АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/980/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.07.2008 року між ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 умов договору, банк 19.05.2014 року звернувся до неї з вимогою про погашення заборгованості.

Позивач стверджує, що вимоги була вручена 11.06.2014 року, а позичальник ОСОБА_8 не виконала вимогу банку про дострокове погашення кредиту та відсотків по ньому на протязі одного дня з часу отримання вимоги.

П.3.1 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує свої грошові зобовязання. П.5.2.договору поруки визначено, що договір поруки діє до повного виконання всіх зобовязань, визначених в п.2.1.договору кредиту.

ОСОБА_7 вважає, що строк виконання зобовязання у поручителя настав 13.06.2014 року, а банк з вимогою про дострокове погашення кредиту не звертався.

У звязку з чим, просив суд визнати договір поруки від 04.07.2008 року, укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ПАТ «Укрсоцбанк» припиненим з 13.12.2014 року.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року та прийняти нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7А до ОСОБА_8, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що згідно з п.5.2 договору поруки визначено, що договір поруки діє до повного виконання всіх зобовязань, а тому він не є припиненим.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не є можливим з наступних підстав.

Встановлено, що 04.07.2008 року між банком та ОСОБА_8 був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №899/06-034-382 на суму 70960 доларів США. Кінцевий термін погашення заборгованості до 03.07.2023 року. В цей же день між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та банком було укладено договір поруки, за якою ОСОБА_7 брав на себе солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_8 своїх зобовязань перед банком за кредитною угодою. Додатковими угодами №1 від 20.01.2010 року сторони за кредитним договором та договором поруки змінили графік погашення траншів кредиту, зменшивши щомісячний платіж за кредитом до 50 доларів США починаючи з лютого 2010 року по липень 2011 року.

Договором про внесення змін від 01.09.2011 року банк та боржник ОСОБА_8 підтвердили залишок заборгованості за кредитом, який склав 64045 доларів США. Продовжено термін користування кредитом до 03.07.2018 року.

Боржник ОСОБА_8 не виконувала належним чином умови кредитного договору, в звязку з чим виникла заборгованість по кредитному договору, тому 19 травня 2014 року за № 08.303-186/96-6997 банком боржнику ОСОБА_7 та поручителю ОСОБА_7 було направлено повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, в звязку з чим від боржника та поручителя банк вимагав на протязі одного робочого дня з моменту отримання даного повідомлення, погасити прострочену заборгованість шляхом внесення коштів в касу банку.

06.08.2015 року банк звернувся з позовною заявою до боржника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_7 до Третейського суду при Асоціації українських банків про дострокове стягнення заборгованості.

Вважаючи свої зобовязання за договором поруки припиненими в звязку з перенесенням банком строку виконання зобовязання за кредитним договором, поручитель ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки /ч. ч., 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

П.5.2.договору поруки визначено, що договір поруки діє до повного виконання всіх зобовязань, визначених в п.2.1.договору кредиту. Але листом від 19 травня 2014 року за № 08.303-186/96-6997 банком боржнику ОСОБА_7 та поручителю ОСОБА_7 було направлено повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, в звязку з чим від боржника та поручителя банк вимагав на протязі одного робочого дня з моменту отримання даного повідомлення, погасити прострочену заборгованість шляхом внесення коштів в касу банку. Згідно поштового повідомлення дана вимога була вручена поручителю та боржнику 11.06.2014 року та не була виконана ОСОБА_9 на протязі одного дня.

Таке право на дострокове витребування кредиту та процентів за користування кредитом передбачено п. 3.2.3 кредитного договору та частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, визначивши днем остаточного його погашення 12.06.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 5.2 договору поруки, договір поруки набув чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і цим договором до нього слід застосовувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Водночас у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч. 4 ст. 559 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі N 6-28цс14).

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 у справі N 6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Так, встановивши обставини відсутності встановлення у договорі поруки його строку, а також отримання ОСОБА_7 вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» № 65-31/3/360 від 19.05.2014 року, направленого останнім в порядку реалізації передбаченого п. 3.2.3 кредитного договору права кредитора вимагати дострокового виконання позичальником усіх своїх зобов'язань протягом одного календарного дня, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про настання строку пред'явлення ПАТ «Укрсоцбанк» до позивача як поручителя вимоги щодо повернення отримання у кредит коштів з 11.06.2014 року (момент настання строку погашення зобов'язання). Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не реалізував своє право на звернення до поручителя протягом шести місяців з вказаної дати, тобто до 12.12.2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідна порука припинилася з 12.12.2014 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що порука не є припиненою, так як відповідно до пункту 5.2 договору поруки діє до повного виконання всіх зобовязань за кредитним договором є хибними, так як банк скористався своїм правом і в односторонньому порядку достроково змінив строк виконання основного зобовязання до 11.06.2014 року.

Правовим наслідком пропуску кредитором строку пред'явлення вимоги є припинення поруки, яка виступає видом забезпечення виконання зобов'язань (частина перша статті 546 ЦК України), який не є договором, але виникає на підставі договору (статті 547, 548 ЦК України).

Отже, метою положень частини четвертої статті 559 ЦК України є захист прав та інтересів поручителя шляхом припинення саме поруки з визначених підстав.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 грудня 2011 року у справі N 6-19004св11 та постановах Вищого господарського суду України від 13 липня 2015 року у справі N 916/1493/14, від 30 липня 2013 року у справі N 910/4506/13 судами касаційної інстанції зазначено про те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. У зв'язку з обранням способу захисту прав, не передбаченого статтею 16 ЦК України, суди відмовляли у задоволенні позовів про припинення договорів поруки.

ОСОБА_7 звернувся до суду саме з позовом про визнання договору поруки припиненим, а не визнання поруки припиненою.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі N 6-69цс11 викладено правовий висновок про помилковість рішень судів про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу.

Крім того, у постанові від 21 травня 2012 року у справі N 6-88цс11 висловлено позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Тобто, у разі наявності відповідного спору позивач може звернутись до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена.

Так як позивач ОСОБА_7 обрав невірний спосіб захисту своїх порушених прав, шляхом предявлення позову про визнання договору поруки припиненим, а не визнання поруки припиненою, то його апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог в звязку з обранням невірного способу захисту своїх прав.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року задоволити частково, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим, - відмовити в звязку з обранням невірного способу захисту своїх прав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :