АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1, представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача: комунальна медична установа «Міський клінічний пологовий будинок № 1» про визнання незаконним розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати, невиплаченої за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Чернівецького міського голови Каспрука Олексія Павловича на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 21 серпня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача: комунальна медична установа «Міський клінічний пологовий будинок № 1» про визнання незаконним розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати, невиплаченої за час вимушеного прогулу та виплату моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

Розпорядженням Чернівецького міського голови №450-к від 21.07.2003р. на підставі трудового контракту його було вперше призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1». В подальшому, трудові контракти переукладалися на нові строки.

22-ц/794/577/ 2016р. Головуючий у 1 інстанції Мамчин П.І.

Категорія 54/55 доповідач Перепелюк І.Б.

Розпорядженням Чернівецького міського голови № 778-к від 15.08.2011р. позивач був призначений на вище зазначену посаду з 22.07.2003р. по 31.12.2013р. Розпорядженням Секретаря ЧМР від 24.12.2013р. № 903-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням дії трудового контракту з 31.12.2013р.

Позивач зазначав, що розпорядження про звільнення його з роботи є незаконним.

ОСОБА_1 вказував, що він не був ознайомлений із розпорядженням про звільнення.

20.12.2013р. він звернувся до секретаря ЧМР із заявою про продовження дії договору. 24.12.2013р. у зв'язку із погіршенням стану здоров'я йому було видано листок непрацездатності і він знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні до 22.04.2014р.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження секретаря ЧМР № 903-к від 24.12.2013р.; поновити його на роботі з 31.12.2013р. на посаді головного лікаря КМУ ««Міський клінічний пологовий будинок № 1», зобов'язавши Чернівецького міського голову негайно видати розпорядження про поновлення його на роботі з 31.12.2013р.; стягнути з місцевого бюджету ЧМР на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2014р. по день постановлення рішення, що станом на 04.08.2015р. становить 101537,1092 грн.; стягнути з місцевого бюджету ЧМР на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини вчасно не отриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 39664,38грн.; стягнути з місцевого бюджету ЧМР на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі з 31.12.2013р. на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1»; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з бюджету ЧМР середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 10487,35 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 21 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження секретаря Чернівецької міської ради № 903-к від 24 грудня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1»; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» з 31 грудня 2013 року; стягнуто з місцевого бюджету ЧМР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014 року по 21 серпня 2015 року в розмірі 98616,87грн., без врахування податків та інших обов'язкових платежів; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1»; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з місцевого бюджету ЧМР на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати в частині відмови йому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплати компенсації втрати частини заробітної плати, невиплаченої за час вимушеного прогулу та задовольнити позов в цій частині.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

Апелянт вказує, що висновок суду про відмову у виплаті компенсації втрати частини заробітної плати (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу в зв'язку з несвоєчасною її виплатою не ґрунтується на нормах матеріального права.

Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що ним не пропущено строк для звернення до суду з вимогою щодо виплати компенсації втрати частини невиплаченої вчасно заробітної плати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Чернівецький міський голова Каспрук О.П. подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, вважає, що позивач не вірно визначив відповідачів у даній справі.

Апелянт вважає, що предметом оскарження у справі є документ, якого не існує та звертає увагу суду на те, що , що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом щодо виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2014р. - 19.01.2015р.

Справа неодноразово розглядалася в судах першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015р. рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.02.2016р. ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації втрати частини заробітної плати скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 21.08.2015р. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 30.09.2015р. залишено без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2014 по 25.05.2014р. включно слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановлено, що 21.07.2013р. розпорядженням Чернівецького міського голови № 450-к від ОСОБА_1 було призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» на підставі контракту. У подальшому трудовий контракт з позивачем неодноразово продовжувався.

1 липня 2011 року з ОСОБА_1 переукладено трудовий контракт, згідно якого він був призначений на посаду головного лікаря КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» строком до 31 грудня 2013 року.

Розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради, який був на цей період виконуючим обов'язки Чернівецької міської голови, від 24 грудня 2013 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31 грудня 2013 року у зв'язку із закінченням строку трудового контракту.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 26 травня 2014 року, суд першої інстанції посилався на те, що позивач вже звертався з таким позовом, проте в подальшому від цих позовних вимог відмовився і ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2014 року відмову ОСОБА_1 від позову в цій частині прийнято.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що первинно ОСОБА_1 з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звертався до КМУ «Міський клінічний пологовий будинок № 1» і саме відмова в цій частині позовних вимог була прийнята апеляційним судом Чернівецької області. Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 26 травня 2014 року у даній справі пред'явлено до Чернівецької міської ради. Отже, вимоги не є тотожними.

Таким чином, відмова суду у задоволенні позову в цій частині є необґрунтованою, судом порушені норми процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 2ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Українивід 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року № 6-87 цс 11, яка є обов'язковою для застосування судами України.

Підлягає стягненнюсередній заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 25 травня, а не по 26 травня 2014 року, оскільки за період з 26 травня 2014 року по 21 серпня 2015 року рішенням суду був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу і в цій частині рішення набрало законної сили.

Кількість робочих днів за цей період становить 20 днів. Як встановлено судом першої інстанції, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 476,41 грн.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 25 травня 2014 року включно в сумі 9528, 20грн.

При розгляді апеляційної скарги від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині виплати йому компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою.

Відповідно до положень ст.ст. 31, 174, 205, 306 ЦПК України позивач вправі розпорядитись своїм процесуальним правом та відмовитись від позову на будь-якій стадії судового процесу, зробивши про це заяву. Якщо відмову позивача від позову викладено в адресованих до суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Згідно ст.ст. 306, 310 ЦПК України, в разі відмови позивача від позову в апеляційному суді, суд скасовує рішення суду із закриттям провадження у справі.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що відмова від позову не суперечить вимогам ст.ст. 306, 310 ЦПК України, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому відмову позивача від позовних вимог в частині виплати йому компенсації втрати частини заробітної плати слід прийняти, а провадження у цій частині - закрити.

Наслідки відмови від позову ОСОБА_1 судом роз'яснені.

Керуючись ст.ст.205, 306, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.310 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 25 травня 2014 рокускасувати.

Позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з місцевого бюджету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 25 травня 2014 рокувключно в розмірі 9528,20грн. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині виплати йому компенсації втрати частини заробітної плати.

Провадження у цій частині закрити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :