Справа № 357/697/15 Головуючий у І інстанції Буцмак Ю. Є.
Провадження № 22-ц/780/2666/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 14.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який надалі уточнив і мотивував тим, що 18 квітня 2008 року між банком і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачці кредит на споживчі потреби в розмірі 175000 грн. терміном на 5 років із розрахунку 18,5 % процентів річних, а позичальниця зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Поручителями позичальника за кредитним договором є співвідповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які за договором поруки від 18 квітня 2008 року зобов'язалися відповідати перед банком за виконання позичальницею зобов'язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця ОСОБА_2 мала повертати кредит та проценти щомісячними платежами в розмірі 4518,37 грн., однак не виконала цих обов'язків, починаючи із листопада 2008 року припинила погашення кредиту та частково погашала проценти. Після закінчення строку дії договору має заборгованість, яка станом на 14 серпня 2014 року становить 325878,63 грн., з яких з яких тіло кредиту - 163109,18 грн., проценти - 109181,97 грн., пеня - 39972,92 грн. та штраф 13614,56 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України, умови кредитного договору та договору поруки, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 325878,63 грн. та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, ПАТ «КБ «Надра» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд невірно застосував при вирішенні спору строк позовної давності, поскільки позичальниця ОСОБА_2 із липня 2010 року по серпень 2014 року сплачувала кошти на погашення боргу, що свідчить про переривання строку позовної давності згідно ст.264 ЦК України. Крім того, суд прийшов до помилкового висновку про припинення поруки відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, поскільки за умовами договору порука діє до припинення основного зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «КБ «Надра» подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та ухвалити нове.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Інші учасники справи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит на споживчі потреби в розмірі 175000 грн. строком на 5 років, тобто до 18 квітня 2013 року, із сплатою 18,5 % процентів річних (а.с.10-11). Повернення кредиту згідно п.4.1.1 кредитного договору передбачено шляхом внесення позичальницею ОСОБА_2 щомісячних платежів за кредитом на погашення тіла кредиту і процентів згідно графіка платежів в розмірі 4518,37 грн. (а.с.12).

Поручителями позичальниці за вказаним кредитним договором є співвідповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які за договором поруки від 18 квітня 2008 року поручилися за повернення кредиту позичальницею (а.с.13-15).

Також, судом встановлено, що позичальниця ОСОБА_2 не виконувала обов'язків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на неї кредитним договором. Починаючи із листопада 2008 року припинила погашення кредиту. В період із липня 2010 року по серпень 2014 року включно здіснювала часткове погашення кредиту, яке зараховувалося банком на погашення процентів та пені згідно п.6.1.3 кредитного договору (а.с.7).

Після закінчення терміну надання кредиту, тобто після 18 квітня 2013 року позичальниця ОСОБА_2 кредит в повному обсязі не повернула, має борг.

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновків, що позичальниця ОСОБА_2 не виконала обумовлених кредитним договором обов'язків по внесенню щомісячних платежів на погашення кредиту і після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав ПАТ КБ «Надра» як кредитора. Проте порушені права ПАТ «КБ «Надра» захисту не підлягають у зв'язку із пропуском банком встановленого законом строку звернення до суду за захистом свого права та заявою відповідачки про застосування цього строку.

Також відмовляючи у позові в частині стягнення боргу за кредитним договором солідарно із поручителів, суд прийшов до висновку, що порука відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 припинилася відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів вважає висновки суду щодо припинення поруки є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, поскільки строк дії поруки у договорах поруки встановлений не був, а банк у свою чергу не пред'явив до поручителів вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто від 18 квітня 2013 року, коли закінчився строк дії кредитного договору і кошти мали бути повернуті в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду щодо застосування строку позовної давності у відношенні позовних вимог до ОСОБА_2, оскільки суд допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно приписів ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 з підстав пропуску банком строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позичальниця перестала повертати кредит і сплачувати щомісячні платежі із листопада 2008 року і саме з цього часу слід відраховувати строк позовної давності, бо з цього часу у банку виникло право на позов, а звернувшись до суду лише у грудні 2014 року банк цей строк пропустив.

При цьому суд не дав належної оцінки тому, що починаючи із липня 2010 року і по серпень 2014 року позичальниця ОСОБА_2 частково погашала кредит шляхом внесення платежів, які менші за передбачений графіком погашення місячний платіж 4518,37 грн. (а.с.12). Вчинення відповідачкою дій, які свідчать про визнання нею свого боргу, у свою чергу згідно ст.264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності по кожному із щомісячних платежів, коли позивачка здійснювала таке погашення.

Отже з огляду на звернення банку до суду з позовом у грудні 2014 року, строк позовної давності слід обраховувати із грудня 2011 року по кожному з платежів.

Саме на вказані обставини звертав увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 січня 2016 року, скасовуючи рішення апеляційного суду в даній справі та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в частині вимог до ОСОБА_2

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_2 не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права, і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Поскільки в результаті невиконання позичальницею ОСОБА_2 своїх обов'язків по поверненню кредиту, покладених на неї кредитним договором, у останньої після закінчення строку надання кредиту виникла заборгованість, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору стягує із ОСОБА_2 на користь банку борг за кредитним договором відповідно до заяви відповідачки про застосуваненя позовної давності в межах загального строку позовної давності, який обраховує із грудня 2011 року.

Колегія суддів визначає загальний розмір боргу в сумі 114870,90 грн., з яких тіло кредиту - 66870,56 грн. (щомісячні платежі за період із грудня 2011 року по квітень 2013 року включно згідно графіку погашення), проценти - 48000,34 грн. (за період із грудня 2011 року по серпень 2014 року включно за вирахуванням сплачених позичальницею в цей період процентів).

Колегія суддів не знаходить підстав для стягнення із ОСОБА_2 пені, поскільки наданий банком розрахунок пені суперечить умовам її нарахування, визначеним у кредитному договорі. Згідно п.п.9.1, 9.2 договору у разі порушення позичальником строків сплати тіла кредиту чи процентів нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення. Однак, банк у розрахунку виходив із подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 13%, 19% і 25% і обраховував її не із суми кожного простороченого зобов'язання, як це передбачають умови договору, а із суми 247258,78 грн., що є невірним, суд звертав увагу не неправильність розрахунку, проте банк обгрунтованого розрахунку не надав, що у свою чергу унеможливлює обрахування і стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «КБ «Надра» про те, що сплата позичальницею коштів на погашення кредиту період із липня 2010 року по серпень 2014 року свідчить про переривання строку позовної давності, який згідно ст.264 ЦК України починає перебіг спочатку у відношенні всього боргу за кредитом, а не лише щомісячних платежів безпідставні.

Як вище вказувалося, повернення кредиту згідно п.4.1.1 кредитного договору передбачено шляхом внесення позичальницею ОСОБА_2 щомісячних платежів в розмірі 4518,37 грн., а отже перебіг строку позовної давності починається по кожному із платежів окремо (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 6 листопада 2013 року, справа № 6-116цс13). Із наданого банком розрахунку боргу, вбачається, що ОСОБА_2 із липня 2010 року і по серпень 2014 року частково погашала кредит шляхом внесення платежів у розмірі від 1000 грн. до 2000 грн. на місяць, що у свою чергу свідчить про переривання перебігу позовної давності по кожному із щомісячних платежів, коли позивачка здійснювала таке погашення, бо розмір кожного платежу не перевищує необхідний місячний платіж і не свідчить про намір позичальниці погашати борг по інших місячних платежах.

На ці жобставини звертав увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи попередні рішення у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині суд залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задоволити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 рокув частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»борг за кредитним договором в розмірі 114870 гривень 90 коп., з яких тіло кредиту - 66870 гривень 56 коп., проценти - 48000 гривень 34 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі 3441 гривень 75 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: