Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 лютого 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Турецька Я.П.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що він працював в ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою починаючи з 03.10.2007 року по 15.12.2014 рік на різних посадах, а з 12.12.2013 року по день звільнення обіймав посаду начальника відділу по виконанню топографо-геодезичних робіт. Наказом ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою № 77-к від 15.12.2014 року його звільнено з роботи за згодою сторін. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України з ним при звільненні не проведено повного розрахунку всіх сум, що належать йому від підприємства. Зазначає, що при звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі , яка виникла за час його роботи на підприємстві, розмір якої становить 23 811, 48 грн. Неодноразові звернення до відповідача про виплату йому заборгованості із зароітної плати халишені без задоволення. Оскільки при звільненні повного розрахунку з ним проведено не було, з посиланням на норми ст.ст. 116,117 КЗпП України, просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: заборгованість з заробітної плати, що виникла на день звільнення 15.12.2014 року в розмірі 23811,48 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 16.12.2014 року по 20.11.2015 року в розмірі 41877,00 гривень та з розрахунку 3807,00 грн. в місяць за період розгляду справи судом до вступу рішення суду в законну силу.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх з підстав та мотивів викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Після оголошеної перерви в судовому засіданні, на адресу суду 16.02.2016 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких відповідач не погоджується з позовними вимогами з тих підстав, що вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Вказує , що заборгованість по заробітній платі перед позивачем утворилася протягом 2012 року. Згідно наказу №77-к позивача було звільнено з посади 15.12.2014 року, а 15.12.2015 року за зверненням позивача було відкрито провадження по даній справі. Враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду через 365 днів після звільнення, а тому відповідно до положень ст.117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішеням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати. Таким чином ,на думку представника відповідача, середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню з урахувнням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком, а тому розмір компенсації підлягає обмеженню в розмірі середньомісячної заробітної плати. Вказує, висновки викладені у постанові ВС України від 21.11.2011 року по справі №6-60цс11. З врахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою середньомісячного заробітку за період затримки розміром 41 877,00 грн.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено по справі, позивач ОСОБА_2 з ДП '' Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою '' перебував у трудових відносинах на посаді начальника відділу по виконанню топографо-геодезичних робіт.

Судом встановлено, що наказом ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою № 77-к від 15.12.2014 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за згодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України , 15.12.2014 року. /а.с.6/

Як встановлено судом , ОСОБА_2 в період з 12.02.2013 р. по 15.12.2014 р. працював на посаді начальника відділу по виконанню топографо-геодезичних робіт в ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою і розмір його посадового окладу згідно штатного розпису складав 3807,00 грн. , що стверджується довідкою ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою від 18.11.2015 року за №1590./а.с.5/

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_2не було виплачено заборгованість із заробітної плати в розмірі 23 811,48 грн. Розмір заборгованості із заробітної плати підтверджуєтся даними довідки ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою від 18.11.2015 року за №1589 ( а.с. 4)

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу

він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Однак як встановлено судом в день звільнення ДП '' Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою '' не провів розрахунок із позивачем ОСОБА_2 у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Особи, винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (ст. 265 КЗпП України).

Відповідно до положення ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищаеться законом.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України , при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних пацівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15 цс 13 за позовом до Сумського національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Крім того, до викладеного вище , також зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-195цс14 від 21.01.2015 року, де Верховний Суд України дійшов висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог.

Згідно довідки ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою №1589 від 18.11.2015 року, яка міститься в матеріалах справи , заборгованість ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою перед ОСОБА_2 по заробітній платі за 2012 рік станом на 16.11.2015 рік становить 23811,48 гривень. (а.с.4)

Таким чином, факт наявної заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 підтверджено.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 звільнено з роботи 15.12.2014 року./а.с. 6/

Як встановлено судом повний , остаточний розрахунок з позивачем ОСОБА_2 з виплати йому заборгованості із заробітної плати не був проведений .

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум, а саме заборгованості із заробітної плати в розмірі 23 811,48 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі, а відтак й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в суду не має.

Зважаючи на викладене вище, суд не погоджується із позицією представника відповідача викладеною у письмових запереченнях від 16.02.2016 року.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 з відповідними змінами та доповненнями.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно довідки виданої ДП '' Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою '' № 116 від 12.02.2016р. про нараховану та виплачену заробітну плату за період двох місяців, що передували даті звільнення заробітна плата ОСОБА_2: за жовтень 2014 року становить 2942,85 гривень, за листопад 2014 року становить 2911,77 гривень. В жовтні 2014р. - 23 робочих днів, в листопаді 2014 р. - 20 робочих дня. Тому середня заробітна плата позивача за один день складає:

(2942,85 грн.+ 2911,77 грн.) : ( 23 р.д. +20 р.д. ) = 136 грн. 15 коп.

Кількість днів за час затримки розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_2 за період з 16.12.2014 року по 26.02.2016 року (день постановлення рішення) складає:

грудень 2014 року 12 днів; січень 2015 року 19 днів; лютий 2015 року 21 день;березень 2015 року 22 дні; квітень 2015 року 21 день; травень 2015 року 19 днів;червень 2015 року 20 днів;

липень 2015 року 21 день; серпень 2015 року 22 дні; вересень 2015 року 22 дні;жовтень 2015 року 20 днів;листопад 2015 року 22 дні; грудень 2015 року 22 дні; січень 2016 року 19 днів; лютий 2016 року 20 днів, тобто всього 302 робочих днів. Таким чином середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає : 136 грн. 15 коп. х 302 р.д. = 41 117 гривень 30 копійок, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Слід зазначити, що позивачем неправильно здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який наведений у позовній заяві, а відтак позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення з підстав наведених вище.

Таким чином, ст. 117 КЗпП України передбачається відповідальність власника або уповноваженого ним органу за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати в сумі 23 811, 48 грн. підлягають до задоволення, а позовні вимоги в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 649, 28 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 60 , 61, 88, 209, 212 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 233, 234 КЗпП України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 23 811,48 грн. (двадцять три тисячі вісімсот одинадцять гривень, 48 коп.).

Стягнути з ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2014 року по 26.02.2016 року (день постановлення рішення) в розмірі 41 117 гривень 30 копійок (сорок одна тисяча сто сімнадцять гривень 30 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ДП Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою на користь держави суму судового збору в розмірі 649, 28 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3