Справа № 156/318/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/1229/16 Категорія: 2 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.

за участю:

секретаря Перебойчука Р.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-державний нотаріус Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. про визнання права власності на частину будинковолодіння, часткове скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору дарування, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 1 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іваничівського районного суду від 1 липня 2016 року позов задоволено в повному об'ємі.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 10 червня 2013 року Реєстраційною службою Іваничівського РУЮ Волинської області, реєстраційний запис № 1238741, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1 в частині права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний № 861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. в частині права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій вважають оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим через неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачі та їх представник апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали, тоді як позивач та його представник просили її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Судом встановлено, що згідно записів погосподарської книги (а.с. 79-80) та довідки Морозичівської сільської ради № 167 від 25 квітня 2016 року (а.с. 10) будинок АДРЕСА_1 було взято на погосподарський облік з 1968 року і віднесено до суспільної групи - колгоспний двір, де станом на 1 січня 1991 року були зареєстровані: голова домогосподарства ОСОБА_5, дочка голови домогосподарства ОСОБА_7, зять голови домогосподарства ОСОБА_2

Згідно витягу з погосподарської книги № 1 за 2016 роки по особовому рахунку НОМЕР_1 будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_5. Рік побудови 1968 (а.с. 11).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 почав проживати у спірному будинковолодінні з 1975 року, зареєструвавши шлюб з ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або нзначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з Вказівками суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Встановлено, і це не заперечується сторонами по справі, що голова домогосподарства ОСОБА_5 була членом колгоспу.

Отже, на дату набрання чинності Законом УРСР «Про власність» (15 квітня 1991 року), голова сім'ї не втратила частки в майні колгоспного двору, як і не втратили своїх часток її дочка і зять. Тому, суд першої інстанції зробив правильний по суті висновок, що житловий будинок АДРЕСА_1 на дату набрання чинності Законом УРСР «Про власність» в рівних частинах належав голові домогосподарства ОСОБА_5, дочці голови домогосподарства ОСОБА_7 та зятю голови домогосподарства ОСОБА_2

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).

Спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняли її мати ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_2

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_5 належить по ? частині спірного майна, кожному зокрема.

Також встановлено, що 10 червня 2013 року Реєстраційною службою Іваничівського РУЮ Волинської області, реєстраційний запис № 1238741, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1 на ім'я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11 червня 2013 року на підставі договору дарування ОСОБА_5 подарувала вищевказане будинковолодіння відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 54-55).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору дарування в частині 1/2 частки спірного майна, як таких, що порушують права позивача ОСОБА_2

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, що перевірені в апеляційному суді, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 1 липня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді