АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/306/16 Справа № 175/1157/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Калиновського А.Б.

Суддів : Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі : Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засiданнi в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Дніпропетровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Дніпропетровський районний відділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 15 березня 2005 року по 25 липня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове в цій частині про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що з червня 1997 року ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_5, у 1998 році у них народився син.

ОСОБА_3 у березні 2005 року вселилась в домоволодіння АДРЕСА_1, в якості члена сім'ї ОСОБА_2, яка є матір'ю ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

При вселенні ОСОБА_3 в домоволодіння № 36, між нею та ОСОБА_2, яка є власником домоволодіння, не укладалось будь-яких угод про певний порядок користування приміщеннями цього домоволодіння.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що вона не надала суду будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, які є підставою для виселення відповідача відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідачка вчиняє незаконні дії, а саме порушує її право розпорядження та користування домоволодінням, а суд першої інстанції належним чином не перевірив чи мало місце існування обставин, які є підставою для захисту права власності відповідно до вимог ст. 116 ЖК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 із заявами відносно ОСОБА_3 до Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області не зверталась, що підтверджується довідкою наданою Дніпропетровським РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області(а.с. 119).

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК

осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Проте таких доказів ОСОБА_2 суду не надала.

Згідно п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, так як зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, переоцінки наданих доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Суддi: