У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., МостовоїГ.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Луганської області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилався на те, що строк він пропустив через введення в оману братом щодо наявності заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь останнього відповідача у справі.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 1 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 8 грудня 2015 року рішення Кремінського районного суду Луганської області від 1 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Луганської області від 8 грудня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_5, яка мала у власності будинок АДРЕСА_1.

Після ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_4, відповідач у справі та рідний брат позивача.

Також під час розгляду справи судами встановлено, що листом приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Карпенка І.В. від 30 червня 2015 року ОСОБА_3 повідомлений про складення 21 жовтня 1996 року ОСОБА_5 заповіту, посвідченого в.о. голови виконкому Красноріченської сільської ради, яким вона заповіла все своє майно ОСОБА_3

Постановою приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Карпенка І.В. від 13 липня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини.

5 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом та просив встановити додатковий строк на прийняття спадщини.

Поважність причин пропущення строку на прийняття спадщини обґрунтовував навмисним веденням його в оману відповідачем щодо відсутності у нього прав на спадщину після смерті матері.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем строк подання заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин, тому продовжив цей строк на два місяці.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що не можуть бути застосовані положення ст. 1272 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 не мав перешкод для подання заяви про прийняття спадщини.

Проте колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст. 1272 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Обов'язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, а суд не обмежений у праві здійснювати оцінку таких доказів за своїм внутрішнім переконанням, у взаємному зв'язку з іншими доказами та фактичними обставинами у справі у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був введений в оману його рідним братом щодо наявності заповіту матері на користь останнього та забрав у позивача правовстановлюючі документи на спадкове майно. Ці обставини підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_7

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, оцінивши з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України надані позивачем докази та врахувавши характер дій позивача після отримання відомостей про складений матір'ю заповіт, дійшов правильного висновку про пропуск позивачем строку на прийняття спадщини з поважних причин, що ОСОБА_4 належними і допустимими доказами не спростовано.

При установлені наведених обставин судом першої інстанції процесуальні норми порушені не були, рішення відповідає встановленим судом обставинам та ґрунтується на законі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд формально поставився до дослідження доказів у справі в їх сукупності та помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 8 грудня 2015 року скасувати, рішення Кремінського районного суду Луганської області від 1 жовтня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова