У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариств «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»; банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 22 березня 2012 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R8В, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 250 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних з кінцевим терміном повернення до 22 березня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22 березня 2012 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки

№ R8В-П1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, станом на 29 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 291 222 гривні 01 копійка, з яких: сума поточної заборгованості за кредитом - 167 025 гривень 57 копійок; прострочена заборгованість за кредитом -

31 719 гривень; інфляційні втрати, нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 1 691 гривня 18 копійок; 3 % річних, нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 420 гривень

02 копійки; прострочена заборгованість за відсотками - 34 336 гривень 96 копійок; 3 % річних, нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків - 460 гривень 09 копійок; інфляційні втрати, нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків - 1 752 гривні 20 копійок; сума заборгованості зі сплати відсотків за період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року - 272 гривні 25 копійок; сума пені, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою відсотків та тіла кредиту - 53 544 гривні 74 копійки, яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 291 222,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір у справі в сумі 1 456,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір у справі в сумі 1 456,11 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення штрафних санкцій і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувались умови кредитного договору, забезпеченого порукою, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про солідарну відповідальність боржника та поручителя на підставі ст. ст. 553, 554 ЦК України, а також вірно зазначив про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 258 ЦК України, оскільки відповідачі не зверталися до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, а той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції не може бути підставою для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності, що узгоджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15).

Крім того, встановивши, що сума пені не перевищує 50% розміру поточної заборгованості за кредитом, суди дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун О.М. Ситнік