Справа № 461/1607/16 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/4789/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар: Симець В.І.

з участю боржника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 -ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року у справі за поданням головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визначення частки боржника, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання головного державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ Скочипець А.Р. про визначення частки квартири у квартирі АДРЕСА_1, як належної ОСОБА_2, для подальшої її реалізації в рахунок погашення боргу.

Визначено за ОСОБА_2 ? ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалу оскаржили ОСОБА_3 як заінтересована особа та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції розглядаючи подання не взяв до уваги положення ст. 214 ЦПК України, судом порушено принцип неупередженості судового розгляду, оскільки зовсім не досліджувались докази, які мають значення для правильного вирішення справи і подання виконавця про виділ частки є передчасним та не відповідає вимогам закону.

Звертає увагу на те, що судом неправомірно застосовано положення ст. 366, 371 ЦК України, оскільки предметом розгляду є подання виконавця, а не позов кредитора. Державним виконавцем не долучено жодного доказу про з'ясування наявності у боржника іншого майна, рахунків у банках та цінних паперів, на які може бути звернуто стягнення. Не взято до уваги, що боржник є працевлаштований, отримує заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти. На час розгляду подання судом не перевірено правильність розрахунку заборгованості по аліментам, що в свою чергу автоматично виключає можливість розгляду справи про визначення частки в майні, з огляду на вимоги п.7 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, розмір такої заборгованості оскаржувався боржником у іншому провадженні і скарга на дії виконавця задоволена.

На підставі наведеного просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити.

В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_2, зазначає, що ухвала є незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема звертає увагу на те, що його довіритель звертався до державного виконавця із заявою щодо здійснення перерахунку заборгованості, проте жодної відповіді не отримував. При повторному зверненні - отримав відмову за підписом начальника ОСОБА_7, внаслідок чого змушений був звернутися до суду із скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб Сихівського ВДВС Львівського МУЮ. Зазначена сума боргу по сплаті аліментів не підтверджена належними доказами.

Зазначає, що згідно ч.7 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» - у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. На час розгляду подання розмір заборгованості по аліментах оспорювався боржником, судом не перевірявся, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

З огляду на той факт, що розмір заборгованості по аліментних зобов'язаннях не визначений, оскільки існує спір щодо здійснення перерахунку заборгованості, звернення стягнення на часту ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 є неприпустимим, оскільки це єдине житло, яке є неподільним.

З урахуванням наведеного просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити.

При розгляді справи в апеляційній інстанції особи, які подали апеляційні скарги та представник такі підтримали.

Інші учасники в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про дату розгляду справи за апеляційною скаргою. Тому колегія суддів можливим розгляд справи у її відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що жодного іншого майна за боржником не зареєстровано, державним виконавцем вжито всіх заходів щодо встановлення майна, яким ОСОБА_2 одноособово володіє на праві приватної власності. А тому є підстави для задоволення подання та визначення за ОСОБА_2 ? ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1.

Перевіряючи обґрунтованість апеляційних скарг, колегія суддів, по - перше, звертає увагу на те, що описова та мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не виокремленні судом і можна лише припустити, що мотиви судового рішення починаються з опису даних виконавчого документа, який поступив на виконання у ВДВС , очевидно з абзацу 4 -го.

Задовольняючи подання суд першої інстанції керувався у тому числі положеннями статей 366, 371 ЦК України, які не поширюються на правовідносини, що виникли, оскільки такими нормами врегульовано порядок виділення частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї та права кредитора на пред»явлення позову про виділ частки із спільного майна в натурі.

На зазначені норми матеріального права послався суд в оскаржуваній ухвалі та безпідставно утотожнив поняття «виділ частки» та «визначення частки», що є неприпустимим. У поданні старшого державного виконавця взагалі не йшла мова про виділ частки боржника і такі питання не врегульовуються у спосіб звернення з поданням.

Зазмістом ст. 379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Так судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого листа № 55/99, виданого Галицьким районним судом м. Львова 17.05.1999 року, присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на ОСОБА_9 в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше як 50 відсотків неоподаткованого мінімуму щомісячно, починаючи з 05 травня 1999 року і до її повноліття.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №С-05046 від 05.12.2006р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13315286 від 23.01.2007р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_10./а.с. 33/

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_10 померла 08.07.2014 року.

Спадкоємцем ОСОБА_10 суд вважав ОСОБА_3, яка залучена до справи як заінтересована особа. Однак доказів прийняття спадщини зазначеною особою по смерті співвласника квартини ОСОБА_10 у справі немає і на такі відсутні посилання у оскаржуваній ухвалі суду. Відсутні дані про інших осіб, що мають право на спадщину по смерті зазначеної особи.

Крім того, розглядаючи подання, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звертаючись із означеним вище поданням про визначення частки, головний державний виконавець Скочипець А.Р. не надав суду доказів, що саме в його провадженні перебуває виконавчий лист про стягнення аліментів із ОСОБА_2

Акт державного виконавця від 25 лютого 2016 року, за підписом в тому числі Скочипець А.Р. не є достатнім підтвердженням про перебування виконавчого провадження по виконанню дублікату виконавчого листа №5/99 виданого 25.01.2014 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення аліментів у переведенні старшого державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ Скочипець А.Р.. Перебування на посаді старшого державного виконавця не надає права на звернення до суду з таким поданням, якщо виконавчий документ не перебуває у особи на виконанні.

Окрім того, звертаючись 09.03.2016 року до суду із даним поданням, державний виконавець не долучив розрахунку заборгованості по аліментах, як на час звернення з поданням так і на час прийняття судом рішення.

Долучений до подання розрахунок заборгованості по аліментах від 29 травня 2015 року, складений державним виконавцем Рослюк Т.С. станом на травень 2015 року, і саме цим державним виконавцем винесено 29 травня 2015 року постанову про закінчення виконавчого провадження, що на думку колегії суддів не враховано судом першої інстанції, оскільки в оскаржуваній ухвалі не надано оцінки цим документам.

Суд не перевірив достатність підстав для звернення з поданням саме державного виконавця Скочипець А.Р. про визначення частки боржника у спільному майні - квартирі АДРЕСА_3 у Львові.

На підставі зазначеного і відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду - скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції при її постановленні порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді