АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_4 доОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського району м. Києва, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація; ОСОБА_3; Деснянський відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 754/14338/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7932/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Деснянського району м. Києва та з урахуванням уточнених позовних вимог просив усунути перешкоди у здійсненні позивачем права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування даною квартирою, зняття його з реєстраційного обліку та виселення з даної квартири.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянська районна у м. Києві ДА; ОСОБА_3; Деснянський відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві провизнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнання недійсним договір купівлі-продажу від 18.07.2014 зазначеної квартири.

У вересні 2015 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Деснянська районна у м. Києві ДА про встановлення факту її постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 08.03.2009 до 25.02.2015 за адресою: АДРЕСА_2; визнання недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім'я ОСОБА_5 та визнання недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 18.07.2014.

Крім того, ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить в якості забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_5 відповідачем за позовом третьої особи - ОСОБА_4 її було незаконно виселено з даної квартири, в результаті чого їй завдано матеріальної та моральної шкоди, та вона позбавлена постійного місця проживання, за фактом чого відомості внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування (кримінальне провадження №0014065). ОСОБА_3 було подано позовну заяву про вселення, додатково зазначивши, що ОСОБА_4 збирається відчужити спірну квартиру, а така його поведінка свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Також зазначила, що незаконна видача свідоцтва про право власності на спірну квартиру призвела до зміни власника на ОСОБА_4, вважаючи, що подальше її відчуження унеможливить виконання рішення суду також в частині користування квартирою ОСОБА_3, вбачаючи прямий зв'язок між заявленими вимогами та способом забезпечення позову, що не потребує додаткового обґрунтування виду забезпечення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2016 зазначену заяву задоволено частково. Оголошено заборону на вчинення будь-яких дій щодо Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_3, виданого на ім'я ОСОБА_5, Договору купівлі-продажу вказаної квартири та квартири АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Посилається на те, що ухвала винесена з грубим порушенням норм процессуального права. В обгрунтування своїх доводів вказує, що відповідач збирається відчужити квартиру, що є основною причиною для забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З метою гарантування захисту прав та виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог немайнового характеру, суд першої інстанції задовольнив частково заяву про забезпечення позову та виходив із співмірності заявлених вимог.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог може бути застосований судом не в будь-якому випадку, а лише при існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що предметом судового розгляду є майновий спір щодо права володіння та користування квартирою АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що майно, яке є у позивача - ОСОБА_4 на момент пред'явлення до нього позову, може бути відчужене на момент виконання рішення, (позовні вимоги ОСОБА_3 шодо визнання недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на ім'я ОСОБА_5 та недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 18.07.2014), тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Суд першої інстанції, виходячи із співмірності заявлених вимог дійшов не вірних висновків, оскільки позовні вимоги, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3 стосуються одного предмета спору, а саме квартири АДРЕСА_1.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк