ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 р. м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернишовой Є.Ю.

за участі секретаря Соловей Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області подання старшого державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи, ОСОБА_2, за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС Фастівського МРУЮ перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого входить два виконавчі листи, а саме: виконавчий лист Фастівського міськрайонного суду від 19.08.2011 № 2-995/2011 про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 14255,50 грн. та виконавчий лист Фастівського міськрайонного суду віл 22.04.2015 року № 2/381/368/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 179087,84 грн.

Подання обґрунтовує тим, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам. В результаті вжитих державним виконавцем заходів, майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржник не проживає, про що складений відповідний акт. Заявник просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, оскільки якщо боржник залишить межі України та виїде за кордон, виконати рішення буде неможливе.

Суд, розглянувши подання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за кордон.

Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, проведеного Верховним Судом України роз'яснено, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 р. № 25-32/463, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, питання такого обмеження вирішується судом.

Відповідно до розділу XІІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, подання повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань (п. 12.1.1.Інструкції).

В матеріалах подання відсутнє документальне підтвердження факту ухиляння боржником виконання своїх зобовязань.

Так, заявником надані відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, зі змісту яких вбачається, що 30.09.2015 року зареєстроване обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_2

Разом з тим, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-955/2011 від 19.08.2011 року відкрито 19.07.2016 року, тобто майже через рік після накладення арешту на майно боржника.

Доказів відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, яке могло зявитись з часу накладення арешту, державним виконавцем також не надано доказів, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій, направлених на сплату боржником суми заборгованості.

З наведеного виходить, що факт того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, державним виконавцем документально не підтверджено, тому підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та має намір виїхати за кордон, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, немає.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи, ОСОБА_2, за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Ю.Чернишова