Справа № 348/2773/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1631/2016
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А. В. А.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Надвірнянської РДА про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 14 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Надвірнянського районного суду від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Надвірнянської РДА про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_4 та неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1

В позові ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказала, що суд першої інстанції належним чином не дослідив всі обставини, що мають значення для справи. Зокрема не взяв до уваги те, що вони за час перебування в шлюбі з померлим чоловіком за спільні кошти та спільною працею побудували житловий будинок по АДРЕСА_3, будівництво якого на даний час не завершено. Вказане підтверджує те, що вона проживала в с. Назавизів. Позивач ОСОБА_2 хоче позбавити її спадщини у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 і з цією метою зробила нестерпні для проживання умови та прогнала її з дітьми з свого житлового будинку.

Доказом неправомірної поведінки позивача являється письмовий акт депутата Назавизівської сільської ради Гурмака А.Р. від 17.03.2016 року, яким підтверджено що ОСОБА_2 не пустила її до житлового будинку та ображала нецензурними словами.

Основною, поважною причиною її відсутності у спірному будинку є протиправна поведінка її свекрухи, яка створює нестерпні умови для проживання та негативно впливає на розвиток та виховання дітей.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки довідкам лікарської амбулаторії с. Перерісль від 16.05.2016 року, яка обслуговує жителів с. Л. Тарновиця, згідно яких дочка ОСОБА_8 прибула в с. Тарновиця в серпні 2014 року, а дочка ОСОБА_9 в жовтні 2014 року.

Поза увагою суду залишено і те, що по даний час в будинку позивача знаходяться дитячі меблі та речі.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити та задовольнити її позов про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_12 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду встановленим обставинам справи.

Представник Служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації направив суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_2 та 12 лютого 2015 року ОСОБА_13 звернулися суд з позовами до ОСОБА_4 про визнання її та її дітей такими, що втратили право користування житлом - будинком по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона більше року не проживає в зазначеному будинку без поважних причин.

16 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_13 про усунення перешкод у користуванні будинком по АДРЕСА_1, свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі фактично вигнали її з будинку та чинять перешкоди в користуванні ним.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3(правонаступнику ОСОБА_13) на праві власності належать відповідно ? та ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується заповітом №12 від 11.09.1992 року та свідоцтвом про право власності на спадщину по закону №4459 від 15.09.1992 року та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Встановлено, що в даному житловому будинку, станом на час звернення сторін з позовами до суду, окрім власників будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_13.( який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер), зареєстрована також ОСОБА_4 (дружина покійного сина позивачів ОСОБА_14.) та її неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_4 згідно відмітки в паспорті зареєстрована в АДРЕСА_1 - 05.06.2012 року (а.с.182), а згідно довідки виданої виконкомом Назавизівської сільської ради зареєстрована у частині будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_13 який дав згоду на реєстрацію 11.06.2013 року (а.с.43).

Відповідно до положень ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна , згідно ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Оцінюючи подані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 разом із дітьми більше року без поважних причин не проживала в АДРЕСА_1, а тому визнав її такою що втратила право користування ним.

З таким висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Так, відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 депутатом Назавизівської сільської ради ОСОБА_15 та згідно його пояснень він з жовтня 2013 року по листопад 2014 року заходив в будинок де проживали ОСОБА_2 та її покійний чоловік ОСОБА_13, ОСОБА_4 разом з дітьми в будинку не проживали, також не бачив у будинку і їх речей.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ствердили суду, що ОСОБА_14 та ОСОБА_4 перейшли проживати в будинок по АДРЕСА_4, де проживали до смерті ОСОБА_14 Після смерті ОСОБА_14, який помер у квітні 2014 року - перейшла проживати до своєї матері в с. Л. Тарновиця та не мала наміру поселятися в будинок ОСОБА_2

Дані пояснення частково підтвердила у засіданні апеляційного суду сама апелянт ОСОБА_4, яка пояснила, що вони з чоловіком дійсно проживали з серпня 2013 року у тому числі і в будинку по АДРЕСА_4, оскільки здійснювали будівництво нового житлового будинку який не завершений.

В той же час ОСОБА_4 посилалась на те, що з серпня 2013 року у зв»язку з погіршенням стану здоров»я її матері ОСОБА_18, яка являється інвалідом, вона змушена була часто їздити до неї та доглядати.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 пояснила, що її дочка ОСОБА_4 разом з дітьми після смерті чоловіка проживає у неї в с. Л.Тарновиця.

Натомість ОСОБА_4 не представила суду належних доказів того, що позивачі ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_13 чинили їй та її дітям перешкоди у користуванні належним їм на праві власності будинком, оскільки не зверталася у встановленому законом порядку щодо чинення перешкод у користуванні будинком.

У зв»язку з цим, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що основною, поважною причиною її відсутності у спірному будинку є протиправна поведінка її свекрухи, яка створює нестерпні умови для проживання та негативно впливає на розвиток та виховання дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 намагалася поселитися в житловий будинок АДРЕСА_1 уже в процесі розгляду справи у березні 2016 року, після пред»явлення до неї вимоги про визнання її такою що втратила право користування житловим будинком.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку актам обстеження матеріально-побутових умов сім»ї ОСОБА_4, які складені депутатом Ліснотарновецької сільської ради Йосепчук Г.М. про те, що ОСОБА_4 10.11.2014 року та 24.11.2014 року намагалася поселитися в будинок АДРЕСА_1, як таким що не відповідають дійсності, оскільки обставини викладені в ньому не відповідають поясненням свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21.(які підписали акт) як щодо часу їх складення так і викладених обставин щодо наміру ОСОБА_4 поселитись в будинок ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 хоче позбавити її спадщини у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 і з цією метою зробила нестерпні для проживання умови та прогнала її з дітьми з свого житлового будинку не заслуговують на увагу, оскільки, будинковолодіння АДРЕСА_1 не належало покійному ОСОБА_14 та не належить до спадкового майна після його смерті.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що по даний час в будинку позивача знаходяться дитячі меблі та речі, оскільки дані обставини суперечать змісту її ж зустрічної позовної заяви, в якій вона посилається на те, що ОСОБА_2 вигнала її з будинку зібрала та винесла всі її особисті речі та речі дітей та перевезла їх у с. Лісна Тарновиця.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки довідкам лікарської амбулаторії с. Перерісль від 16.05.2016 року, яка обслуговує жителів с. Л. Тарновиця, згідно яких дочка ОСОБА_8 прибула в с. Тарновиця в серпні 2014 року, а дочка ОСОБА_9 в жовтні 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки такі не можуть слугувати доказом того, з яких саме причин ОСОБА_4 не проживає в будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував те, що в будинку ОСОБА_2 кращі умови для проживання дітей ніж в будинку її матері в с. Лісна Тарновиця не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_4 добровільно перейшла проживати до в будинок до своєї матері, де зобов»язана забезпечити належні санітарно-гігієнічні та побутові умови для проживання своїх дітей.

Таким чином, доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що вона не проживає в АДРЕСА_1 більше року з поважних причин не знайшли свого підтвердження.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 14 червня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин