Справа № 536/1142/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Левицькою І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

представника відповідача по угоді адвоката Радченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 18 липня 2016 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення з нього на користь сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на його утримання без урахування часу канікул з моменту подання позову, але не більше як до досягнення сином віку двадцяти трьох років.

В обгрунтування позову вказувала, що від шлюбу вони мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 13 березня 2000 року шлюб між ними був розірваний та вона подала до суду позов про стягнення аліментів на утримання сина.

Відповідач сплачував аліменти по червень 2014 року, тобто до досягнення сином 18 років.

Після вказаної дати відповідач припинив надавати кошти на утримання дитини.

01 вересня 2014 року їх син поступив на навчання до Кременчуцького національного університету імені М.Остроградського, що підтверджується довідкою та навчається на денній формі навчання, а тому не має можливості працювати і вести самостійне життя, у зв'язку з чим не може себе забезпечувати і потребує матеріальної допомоги.

Син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Вона буде здійснювати його утримання до моменту закінчення ним навчання. Оскільки прожитковий рівень весь час зростає, навчання в університеті потребує значних матеріальних витрат, то вона не може забезпечити навчання сина самостійно.

На даний час вона утримує крім сина ОСОБА_2, ще другу дитину від другого шлюбу, з батьком якої вона теж не проживає. Тому вона вимушена утримувати самостійно двох дітей. Крім того, вона безробітна, має нестабільне фінансове становище.

Тому вона просить стягувати з відповідача аліменти на користь сина на його утримання примусово за рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в обгрунтування позову пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов матері підтримав та пояснив, що він перейшов на третій курс навчання в університеті, стипендії не отримує. Наданих матір'ю коштів на навчання не вистачає, а батько добровільно йому в цьому фінансовому питанні не допомогає. Він вимушений підробляти на роботі у свого вітчима, за що отримує плату в розмірі приблизно до 1000 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення проти позову та просив розглядати справу без його участі за участю його повіреного адвоката Радченка С.О. У своєму запереченні вважав, що на його думку позов є необгрунтований, а обставини, на які посилається позивач, не відповідають дійсності та жодними належними і допустимими доказами не підтверджені, а саме: з моменту народження сина ОСОБА_2 він постійно приймав та до цього часу приймає участь в його вихованні та матеріальному забезпеченні, в тій мірі в якій йому дозволяє позивач та його фінансове становище. Він любить свого сина і по можливості допомагає фінансово його утримувати. Не відмовляється від покладених на нього законом та моральними засадами суспільства обов'язків. Таким чином, вважає, що повністю виконував свої батьківські обов'язки, встановлені статтею 180 Сімейного кодексу України до досягнення його сином повноліття і продовжує їх виконувати і надалі. Посилання позивача на те, що він, знаючи про навчання сина відокремився від покладених на нього батьківських обов'язків щодо утримання сина до 23 років, вважає неправдивим та нічим не підтвердженим. Син до нього за допомогою у зв'язку із витратами на навчання не звертався. Якщо б у нього була фінансова можливість, він би і сам з радістю допомагав сину із навчанням. Однак такої можливості наразі у нього не має.

Той факт, що з позовом до нього звертається не сам його син, якому він нібито відмовив у наданні допомоги, а колишня дружина, і лише через два роки після початку навчання ОСОБА_2, він розцінює це як намагання ОСОБА_1 отримувати від нього грошові кошти особисто і щоб він не мав змоги контролювати на що вона їх витрачає.

Вважає, що суд повинен відмовити позивачу у задоволенні позову, враховуючи також наступні обставини та надані докази.

З 27 серпня 2004 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась спільна дитина ОСОБА_8.

Його дружина працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_9, її середньомісячна заробітна плата складає 1445, 25 гривень.

Він працює помічником машиніста тепловоза в ВП «Локомотивне депо Кременчук» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Його середньомісячна заробітна плата складає 4 509, 06 гривень.

Інших джерел доходу (депозити, пенсії, дивіденди тощо) він та його дружина не мають.

Таким чином, середній сукупний місячний дохід його сім'ї складає 5954, 31 гривень.

Цих грошей ледь вистачає для того щоб мінімально забезпечити його сім'ю найнеобхіднішим: їжею, одягом, сплатити комунальні послуги, за дитячий садок тощо.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_10 і з того часу його мати ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась сама, інших дітей чи родичів, крім нього, у неї не має. Вона тяжко хворіє і постійно потребує догляду та коштовних ліків.

Його мати є пенсіонеркою і її місячний дохід у вигляді призначеної пенсії складає 1 470,02 гривень. При цьому їй доводиться приблизно 600 гривень щомісячно витрачати на сплату комунальних рахунків за квартиру.

Отже, на життя та лікування його матері залишається приблизно 900 гривень щомісячно. Тому цих грошей при нинішніх цінах не вистачає. Йому доводиться повністю її утримувати.

За таких обставин він не має можливості допомогати своєму старшому сину у навчанні.

Також зазначає, що позивач не надала жодного доказу свого матеріального становища, доходу, причин чому вона не працює, чи перебуває на обліку у службі зайнятості, не вказала реальних витрат на навчання сина, можливості йому самому заробляти, а перебування другої дитини на її утриманні взагалі не заслуговують на увагу.

Вважає, що якщо судом буде стягнуто з нього аліменти, то це буде нищівний удар по сімейному бюджету, по здоров'ю його матері, щасливому дитинстві його дитини і дружини, благополуччю сім'ї загалом.

Тому просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 по угоді адвокат Радченко С.О. в судовому засіданні повністю підтримав позицію відповідача, викладену у письмовому запереченні та просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.8) та свідоцтвом про зміну імені (а.с.7), який проживає з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно довідки Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського від 15 липня 2016 року, ОСОБА_2 є студентом 3 курсу денного відділення факультету Електроніки та комп'ютерної інженерії. Навчається на держзамовленні, стипендія не нараховується. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року (а.с.10).

У зв'язку з навчанням син сторін ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, яку батько ОСОБА_4 добровільно не надає, а матеріальної допомоги матері ОСОБА_1 на ці потреби не вистачає.

Згідно статті 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до роз'яснення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_4 працює помічником машиніста у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та йому нараховується середньомісячна заробітна плата в сумі 5 738 гривень 22 копійки (а.с.33).

З 27 серпня 2004 року відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с.30), яка також працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_9 та її середньомісячна заробітна плата складає 1 445, 25 гривень (а.с.32).

Відповідач від повторного шлюбу має малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який на час розгляду справи досяг віку 10 років (а.с.31).

Також у відповідача є непрацездатна мати ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка має проблеми зі здоров'ям, що підтверджується виписним епікризом №770 та консультативним висновком офтальмолога (а.с.36,37), яка отримує пенсію в розмірі 1470 гривень (а.с.38).

Установлено, що ОСОБА_2 має середню освіту та здобуває вищу освіту на денній формі навчання, на постійну роботу не працевлаштований, оскільки така форма навчання не надає йому такої можливості. Разом з тим від заробітків у вихідні дні та у нічний час ОСОБА_2 з його слів отримує тимчасовий дохід приблизно 1000 гривень щомісячно. За його підрахунками йому потрібно тільки на проїзд із місця свого проживання у селі Кривуші Кременчуцького району до міста Кременчука, де він навчається і у зворотньому напрямку приблизно 1440 гривень за курс навчання ( 8 гривень на проїзд у дві сторони х на 180 днів навчання), кошти на харчування, придбання одягу, взуття, учбової літератури тощо.

Тому цих коштів та коштів матері, яка надає ОСОБА_2, на його навчання не вистачає.

Його батько ОСОБА_4 має можливість надавати матеріальну допомогу на навчання сина з урахуванням його фінансових можливостей.

Заперечення відповідача та його твердження, що він до цього часу надає сину матеріальне забезпечення та фінансово його утримує не підтверджене належними доказами, а тому не може братися судом до уваги.

З його поясненнями, що сукупного доходу сім'ї йому ледь вистачає для мінімального забезпечення сім'ї найнеобхіднішим: їжею, одягом, несенням витрат на оплату комунальних послуг, за дитячий садок також суд не може повністю погодитися, оскільки загальновідомим фактом є те, що діти у десятирічному віці ходять до школи, а не відвідують дитячий дошкільний заклад (дитячий садок), а сукупний дохід на кожного члена його сім'ї складає суму 2 394 гривень, що значно вище від мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік".

У своєму запереченні відповідач вказував, що з позовом до нього звернувся не сам його син, якому він нібито відмовив у наданні допомоги, а колишня дружина, і лише через два роки після початку навчання ОСОБА_2, а тому він це розцінює як намагання ОСОБА_1 отримувати від нього грошові кошти особисто і щоб він не мав змоги контролювати їх цільове призначення.

Таке твердження відповідача не грунтується на законі, оскільки за змістом наведеної вище норми ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аліменти за рішенням суду присуджуються саме на користь сина, який і має їх витрачати за цільовим призначенням. Контроль за цільовим витрачанням аліментів врегульовано нормою статті 186 Сімейного кодексу України.

За таких обставин суд постановляє рішення про часткове задоволення позову і визначає розмір аліментів на користь сина ОСОБА_2 на період його навчання відповідно до обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України, у 1/8 частині заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_4, яка є реальною, відповідає принципам розумності та справедливості та вимогам закону.

Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182,191,198,199,200 Сімейного кодексу України, статтями 10,11,88,209,212, 214, 215, 218, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Інта Республіки Комі, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 липня 2016 року на період його навчання, тобто до 30 червня 2018 року, але без урахування часу канікул та не більше як до досягнення сином віку 23 років.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 551 (п'ятсот п'тдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення про присудження аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголоння до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю. І. Степаненко