УХВАЛА іменем україни
06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,

за участю представника ПАТ «Банк Форум» - Матійка Д.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Лео-Маркет» до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Апалько МариниЮхимівни, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна та визнання права власності,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У травні 2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лео-Маркет» (далі - ТОВ «Лео-Маркет») звернулося до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 27 жовтня 2004 року між ТОВ «Лео-Маркет» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу 16/100 частки основної будівлі нежилого приміщення № № 66, 67, площею 615,5 кв. м, вбудованого в будинок за адресою: АДРЕСА_1. За умовами договору ОСОБА_5 зобов'язалась до 27 жовтня 2019 року сплатити грошові кошти у розмірі 119 475 грн, проте у подальшому через складний матеріальний стан відмовилась виконувати свої обов'язки.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Лео-Маркет» просило розірвати договір купівлі-продажу, зобов'язати ОСОБА_5 повернути вказане нежиле приміщення та визнати за ТОВ «ТОВ «Лео-Маркет» право власності на нього.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року, позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу 16/100 частки основної будівлі за адресою: АДРЕСА_2, а саме: нежилого приміщення № № 66, 67, площею 615,5 кв. м, укладений 27 жовтня 2004 року між ТОВ «Лео-Маркет» та ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ТОВ «Лео-Маркет» нежиле приміщення № № 66, 67 за адресою: АДРЕСА_2, площею 615,5 кв. м, що складає цілу ідеальну частину.

Визнано за ТОВ «Лео-Маркет» право власності на нежиле приміщення № № 66, 67, загальною площею 615,5 кв. м, вбудоване в багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 що складає цілу ідеальну частину.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., ТОВ «Лео-Маркет» продало, а ОСОБА_5 купила нежиле приміщення № № 66, 67, вбудоване в будинок за адресою: АДРЕСА_2, що складає 16/100 частини багатоквартирного будинку площею 615,9 кв. м. За умовами договору (п. 2) продаж вчинено за 119 475 грн, які покупець (ОСОБА_5.) зобов'язалася перерахувати на рахунок продавця (ТОВ «Лео-Маркет») або сплатити готівкою до 27 жовтня 2019 року. У подальшому ОСОБА_5 відмовилась виконувати вказаний договір, про що 24 квітня 2015 року письмово повідомила позивача (а. с. 7, 23). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 лютого 2008 року вказане приміщення ОСОБА_5 було виділено в натурі як цілий об'єкт нерухомості та визнано за нею право власності на цілу ідеальну частку приміщення (а. с. 9). У подальшому АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_5 в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 липня 2008 року уклали договір іпотеки від 28 липня 2008 року № 0299/08/15-Z(I), предметом якого є нежиле приміщення № № 66,67, площею 615,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 56).

Судом установлено, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 лютого 2008 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Маріупольської міської ради, виконкому Маріупольської міської ради, третя особа - ЗАТ «АПІБ», нежиле приміщення № № 66,67, площею 614,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділено в натурі ОСОБА_5 як цілий об'єкт нерухомості та визнано за нею право власності на цілу ідеальну частку приміщення (а. с. 9).

16 лютого 2005 року виготовлено технічний паспорт на це приміщення, 02 червня 2008 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності (а. с. 14, 24).

28 липня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір на суму 100 тис. доларів США, на забезпечення виконання якого 28 липня 2008 року між цими ж сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є нежиле приміщення № № 66, 67, площею 615,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке на праві власності належить ОСОБА_5 (а. с. 53, 56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 як покупець не виконує свої обов'язки щодо погашення вартості придбаного майна і таке порушення договору тягне для продавця неможливість досягнення цілей договору. Ураховуючи односторонню відмову ОСОБА_5 від виконання умов договору та ухилення від його розірвання в позасудовому порядку, договір підлягає розірванню за рішенням суду. Даний висновок витікає із того, що відмова ОСОБА_5 як покупця від взятих на себе обов'язків за договором купівлі-продажу з оплати повної вартості майна (товару), яке є предметом договору, є істотним порушенням укладеного договору і друга сторона (продавець) безумовно позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто отримання взамін товару його договірної вартості.

Також суд зазначав, що доводи про наявність рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 лютого 2008 року про виділення в натурі приміщення АДРЕСА_1 не заслуговують на увагу, оскільки таке рішення суду про виділення майна в цілий об'єкт нерухомості за своїм змістом лише трансформує раніше існуюче право часткової власності на майно в індивідуальне право власності на цілу ідеальну частку без існування категорії спільної власності. Подібне рішення суду не є окремою первісною підставою набуття права власності, а лише припиняє раніше існуюче право часткової власності ОСОБА_5

При цьому рішення суду про виділення приміщення в натурі не припиняє зобов'язань ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року та не звільняє сторони від наслідків за невиконання його умов. Таке рішення суду не є самостійною підставою набуття права власності, а є лише похідною підставою.

Вирішуючи вимоги про визнання права власності на нежиле приміщення, вбудоване в багатоквартирний будинок, що складає цілу ідеальну частину, суд виходив із того, що відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що на цей час право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_5, тоді як правові підстави для цього припинені, суд, керуючись положеннями ст. ст. 328, 1212, 1213 ЦК України, зобов'язав ОСОБА_5 повернути ТОВ «Лео-Маркет» нежиле приміщення та визнати за ТОВ «Лео-Маркет» право власності на вказане нежиле приміщення.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Розриваючи договір купівлі-продажу, зобов'язуючи ОСОБА_5 повернути ТОВ «Лео-Маркет» нежиле приміщення та визнаючи за ТОВ «Лео-Маркет» право власності на нежиле приміщення, суд не взяв до уваги, що з 2008 року це приміщення належить на праві власності ОСОБА_5

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Жодної з підстав припинення права власності ОСОБА_5 судом не наведено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Разом з тим згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-158цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Посилання суду на те, що виділення приміщення в натурі неприпиняє зобов'язань ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року та не звільняє сторони від наслідків за невиконання його умов, не є самостійною підставою набуття права власності, а є лише похідною підставою, також не можна взяти до уваги, оскільки підстави набуття права власності визначені ст. 328 ЦК України, а саме: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки право власності ОСОБА_5 набуто на підставі договору купівлі-продажу, набуття права власності є самостійною окремою дією, таке підлягає припиненню на підставі норм цивільного законодавства.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не визначився із характером спірних правовідносин, не дав їм оцінки та не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом неправильно обрано спосіб захисту, оскільки може бути заявлено позов про стягнення коштів за невиконання договору купівлі-продажу.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_5 не виконала умови договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року та не сплатила грошові кошти, тому суди прийшли до правильного висновку про розірвання вказаного договору купівлі-продажу між ТОВ «Лео-Маркет» та ОСОБА_5 та повернення нежилого приміщення.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання права власності підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року скасувати в частині визнання права власності, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік