УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди в порядку регресу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»(далі - ПАТ «СК «Провідна») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 листопада 2011 року за участю автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, автомобіля «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «ВАЗ 211040», номерний знак НОМЕР_3, з причепом, яким керував ОСОБА_5, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП).

22 вересня 2011 року між ПАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є страхування автомобіля «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_2.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, якого визнано винним у цій ДТП, застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»).

21 грудня 2011 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 у сумі 25 169 грн57 коп та 5 січня 2012 року - 8 858 грн74 коп.

21 жовтня 2013 року ПАТ «СК «Провідна» звернулось до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з претензією про добровільне відшкодування завданого збитку у розмірі 34 028 грн 31 коп.

Оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» частково виконало вимоги претензії та перерахувало на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 16 130 грн24 коп, просив задовольнити позов та стягнути зі ОСОБА_3 майнову шкоду в порядку регресу у розмірі 17 898 грн07 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у позові ПАТ «СК «Провідна» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнено зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «СК «Провідна» 15 318 грн12 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, встановивши вину відповідача у вчиненні ДТП, виходив з того, що виплачена позивачем сума страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» і відповідач не надав згоди на відшкодування ним завданої потерпілому шкоди, дійшов висновку, що на ОСОБА_3 не покладається обов'язок з відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі, що становить різницю між страховим відшкодуванням, виплаченим ПАТ «СК «Провідна» на користь потерпілого, та страховим відшкодуванням, виплаченим ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ПАТ «СК «Провідна».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, перейшло право вимоги до винної у ДТП особи щодо відшкодування завданої шкоди. При цьому суд дійшов висновку про те, що на відповідача покладається обов'язок відшкодувати завдану ним шкоду у розмірі невиплаченої частини страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» за мінусом вартості заміни переднього бамперу, пошкодження якого не пов'язано з ДТП.

Такий висновок апеляційного суду відповідає встановленим обставинам і ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Судами встановлено, що 22 вересня 2011 року між ПАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0642024/1003/11, предметом якого є страхування автомобіля «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_2.

5 листопада 2011 року за участю вказаного транспортного засобу, автомобіля Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ 211040», номерний знак НОМЕР_3, з причепом, яким керував ОСОБА_5, сталася ДТП, внаслідок якої автомобілю «Nissan Teana», номерний знак НОМЕР_2 завдано механічних пошкоджень (а.с.9).

8 грудня 2011 року ПАТ «СК «Провідна» складено страховий акт про настання страхового випадку, на підставі якого страхова компанія виплатила ОСОБА_4 страхове відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 34 028 грн31 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

21 жовтня 2013 року ПАТ «СК «Провідна» направлено ТДВ СК «Альфа-Гарант» претензію про добровільне відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 34 028 грн31 коп.

17 липня 2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на банківський рахунок ПАТ «СК «Провідна» страхове відшкодування у розмірі 16 130 грн24 коп, вирахувавши із загальної суми відшкодування коефіцієнт фізичного зносу, який складає 52,28%, вартість заміни переднього бампера автомобіля, що становить 2 579 грн95 коп, так як зазначене пошкодження відбулось до ДТП, та франшизу, передбачену полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3, у розмірі 500 грн.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача, який є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням франшизи та зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку устраховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов

Судді: О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко