АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2011/2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Коробенко С.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 р

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк»

про визнання недійсними умов договору

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання недійсними умов договору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 3.04.2008 р. між позивачкою та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», теперішня назва - ПАТ «Брокбізнесбанк», був укладений кредитний договір №212 I-71, у відповідності до якого ОСОБА_1 отримала в кредит 117279 дол.США строком до 02.04.2017 р.

Згідно п.1.1 сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитними коштами складає 13,5% річних.

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно п.5 ч.3 ст.18 цього Закону, закон визнає несправедливою умову договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Так, гідно п. «д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладення договору) орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту включає в себе перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням.

Таким чином, до вартості кредиту слід відносити не лише проценти, які сплачуються споживачем за отриманий кредит, а і комісію та саме тіло кредиту, яке також підлягає поверненню позичальником.

Так, відповідно до п.7.1 та п.7.2 договору неустойка у вигляді штрафу або пені нараховується не лише на несплачені позичальником проценти за користування кредитом, а і на несплачену вчасно частину тіла кредиту та комісію.

Згідно п.7.1 Договору встановлюється неустойка за прострочення погашення тіла кредиту, процентів за користування ним та комісії в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.1.1 Договору від суми простроченої заборгованості за кожен день такого прострочення. Таким чином, ставка пені дорівнює 27% річних (а не поденних), і нараховується на суму простроченої заборгованості згідно з фактичною кількістю календарних днів прострочення.

Тому, сам по собі пункт 7.1 Договору не містить у собі дискримінаційних умов для споживача, передбачених п.5 ч.З ст.18 Закону, оскільки відповідальність ним встановлена у сумі 27% річних і лише на суму простроченої заборгованості, а не на всю сукупну вартість наданого Позичальнику кредиту.

Пункт 7.2 Договору визначає право банку нараховувати позичальнику неустойку (штраф) в розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.6. договору за кожен факт порушення (страхування предмету іпотеки).

Тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що даний пункт також не містить дискримінаційних умов, передбачених п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, розмір штрафу не перевищує 50 відсотків сукупної вартості кредиту.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 11.11.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :