АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Передерєва В.Г.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі60 343,35 грн. за кредитним договором №SAMDN7333 від 23.08.2006.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2015 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60 343,35 грн. та судові витрати в розмірі 603,43 грн., а всього 60 946,78 грн.

Справа № 753/14699/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6950/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що не був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його права надати суду докази. Зазначив, що при вирішенні справи по суті суд першої інстанції не врахував, що позивач безпідставно збільшив строк позовної давності за вказаним договором, не врахував того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та Правила надання споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення строків позовної давності. Вказав, що Тарифи банку та Правила надання споживчого кредиту фізичним особам не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, які відповідач не підписував. Зазначив на встановлення непропорційно великих штрафних санкцій та пені, що є несправедливими умовами договору та суперечить принципу розумності та справедливості. Крім того, вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того,

що позичальник не виконує грошові зобов'язання за кредитним договором, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості.

З таким висновком суду повністю не може погодитись колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк» а. с. 13) та ОСОБА_3 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір №SAMDN7333 про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки та додаткову угоду № 1, за умовами яких є відкриття банком клієнту карткового рахунку і видача платіжної картки у національній валюті України з встановленим кредитним лімітом в розмірі 15 000 грн. Сторони договору погодили, що клієнт здійснює з допомогою картки операції по картковому рахунку відповідно до діючого законодавства та Правил користування платіжними картами, які є невід'ємною частиною договору (а. с. 7-8). За умовами пункту 1.1. договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01% річних, а в разі непогашення заборгованості у цей строк - по ставці 1,9% в місяць з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом (22,80% річних) та комісію в розмірі 1,9% від заборгованості. Згідно з пунктом 5.5. Умов і Правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) клієнт сплачує відсотки за збільшеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами.Договором передбачено, що сплата процентів повинна здійснюватися клієнтом щомісячно, до 30 числа. Банк виконав свої зобов'язання, відкривши картковий рахунок позичальнику, видав платіжну картку та здійснював її обслуговування. ОСОБА_3 належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим у останнього станом на 13.07.2015 виникла заборгованість в розмірі 60 345,35 грн., що включає заборгованість по кредиту в сумі 15000 грн., заборгованість по процентах в сумі 34 006,27 грн. та заборгованість за комісією в сумі 11 337,08 грн. відповідно до розрахунку заборгованості(а. с. 4-5). Останній рух коштів зафіксовано на початку 2016 року. Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до матеріалів справи відповідач, всупереч умов вищевказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на13.07.2015 виникла заборгованість в розмірі 60 345,35 грн., що включає заборгованість по кредиту в сумі 15000 грн., заборгованість по процентах в сумі 34 006,27 грн. та заборгованість за комісією в сумі 11 337,08 грн. відповідно до розрахунку заборгованості(а. с. 4-5).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми заборгованості правильними.

Посилання ОСОБА_3 на те, що не був належно повідомлений про час та місце розгляду справи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи свідчать, що відповідачу надсилалась кореспонденція на адресу зазначену в кредитному договорі та у відомостях адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України, а конверти направлені за належною адресою повернені з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивачем не було надано будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції, в зв'язку з чим наведена не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Тарифи банку та Правила надання споживчого кредиту фізичним особам не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, які відповідач не підписував є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору передбачено, що його підписанням клієнт підтверджує, що він ознайомлений з Тарифами банку і Правилами, які зобов'язується виконувати.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не підписував кредитний договір, укладений між сторонами 23.08.2006, і що він визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Посилання відповідача на встановлення непропорційно великих штрафних санкцій та пені, що є несправедливими умовами договору та суперечить принципу розумності та справедливості також на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки позивачем не було заявлено в позовних вимогах про стягнення з боржника неустойки та не розглядалося судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентах та за комісією правильними, враховуючи наступне.

За умовами пункту 1.1. договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01% річних, а в разі непогашення заборгованості у цей строк - по ставці 1,9% в місяць з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом (22,80% річних) та комісію в розмірі 1,9% від заборгованості. Згідно з пунктом 5.5. Умов і Правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) клієнт сплачує відсотки за збільшеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами. Договором передбачено, що сплата процентів повинна здійснюватися клієнтом щомісячно, до 30 числа.

Таким чином, кредитним договором, який підписаний відповідачем, встановлено стягнення процентів та комісії за наявності заборгованості у позичальника.

Доводи апеляційної скарги про те, що спливли строки позовної давності згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність (Постанови ВСУ від 24.06.2015 у справі № 6-738цс15 та від 18.03.2015 у справі № 6-25цс15).

Крім того, заява про застосування позовної давності може бути подана лише під час розгляду справи в суді першої інстанції (Постанова ВСУ від 11.02.2015 у справі № 6-246цс14).

Матеріали справи не містять відповідної заяви відповідача про застосування строків позовної давності, поданої під час розгляду справи в суді першої інстанції, що позбавляє можливості суд апеляційної інстанції її застосовувати. Більш того, матеріали справи свідчать про те, що останній платіж за вказаним кредитним договором здійснено відповідачем на початку 2016 року.

За наведених обставин і зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також, на думку колегії суддів безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на збільшення позивачем у кредитному договорі строку позовної давності, оскільки останні спростовуються матеріалами справи.

За наведених обставин, висновки суду відповідаютьвимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк