У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів, треті особи: Хмельницька обласна рада, Департамент освіти та науки Хмельницької обласної державної адміністрації, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 14 жовтня 2009 року вона працювала на посаді бухгалтера в Плужнянській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті I-II ступенів та наказом директора від 17 квітня 2015 року № 94 звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 18 квітня 2015 року, у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. Вважала таке звільнення незаконним, оскільки з наказом про скорочення посади бухгалтера за два місяці до звільнення не була ознайомлена, питання її звільнення не було предметом розгляду первинної профспілкової організації школи-інтернат і на розгляд такого питання вона не запрошувалась, хоча є членом профспілкової організації, зазначала, що має переважне право на залишення на роботі. У порушення порядку вивільнення працівників питання її скорочення проведено шляхом таємного голосування відповідно до протоколу від 27 березня 2015 року № 4. У порушення вимог ст. 49 КЗпП України у день звільнення їй було відмовлено у видачі довідки про роботу та заробітну плату. Також в день звільнення їй не було виплачено заробітну плату, розрахункові кошти та вихідну допомогу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити її на раніше займаній посаді бухгалтера з 18 квітня 2015 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2015 року по день вирішення спору, 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 1 тис. грн витрат на правову допомогу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 5 серпня 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Хмельницьку обласну раду та Департамент освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді бухгалтера Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів з 18 квітня 2015 року. Стягнуто з Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 квітня 2015 року до 12 лютого 2016 року в розмірі 16 858 грн 02 коп., з яких необхідно утримати податки та обов'язкові платежі, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 1 тис. грн, на користь держави - 1 157 грн 52 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення п. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України, дійшов до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 проведено з дотриманням вимог закону, вона була попереджена про наступне звільнення, з урахуванням кваліфікації та продуктивності праці не мала переважного права на залишення на роботі, за відсутністю вакантних посад інша робота їй не пропонувалась, мотивована згода профспілкового комітету на звільнення була надана.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько В.А. Черненко