УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Чобіток А.О, Немировської О.В.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду Державного майна України, Державного підприємства «Київпассервіс», третя особа: виконуючий обов'язки Голови Фонду Державного майна України Парфененко Дмитро Миколайович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Фонду Державного майна України, Державного підприємства «Київпассервіс», третя особа: в.о. Голови Фонду Державного майна України Парфененко Д.М., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди .

Свої вимоги обґрунтував тим, що він 11.09.2014 призначений на посаду Генерального директора ДП «Київпассервіс», що підтверджується укладеним контрактом № 2-ІІ.

29.01.2016 його звільнено наказом № 155 Фонду Держмайна України за підписом в.о. Голови Фонду Парфененко Д.М. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з невиконанням п. 14 Контракту № 2-ІІ в частині обов'язку до затвердження (погодження в установленому порядку) фінансового плану забезпечити недопущення капітальних інвестицій.

Наказом № 93-ос від 11.02.2016 ДП «Київпассервіс» позивач вважається звільненим 29.01.2016 з посади генерального директора на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з невиконанням п. 14 Контракту № 2-ІІ.

Позивач вважав вказане дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення незаконним, накладеним на нього з грубими порушенням порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, а сам текст наказу не містить викладення суті грубого порушення, а також підстав прийняття такого рішення.

Справа № 758/2246/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11184/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Враховуючи наведене та з урахування в подальшому збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просив поновити його на роботі з 29.01.2016, скасувавши наказ Фонду Державного майна України № 155 від 29.01.2016 і наказ ДП «Київпассервіс» № 93-ос від 11.02.2016, стягнути з ДП «Київпассервіс» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 29.05.2016 в сумі 28 565, 56 грн., стягнути з ДП «Київпассервіс» заборгованість по заробітній платі по 29.01.2016 в сумі 1 190, 23 грн., та стягнути Фонду Державного майна України моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не проаналізував акти про відсутність позивача на робочому місці, в яких зазначено, що позивач був відсутній на робочому місці лише біля 3 годин, а не весь робочий день, проте в той же час утримано заробітну плату за всі дні в повному обсязі.

Вказував, що при обґрунтуванні висновку про те, що ОСОБА_2 допустив одноразове грубе порушення трудових обов'язків в частині невиконання обов'язку до затвердження фінансового плану, суд посилався на недопустимі докази, а саме на частину документів листування між Міністерством інфраструктури України і ДП «Київпассервіс», яка не була предметом дослідження при прийнятті рішення відповідачем та третьою особою про звільнення позивача з роботи.

Наголошував, що суд не звернув уваги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2016, за змістом яких порушень з боку ОСОБА_2 щодо подання фінансового плану підприємства на 2015 рік встановлено не було.

Також зазначав, що судом проігноровано обов'язок Фонду державного майна, перед звільненням генерального директора, отримати обов'язкове погодження Голови КМДА. Такого погодження на момент звільнення та на момент ухвалення рішення не існувало.

Позивач звернув увагу суду, що зі сторони відповідача відбулося порушення строку накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 148 КзПП України.

Враховуючи викладене, просив рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники відповідачів проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 призначений на посаду генерального директора ДП «Київпассервіс» на строк з 12.09.2014 до 11.09.2017 на підставі контракту № 2-ІІ від 11.09.2014 з генеральним директором ДП «Київпассервіс», що є у державній власності (а.с. 6-11).

12.06.2014 в.о. генерального директора ОСОБА_2 направлено до Міністерства інфраструктури України для погодження та затвердження фінансовий план ДП «Київпассервіс» на 2015 рік, який повернули на доопрацювання листом від 18.09.2014. Доопрацьований проект фінансового плану ДП «Київпассервіс» на 2015 рік було направлено генеральним директором ОСОБА_2 17.12.2014, який вдруге повернули 11.03.2015 для термінового доопрацювання у тижневий термін, на виконання листа надано фінансовий план та направлено 13.05.2015 і який втретє повернули листом від 17.06.2015 з зазначенням про термінове, до 22.06.2015, вжиття заходів щодо прискорення подання на затвердження якісно доопрацьованого фінансового плану на 2015 рік. Доопрацьований фінансовий план на 2015 рік, з урахуванням зауважень, було направлено листом від 16.07.2015 (а.с.а.с. 110-117).

Першим заступником Міністра Міністерства інфраструктури України направлено лист від 12.09.2014 ДП «Київпассервіс» у відповідь на звернення від 26.08.2014 № 1/02-17/87 щодо проведення капітального ремонту автовокзалу «Київ» та повідомлено, що Мінінфраструктури не заперечує щодо проведення капітального ремонту автовокзалу «Київ» на суму 4 900 000 грн. при умові дотримання всіх норм законодавства України та внесення змін до фінансового плану на 2014 рік, в якому будуть заплановані видатки на проведення капітального ремонту (а.с. 51).

Згідно з Актом Міністерства інфраструктури України від 31.08.2015 «Про результати проведення перевірки діяльності державного підприємства «Київпассервіс» перевіркою щодо повідомленої заявницями інформації про «відмивання» коштів за рахунок проведення ремонтних робіт на автовокзалі «Київ» встановлено порушень на загальну суму 593 627,43 грн., в тому числі таких, що спричинили збитки (завищення вартості робіт у відповідних Актах приймання виконаних робіт (КБ-2в) на суму 298 186,63 грн. Переважна більшість порушень, виявлених під час перевірки є результатом того, що керівництво ДП «Київпассервіс» нехтує вимогами чинного законодавства щодо організації будівельно-монтажних та інших робіт під час проведення капітального ремонту (поточного ремонту, реконструкції) будівель та споруд, які відносяться до сфери його управління (а.с.а.с. 86-109).

Наказом Фонду Державного майна України від 11.12.2015 № 1902 вирішено провести з 14.12.2015 по 14.02.2016 перевірку фінансово-господарської діяльності ДП «Київпассервіс» за результатами 2014 року та 9 місяців 2015 року, відсторонити на час проведення перевірки генерального директора ДП «Київпассервіс» ОСОБА_2 від виконання службових обов'язків з управлінням підприємства на підставі п. 7.8 розділу 7 Статуту ДП «Київпассервіс» (а.с. 39).

Відповідно до актів, 31.12.2015, 04.01.2016, 06.01.2016, 13.01.2016 позивач був відсутній на робочому місці (а.с. 137-140), а відтак відступні підстави для виплати позивачеві заробітної плати за вказані дні.

Наказом в.о. Голови Фонду Державного майна України Парфененко Д. від 29.01.2016 № 155 звільнено 29.01.2016 генерального директора державного підприємства «Київпассервіс» ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1. ст. 41 КЗпП України у зв'язку з невиконанням п. 14 Контракту № 2-ІІ з генеральним директором державного підприємства «Київпассервіс», що є у державній власності від 11.09.2014 в частині обов'язку до затвердження (погодження в установленому порядку) фінансового плану забезпечувати недопущення здійснення капітальних інвестицій (а.с. 12).

Згідно з наказом в.о. генерального директора ДП «Київпассервіс» Котушенко М.А., оголошено наказ Фонду Державного майна України від 29.01.2016 № 155 «Про звільнення генерального директора ДП «Київпассервіс» та вирішено питання щодо проведення розрахунку з позивачем (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було допущено грубе порушення трудових обов'язків керівника підприємства, що передбачені Контрактом, відтак відсутні підстави для його поновлення на роботі і, відповідно, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Судом також зазначено, що вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі по 29.01.2016 є необґрунтованою, оскільки була спростована відповідачами під час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Стаття 36 КЗпП України передбачає підстави припинення трудового договору, серед яких, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Згідно п. 6-1 укладеного Контракту № 2-ІІ від 11.09.2014 керівник забезпечує складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства на кожний наступний рік та подає його на затвердження Уповноваженому органу управління.

Порядком складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб'єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 № 173 (у редакції, чинній на момент подання проекту) передбачено, що проект фінансового плану підприємства на 2015 рік ДП «Київпассервіс» мало надати до Міністерства інфраструктури, як органу, уповноваженому управляти державним майном підприємства, не пізніше 15.06.2014.

Відповідно до п. 14 Контракту, керівник підприємства зобов'язаний до затвердження (погодження в установленому порядку) фінансового плану підприємства з поквартальною розбивкою забезпечувати недопущення здійснення: капітальних інвестицій (за винятком випадків, рішення щодо яких прийнято Кабінетом Міністрів України); витрат на придбання та оренду легкових автомобілів; витрат на маркетингові та інформаційно-консультаційні послуги; витрат на аудиторські та консалтингові послуги; витрат на страхування (крім витрат на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, обов'язкове страхування та страхування відповідно до міжнародних договорів); витрат на представницькі заходи; витрат на представництво та розповсюдження реклами; витрат на благодійну, спонсорську та іншу допомогу; відрахування до резерву сумнівних боргів; продажу, списання державного майна.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом було встановлено, що позивачем здійснювались капітальні інвестиції на проведення ремонту автовокзалу «Київ», в той час як, фінансовий план підприємства з поквартальною розбивкою затверджено не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 допущено грубе порушення трудових обов'язків керівника підприємства, що передбачені п. 14 Контракту № 2-ІІ, а саме здійснення капітальних інвестицій до затвердження (погодження в установленому порядку) фінансового плану підприємства з поквартальною розбивкою.

Відповідно до п. 26 Контракту, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, а результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки , виплачено штрафи і т.п.), а також у разі неподання (несвоєчасного подання) на затвердження Уповноваженому органу управління річного фінансового плану з поквартальною розбивкою підприємства або неякісного його складання, що призвело до його не затвердження у встановлені законодавством строки, або порушення порядку здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектора економіки у разі не затвердження (непогодження) річних фінансових планів відповідно до постанови КМУ від 03.10.2012 № 899 та п. 14 цього контракту.

Враховуючи вказане, звільнення позивача із займаної посади з викладених підстав, відбулося згідно умов контракту та відповідно до вимог чинного законодавства. У такому разі відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилання позивача на те, що його звільнення відбувалось в період його тимчасової непрацездатності, є необґрунтованими, оскільки позивача звільнено з посади генерального директора КП «Київпассервіс» наказом в.о. Голови Фонду Державного майна України Парфененко Д. від 29.01.2016, тобто на момент звільнення ще не розпочався період тимчасової непрацездатності.

Рішення про звільнення позивача приймалося не ДП «Київпассервіс», а Фондом державного мана України, а відтак посилання в апеляційній скарзі на те, що ДП «Київпассервіс» не мало право звільняти позивача, отримавши 01.02.2016 наказ про звільнення, є безпідставними.

Крім того, з огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди відсутні.

Викладені у апеляційній скарзі доводи проаналізовані колегією суддів в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак посилання позивача відхиляються з огляду на їх безпідставність.

Таким чином, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: