Справа № 204/4850/16-ц
Провадження № 2/204/1981/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики від 21.10.2009 року у розмірі 171 500,00 грн., 10% від суми заборгованості у розмірі 17 150,00 грн., а також судовий збір. В обґрунтування зазначив, що 21.10.2009 року між ним - ОСОБА_1, як позикодавцем, та ОСОБА_2, як позичальником, було укладено безстроковий договір позики, про що ОСОБА_2 було написано власноручно розписку, згідно якої відповідач отримав в борг грошові кошти у сумі 7 000,00 доларів США. Впродовж тижня відповідач ще попросив у борг стільки ж, але позивач погодився на позику лише при її нотаріальному посвідченні. По нотаріальному посвідченому договору позики від 29.10.2009 року ним борг було стягнуто у судовому порядку, про що 11.08.2015 року винесено рішення Красногвардійськотго районного суду м. Дніпропетровська, яке вже виконане відділом ДВС. До 2013 року за договором позики від 21.10.2009 року від позичених ним грошових коштів, які відповідач зобовязувався повертати йому з урахуванням додаткових 15% від суми боргу, як тільки його справи будуть налагоджені (стабільний прибуток від бізнесу), позивач нічого не отримував. Тому, вони з відповідачем ОСОБА_2 додатково домовилися про строки повернення боргу, а саме: до 01 вересня 2013 року з урахуванням лише 10% від суми боргу. Отже, відповідач взяв у нього - ОСОБА_1 за договором позики грошові кошти у сумі 7000 доларів США, про що сам написав розписку. Крім того, вони домовилися з відповідачем, що даний договір є безстроковим, але пізніше, після предявлення вимоги, додатково був установлений термін повернення боргу, а саме: до 01.09.2013 року. В звязку з тим, що протягом часу відповідач не виконував свої зобовязання, сума боргу не змінилася. До теперішнього часу ОСОБА_2 має борг у розмірі 7000 доларів США, що на теперішній час, згідно офіційно курсу Нацбанку 24,5 еквівалентно 171500 грн., які до теперішнього часу не повернув. 14.07.2016 року відповідачу за місцем проживання було відправлено лист-вимогу з пропозицією в добровільному порядку виконати грошові зобовязання в погашенні боргу вищевказаної суми, але його лист залишився без відповіді. За договором вони визначилися та встановили строк повернення позики з 01 квітня 2013 року до 01 вересня 2013 року, отже строк позовної давності в 3 роки ним не порушений, оскільки термін спливає 01.09.2016 року. Оскільки, сума боргу до теперішнього часу не повернута, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2009 року між сторонами було укладено договір, згідно умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 205,00 доларів США, та 5 795,00 доларів США, а всього на загальну суму 7 000,00 доларів США, що підтверджується договором та письмовою розпискою до нього від 29 жовтня 2009 року (а.с. 15-16).

Згідно вказаної розписки відповідач зобовязалася повернути грошові кошти у розмірі 7 000,00 доларів США та 10 відсотків (700,00 доларів США) у період з 01 квітня 2013 року по 01 вересня 2013 року (а.с. 16).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідності до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Згідно з цією статтею ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою).

Сторони обумовили, що відповідач повинен повернути грошові кошти з урахуванням 10 % від позиченої суми, тобто 700,00 доларів США.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тобто передав Відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою Відповідача (а.с. 16).

Однак, до теперішнього часу грошові кошти у розмірі 7 000,00 доларів США та відсотки у розмірі 700,00 доларів США позивачу не повернуті, хоча строк виконання зобовязання сплинув з 02 вересня 2013 року.

У звязку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобовязань 14 липня 2016 року позивач направив на адресу Відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів, що підтверджується копією листа від 14.07.2016 року (а.с. 7), та копією чеку Укрпошти від 15.07.2016 року (а.с. 8). Однак, до теперішнього часу Відповідач не повернув грошових коштів а вимогу залишив без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить стягнути суму боргу у розмірі 7 700,00 доларів США, що станом на 26.07.2016 року (день звернення з позовом до суду), згідно офіційного курсу НБУ за 1 долар 24,50 грн., становить еквівалент 188 650,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики з урахуванням відсотків у розмірі 188 650,00 грн.

Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, що дорівнює 1 886,50 грн.

На підставі ст.ст. 192, 533, 525, 526, 610, 1047, 1048, 1049 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-51, 88, 197, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (який зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Богданова, б. 23, РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (який зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, б. 30-А, кв. 1, РНОКПП- НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 188 650,00 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч шістсот пятдесят гривень, 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (який зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Богданова, б. 23, РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (який зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, б. 30-А, кв. 1, РНОКПП- НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1 886,50 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість гривень, 50 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез