Дата документу "26" липня 2016 р.
Справа N 320/4671/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» липня 2016 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Сметаніна А.В., перевіривши виконання вимог ст. ст. 118-121 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та виселення.

В позовній заяві також міститься клопотання про відстрочку сплати судового збору, в звязку з неможливістю здійснити оцінку майна, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.

Вирішуючи заявлене клопотання суд виходить з наступного:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» № 10 від 17 жовтня 2014 року, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сімї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сімї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивачем в позовній заяві на наведено жодного доводу та не надано жодного доказу на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже з таких підстав, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору.

Крім того, згідно з п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до п.16 вищевказаної Постанови Пленуму розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною пятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обовязок покладається на позивача.

Таким чином, позивач повинна самостійно визначити ціну позову.

І, вже тоді, коли визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Згідно ч.5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Однак, позивачем судовий збір за подання відповідної позовної заяви до суду, сплачено не в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд звертає увагу позивача на те, що її позовна заява містить одну майнову вимогу про визнання права власності в порядку спадкування та одну немайнову вимогу про усунення перешкод, шляхом виселення

Відповідно до п.п.12, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві обєднано кілька самостійних вимог майнового характеру, повязаних між собою, то, враховуючи, що обєктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Крім того, позивачем разом з позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України витребування доказів є одним із способів забезпечення судом доказів, а отже, відповідно до підпункту 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання вказаної заяви повинно бути сплачено судовий збір.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» № 10 від 17 жовтня 2014 року сплата судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному статтею 135 ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів (виклик до суду свідків, призначення експертизи, витребування письмових чи речових доказів тощо), які розглядаються відповідно до статті 130 ЦПК у попередньому судовому засіданні чи статті 168 ЦПК у судовому засіданні.

Оскільки, вказана заява подана позивачем не у попередньому судовому засіданні (ст. 130 ЦПК України) та не під час судового розгляду (ст. 168 ЦПК України), позивач повинна сплатити судовий збір за її подання.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином, вказані недоліки перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним залишити вказаний позов та заяву про забезпечення доказів без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 3 дні з дня отримання копії вказаної ухвали.

Керуючись ст.ст. 82, 119, 121 ч.1 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» № 10 від 17 жовтня 2014 р., суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та виселення - залишити без руху.

ОСОБА_3 Володимирівни про забезпечення доказів залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 3 дні з дня отримання копії вказаної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.В. Сметаніна