Справа № 502/669/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М. В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

24.03.2016 року ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 22078 гривень боргу за договором позики та 521 гривню 20 копійок судових витрат.

12.04.2016 року ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 подав до Кілійського районного суду Одеської області заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 99951 гривень боргу за договором позики та 1275 гривень 12 копійок судових витрат.

З позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог вбачається вбачається, що 05.04.2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 830 доларів США, строком до 25.09.2014 року. Вказана позика була письмово оформлена шляхом написання ОСОБА_2 боргової розписки, про отримання грошових коштів із зазначенням терміну їх повернення.

Крім цього 05.04.2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 3000 доларів США, зі строком повернення 1500 доларів США до 14.04.2014 року та ще 1500 доларів США до 25.04.2014 року. Вказана позика також була письмово оформлена шляхом написання ОСОБА_2 боргової розписки, про отримання грошових коштів із зазначенням терміну їх повернення.

Після спливу строків повернення коштів зазначених у розписках, ОСОБА_2 грошові кошти, які брались у борг, ОСОБА_1 не повернув.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 були понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1275 гривень 12 копійок.

На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 99951 гривні, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 12.04.2016 року, тобто на день звернення з заявою про збільшення позовних вимог еквівалентно 3830 доларам США та судові витрати в сумі 1275 гривень 12 копійок.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, але надав на адресу суду письмову заяву, згідно з якою позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити розглянувши справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив, що відповідач ОСОБА_2 позов не визнає у повному обсязі, оскільки грошових коштів у розмірі 3830 доларів США від ОСОБА_1 не отримував, а написав боргові розписки під психологічним тиском та під диктовку позивача. Крім цього представник зазначив, що розрахована позивачем сума боргу не відповідає дійсності, оскільки станом на день розгляду справи у суді офіційний курс НБУ складає 24,81 гривні за 1 долар США і відповідно сума боргу повинна складати (3830х24,81) 95028 гривень 42 копійки. У заяві також вказано, що представник відповідача просить розглядати справу за відсутності сторони відповідачів та з урахуванням письмових заперечень, що містяться у заяві.

На підставі письмових заяв представника позивача та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

05.04.2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 830 доларів США, строком до 25.09.2014 року. Вказана позика була письмово оформлена шляхом написання ОСОБА_2 боргової розписки, про отримання грошових коштів із зазначенням терміну їх повернення /а.с. 4/.

05.04.2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 3000 доларів США, зі строком повернення 1500 доларів США до 14.04.2014 року та ще 1500 доларів США до 25.04.2014 року. Вказана позика також була письмово оформлена шляхом написання ОСОБА_2 боргової розписки, про отримання грошових коштів із зазначенням терміну їх повернення /а.с. 31/.

Після спливу строків повернення коштів зазначених у розписках, ОСОБА_2 грошові кошти, які брались у борг, ОСОБА_1 не повернув даний факт визнається сторонами та доказуванню не підлягає.

На думку суду, безпосередньо досліджені в судовому засіданні та вказані вище докази є належними та такими що стосуються предмету доказування.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача викладені ним у письмовій заяві про те, що ОСОБА_2 позов не визнає у повному обсязі, оскільки грошових коштів у розмірі 3830 доларів США від ОСОБА_1 не отримував, а написав боргові розписки під психологічним тиском та під диктовку позивача, оскільки належних доказів на підтвердження даного факту стороною відповідачів суду не надано.

Згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року, який діє, предметом договору позики можуть бути: валюта України; іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У ст. 545 ЦК України зазначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач позику не повернув, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підставі викладеного суд вважає позов про стягнення боргу за договором позики обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

При цьому суд не погоджується з сумою, яку представник позивача просить стягнути з відповідача та вважає її необґрунтованою.

Офіційний курс Національного Банку України станом на 12.04.2016 року, тобто на день подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог складав 25,570 гривні за 1 долар США. Таким чином еквівалентом 3830 доларів США є 97933 гривні 10 копійок (3830х25,570) і саме ця сума на думку суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки судом достовірно встановлено, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 був сплачений судовий збір у розмірі 1275 гривень 12 копійок ці витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 81, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, борг за договорами позики від 05.04.2014 року, в розмірі 97933 (девяносто сім тисяч девятсот тридцять три) гривні 10 (десять) копійок та судові витрати в розмірі 1275 (тисяча двісті сімдесят пять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

В частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5