побутових стоків від цієї групи споживачів (а.с. 83-88).

За змістом п. 1 ч 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване постачання холодної води та водовідведення є одним із видів комунальних послуг.

Закон України «Про питну воду та питне водопостачання» (ст. 1) визначає централізоване питне водопостачання, як господарську діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; а централізоване водовідведення, як господарську діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Ст.19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

В свою чергу відповідно до п. 3.2, 3.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питнаь житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року - (далі - Правила) водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Правил, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

З викладених норм вбачається, що безобліковим є водокористування без укладення відповідного договору.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як встановлено під час судового розгляду відповідачка із 2011 року послугами, наданими позивачем не користувалася, доводи позивача щодо відсутності з боку споживача заяв на відмову від отримання послуг, що тим самим на думку позивача, свідчить про фактичне одержання нею послуг, суд відхиляє. Оскільки обовязок споживачів на оплату житлово-комунальних послуг виникає лише в разі якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, незаконними, в повному обсязі недоведеними з його боку, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судовий збір і його вимоги не підлягають задоволенню судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України, ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, ?

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула