Справа№ 324/1986/15-ц
Провадження № 2/324/31/2016

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.02.2016 Пологівський районний суд
Запорізької області
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Клименко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Пред`явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 243,6грн., які складаються з судового збору в сумі 243,6грн.
В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача.
В судовому засідання відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову і просила застосувати строк позовної давності, стверджуючи, що вона не погашала заборгованість за кредитним договором від 15.01.2008 року, а кошти на погашення кредиту списувались з інших її рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», без її згоди на це.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.3 та ч.4 ст.60 ЦК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_1 від доказування, передбачені ст.61 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що 15.01.2008 року ОСОБА_1 звернулась до позивача з заявою про видачу кредиту з видачею кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і встановленням кредитного ліміту у сумі 300грн. з базовою процентною ставкою 3% на місяць. При цьому відповідач підписала заяву, в якій зазначено, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову.
В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»викладені умови надання відповідачу ОСОБА_1 кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк».
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 від 16.01.08) відповідачу ОСОБА_1 16.01.2008 року був знижений кредитний ліміт до 300грн., 27.02.2008 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 3000грн., 26.12.2008 року 3200грн., 11.01.2009 року 2920грн., 28.01.2009 року 2920грн., 19.08.2015 року 2920грн., строк дії кредитної картки 02/16.
Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 не надала до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження своїх тверджень, а також не надала обґрунтованого, на її думку, розрахунку заборгованості за кредитним договором, з витребуваної та дослідженої судом виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 не вбачається, що заборгованість за кредитним договором від 15.01.2008 року була погашена за рахунок коштів відповідача, які списувалися з інших її рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із цим, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем.
Окрім цього слід зазначити, що відповідно до п.4.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.
Таким чином, позивач відповідно до п.4.6 Умов та правил надання банківських послуг мав право здійснювати списання грошових коштів з рахунків відповідача в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимогпро стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідноч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний із певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.
Так, згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки за умовами договору б/н від 15.01.2008 рокупогашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов`язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред`явлення вимог до поручителя.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
При дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, необхідно встановити, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.
Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 15.01.2008 року, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором був вчинений 30.10.2013 року в сумі 55,64грн.
Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом у вересні 2015 року, а останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором був вчинений 30.10.2013 року, то вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом згідно розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги позивача про стягнення штрафу у зв`язку із застосуванням строку позовної давності підлягають задоволенню згідно розрахунку із вересня 2014 року.
Відповідно до умов кредитного договору б/н від 15.01.2008 року, уразі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову.
Оскільки останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором був вчинений 30.10.2013 року, то після спливу 120 днів з дати останнього платежу, коли мало місце порушення відповідачем строків платежів по грошовим зобов`язанням за кредитним договором, позивач мав право на стягнення з відповідача штрафів в розмірі 250грн. + 5% від суми позову. Однак, з цього часу і до звернення до суду із даним позовом позивачем, що мало місце у вересні 2015 року, минуло більше одного року, тому нараховані позивачем штрафи в сумі 250грн. (фіксована частина) та 768,34грн. (процентна складова), стягненню з відповідача не підлягають у зв`язку із застосуванням строку позовної давності, про який заявлено відповідачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 509, 525, 526, 546, 549, 551 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 15, 57, 79, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три)грн. 60коп.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: