Дата документу 02.08.2016
ЄУ № 430/908/14-ц
Провадження №2/420/40/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Колєсніченко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів, в якому просить:

- встановити факт проживання однією сімєю чоловіка ОСОБА_6, який помер 23.09.2013, та жінки ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з листопада 2006 року по 23 вересня 2013 року;

- визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на майно, набуте ними за час спільного проживання: квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 Луганська, загальною площею 69 кв.м.;

- встановити, що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 Луганська складає 1/2.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що вона разом з ОСОБА_6 в період з листопада 2006 року по 23.09.2013 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, підтримували фактичні спільні відносини, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В період спільного проживання 02.02.2007 позивач разом з ОСОБА_6 придбали квартиру АДРЕСА_1 Луганська. В 2008 році вони провели реконструкцію в цьому житловому будинку.

У запереченні на позов відповідачі просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надала доказів, що нею вкладені особисті кошти на купівлю спірного майна. Крім того, спірне майно зареєстровано за ОСОБА_7 На думку відповідачів, позивач не надала доказів спільного проживання з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, доказів спільного придбання спірного майна.

Дана справа на виконання вимог Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014 та розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 передана зі Станично-Луганського районного суду Луганської області до Новопсковського районного суду Луганської області.

Справа прийнята до провадження Новопсковського районного суду Луганської області та призначена до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених у позові. Позивач у заяві просила справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив у задоволенні позову відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_4 у заяві від 22.09.2015 просить справу розглянути без її участі, у задоволенні позову просить відмовити, зазначила, що усі пояснення ОСОБА_5 підтримує у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, суд виходить з такого.

27.03.1997 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу Жовтневим районним відділом реєстрації актів громадського стану м. Луганська, актовий запис № 241.

02.02.2007 ОСОБА_6 було придбано квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу квартири; договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.

Позивач вважає, що це майно є спільно набутим нею та ОСОБА_6, оскільки вони перебували в фактично шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу і спірне майно придбано на їх спільні кошти.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Така правова позиція викладена у постанові ВСУ № 6-97цс-11 від 20.02.2012.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається з матеріалів справи 27.03.1997 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу Жовтневим районним відділом реєстрації актів громадського стану м. Луганська, актовий запис № 241.

02.02.2007 ОСОБА_6 було придбано квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу квартири; договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.

23.09.2013 ОСОБА_6 помер, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 382539.

Згідно свідоцтва про поховання від 26.09.2013 ОСОБА_4 здійснила поховання померлого ОСОБА_6 (а.с. 58). Договір замовлення на організацію та проведення поховання від 26.09.2013 також укладено, з одного боку, ОСОБА_4 (замовником) на поховання ОСОБА_6 (а.с. 59).

Позивач у судовому засіданні пояснила, що похованням ОСОБА_6 займалися його діти.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що розірвання шлюбу з ОСОБА_6 було формальним, вони продовжували жити однією сімєю в м. Луганськ, 9-й квартал, 8/3, до його смерті. Після розірвання шлюбу ними була придбана дача в смт. Станиця Луганська, куди часто їздив її чоловік ОСОБА_6 Хто така ОСОБА_3 свідку невідомо, вперше побачила її на похованні ОСОБА_6

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила, що ОСОБА_6 постійно проживав у м. Луганськ зі своєю дружиною ОСОБА_8 разом з їх дітьми. Свідок пояснила, що вони жили однією сімєю.

Вказані свідками факти підтверджуються також іншими доказами, наявними у справі, та дослідженими судом у судовому засіданні.

Так, з виписок з історії хвороби № 2035 за період з 28.02.2012 по 15.03.2012, № 5638 за період з 20.06.2011 по 06.07.2011, № 2124 за період з 03.03.2011 по 30.03.2011, № 21217/722 за період з 21.01.2011 по 02.03.2011, виписки з амбулаторної карти № Д-329 вбачається, що ОСОБА_6 проживав за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал, 8/3 (а.с. 90, 94, 97, 98, 99).

Згідно довідки Центрожилкома філіалу № 13 від 24.12.2013 № 2941 вбачається, що за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал, 8/3, зареєстровано 4 чоловіка, у т.ч. наймач ОСОБА_6, ОСОБА_8 (а.с. 91).

З довідки Центрожилкома філіалу № 13 від 24.12.2013 № 2941 вбачається, що ОСОБА_6 проживав та був прописаний за адресою: м. Луганськ, 9-й квартал, 8/3, у період з 07.06.1983 по 23.09.2013. Довідка надана для предявлення до нотаріальної контори (а.с. 93).

З розписки вбачається, що ОСОБА_10 12.07.2007 отримав довіреність на продаж легкового автомобіля від гр. ОСОБА_8 в присутності її чоловіка ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с. 131).

Вказані докази підтверджують, що ОСОБА_6 після розірвання шлюбу продовжував проживати разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 у м. Луганськ.

Згідно акту від 09.10.2013, складеного ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_3 проживає за адресою: смт. Станиця Луганська, вул. Чехова, б. 17, кв. 1, з лютого 2007 року по даний час. До 23.09.2013 ОСОБА_3 проживала спільно з ОСОБА_6 (а.с. 133).

Вказаний акт суд оцінює критично, оскільки з нього вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживали разом, однак з нього не випливає, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, що вони були повязані правами та обовязками, вели спільне господарство.

Також суд не приймає як доказ спільного ведення господарства квитанції про сплату комунальних послуг, оскільки з них вбачається, що підпис в графі «платник» належить ОСОБА_3, що також підтверджено висновком експерта № 19/113/6-4/23е від 14.04.2016, однак вони не підтверджують, що саме за її або за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були сплачені ці комунальні послуги. Платником цих коштів зазначений ОСОБА_6 (а.с.11-23).

Надана позивачем фотокартка, на якій зображені вона разом з ОСОБА_6, також не підтверджує факту фактичних шлюбних відносин.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15, які свідчили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали фактично однією сімєю у смт. Станиця Луганська, вели спільне господарство та були повязані спільним побутом, оскільки їх покази не підтверджуються іншими наявними доказами.

Наявна у справі довіреність ОСОБА_18, видана ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на продаж транспортного засобу, також не доводить фактичних шлюбних відносин між позивачем та ОСОБА_6 (а.с.175).

Суд також критично оцінює довідку виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради № 10 від 04.01.2016, відповідно до якої згідно акту депутата в період з лютого 2007 року по 23.09.2013 ОСОБА_3 проживала спільно з ОСОБА_6 за адресою: смт. Станиця Луганська, вул. Чехова, б. 17, кв. 1, та вели спільне господарство. Дана довідка не містить хто саме склав акт (прізвище, імя, по-батькові депутата, який склав акт), коли саме було складено акт (а.с. 177).

За аналогічних підстав суд оцінює критично лист Станично-Луганської селищної ради № 22 від 18.01.2016 (а.с. 191).

Надані позивачем документи, а саме: рішення № 465 від 25.03.2008, технічний паспорт, робочий проект газифікації житлового будинку, лист інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області також не доводять факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 з ОСОБА_6 (а.с. 30, 33-35, 36-39, 41).

Згідно довідки виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради № 11 від 04.01.2016 відповідно до погосподарської книги за адресою: смт. Станиця Луганська, вул. Чехова, 17/1, в період з 2006 року по 2014 рік ніхто не зареєстрований (а.с. 176).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

За приписами ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає недоведеним той факт, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю. Натомість є доведеним те, що ОСОБА_6 після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 продовжував проживати у м. Луганськ разом з нею та їхніми дітьми.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту проживання з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу, то суд не оцінює докази, які підтверджують майновий стан позивача (а.с. 135 -140, 154-159).

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, ч.2 ст.158, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 02.08.2016.

Суддя: О.С. Стеценко