ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9362/15-ц
провадження № 2/753/407/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретаря Гаврилюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 19.05.2015 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

Позивач зазначав, що 13.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник - відповідач) та ОСОБА_2 (позивачем) було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до якого позивачеві банком було надано споживчий кредит (кредитні кошти) у розмірі 35015,00 доларів США, що є еквівалентом 169633,67 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору; цільове використання кредиту - придбання автомобіля, тобто на споживчі потреби; за умовами Договору - Позичальник зобов»язаний повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 13.08.2015 року, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 595,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів; розмір процентної ставки встановлено 10,50% річних.

Вважаючи, що Банком (відповідачем) не було проведено переддоговірної роботи з Позивачем - не було повідомлено про наявні форми кредитування та відмінності між ними; Банк запропонував укладення договору за ануїтетною схемою, яка є найбільш не вигідною для позичальника і відповідно найбільш вигідною для Банку; Позивачу взагалі не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору, що призвело до того, що позивач був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання (порушення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»); в Договорі відсутні умови, які передбачають порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного Банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) Банку, що пов»язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, страхові платежі під час страхування предмета застави, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним; зі змісту Договору незрозуміло за якою методикою вираховувався розмір ануїтетного платежу в сумі 595,00 доларів США тощо; тому позивач оцінює умови даного Договору такими, коли у позичальника без його відома та поза його волею могла сформуватись заборгованість по сплаті кредитних платежів, на яку банк зміг би

нарахувати штрафні санкції і відповідно - отримати додаткову протиправну вигоду.

Крім того, спірний кредитний договір не містить графіку платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача за кожним платіжним періодом і відповідно відсутня розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом; відповідачем під час укладення Договору не було попереджено позивача про покладення валютних ризиків саме на Позивача, не була надана інформація щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу; позивач не погоджується із викладеною у Договорі методикою застосування підвищеної процентної ставки у розмірі 21,0% (п.п. 1.3.1 Договору).

З урахуванням зазначеного, позивач ОСОБА_2, стверджуючи, що Відповідач, не повідомивши позивачу усю необхідну інформацію про умови договору, зокрема про реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання кредиту, витрати на супутні послуги; не попередивши позивача, що валютні ризики під час виконання зобов»язань за кредитним договором несе споживач, які мають істотне значення для позивача, Банк (відповідач) свідомо замовчував вказану інформацію, що свідчить про введення в оману ОСОБА_2 про умови кредитного договору; ці умови є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків сторін договору, тому Позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним укладений між сторонами Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 13.08.2008 року.

В судове засідання 10.05.2016 року позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з»явились; представником позивача ОСОБА_3 до матеріалів справи надано заяву від 10.05.2016 року, згідно якої позивач просить справу розглядати за його відсутності та без участі його представника, фактично підтримуючи уточнені позовні вимоги в редакції від 04.02.2016 року у повному обсязі; представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала; вважаючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні, просила в задоволенні позову відмовити, застосувавши положення позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2

Дослідивши вимоги позову та заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: згідно наданої позивачем копії Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 13.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 (позивачем) та Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» (правонаступник - ПАТ «УкрСиббанк», відповідач), Банком було надано кредит (цільове використання кредиту - на придбання автомобіля - п.1.4 Договору) у розмірі 35015,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 169633,67 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору; за умовами Договору - зі сплатою 10,50% річних та з кінцевим терміном повернення - до 13.08.2015 року (п.1.2.1, 1.2.2 Договору) - а.с.9-18.

Згідно п.1.2.2 Договору - Позичальник зобов»язаний повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 595,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів; розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1, 5.2 цього Договору.

Позивачем ОСОБА_2 не заперечується факт підписання ним зазначеного Договору, факт отримання кредитних коштів відповідно до умов Договору та придбання автомобіля за кредитні кошти, тощо.

Представником відповідача в судовому засіданні до матеріалів справи також додано копію Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 13.08.2008 року, який є невід»ємною частиною Договору та має назву - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (а.с.92-95, 119-122), який також підписаний обома сторонами Договору, що також не заперечується сторонами.

Як зазначено у п.1.1 Договору, «Позичальник, укладаючи Договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов Договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті Позичальником за рахунок власних коштів повної вартості товару, який останній придбаває за рахунок кредитних коштів Банку» (а.с.9).

Згідно положень п.1.3.1 Договору - кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору; у випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці; сторони домовились, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2 Договору); строк сплати кредиту та нарахованих процентів: 13 числа кожного місяця, наступного за тим, за який було видано кредит ( а.с.10).

Згідно п.1.5 Договору - Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника №9700 у Банку (відповідача); сторони Договору визначили також черговість погашення заборгованості Позичальника за Договором (п.1.6).

Згідно п.7.2 Договору - підписанням даного Договору Позичальник підтверджує, що: повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови Договору, свої права та обов»язки за Договором та погоджується з ними; перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.15).

Згідно п.9.8 Договору - строк дії даного Договору встановлюються з дати його укладення (дати підписання Договору Сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування; даний Договір складений у двох примірниках, які мають рівну юридичну силу, по одному для кожної із Сторін, всі Додатки та угоди до цього Договору, належним чином підписані Сторонами, вважаються його невід»ємною частиною (а.с.17).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків.

Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу.

Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, на даний час між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за оспорюваним у даній справі Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 13.08.2008 року.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За встановлених обставин, ствердження Позивача про те, що Відповідач, не повідомив позивачу усю необхідну інформацію про умови договору, зокрема про реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання кредиту, витрати на супутні послуги; не попередив позивача,

що валютні ризики під час виконання зобов»язань за кредитним договором несе споживач, які мають істотне значення для позивача, що Банк (відповідач) свідомо замовчував вказану інформацію, що свідчить про введення в оману ОСОБА_2 про умови кредитного договору; що умови Договору є несправедливими відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків сторін договору, суд вважає не доведені в судовому засіданні достатніми та належними доказами, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 має бути відмовлено.

Згідно положень ст.236 ЦК України - правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст.ст.6, 15, 16, 203, 204, 215, 230, 236, 256, 267, 509, 525, 549-551, 626-629, 638, 1054 ЦК України, ст.11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 13.08.2008 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.