АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1612/2343/12 Номер провадження 22-ц/786/995/16Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.В. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Полтавського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк", ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника ОСОБА_4

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Комсомольська філія Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області про визнання нікчемним договору купівлі - продажу квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області, відділ Державної міграційної служби в м.Комсомольську Полтавської області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2006 року вона видала ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність, на підставі якої він 19 листопада 2008 року уклав зі своєю колишньою дружиною - ОСОБА_4 - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Позивач з урахуванням уточнених у жовтні 2014 року позовних вимог зазначала, що на момент укладення договору купівлі-продажу право користування квартирою мала її малолітня онука - ОСОБА_9, 2001 року народження, яка з 25 січня 2002 року в ній зареєстрована, а попередньої згоди органу опіки і піклування вона не отримала, що є порушенням прав дитини та положень законів України: «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

У зв'язку з викладеним ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України просила визнати вказаний вище договір купівлі-продажу квартири недійсним.

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на те, що ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири АДРЕСА_1, яку вона як добросовісний набувач придбала за договором купівлі-продажу від 19 листопада 2008 року, просила зобов'язати її не чинити перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, виселити відповідачів із квартири та зобов'язати Державну міграційну службу в м. Комсомольську зняти їх з реєстрації обліку в зазначеній квартирі.

Справа судами розглядалася неодноразово, оскільки до участі у справі не було залучено іпотекодержателя спірної квартири - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»).

Останнім рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 серпня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 листопада 2008 року, нікчемним. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, в апеляційній скарзі начальник філії ПАТ " Державний ощадний банк України" в особі філії - Полтавського обласного управління АТ "Ощадбанк", посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_4 за її зустрічним позовом, посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_9 майнових прав на спірну квартиру не мала і тому дозвіл органу опіки та піклування законом не вимагався. ОСОБА_10 має власну квартиру, отже ОСОБА_8 та її дочка, як член сім'ї має право на користування його квартирою. Взагалі не було досліджено обставини укладення договору купівлі-продажу спірної квартири та не допитано нотаріуса ОСОБА_16

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив клопотання ОСОБА_5 про зміну предмета та підстав позову; не звернув увагу на первісний позов з якого випливає, що між сторонами існували правовідносини саме з недійсності правочину; не врахував правовий висновок суду касаційної інстанції та зміст довіреності, яку надано ОСОБА_12 на продаж спірної квартири; у матеріалах справи відсутні докази, які можуть підтвердити факт обізнаності покупця про перебування малолітньої дитини у відчужуваній квартирі на момент її продажу, тобто 19.11.2008 рік.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3, представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі. Вважає, що: суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ті обставини, що грошові кошти за відчужену квартиру ОСОБА_5 передав її повіреній за дорученням ОСОБА_2, і що з моменту переходу права власності за зазначену квартиру колишній власник ОСОБА_5 припинила оплачувати житлово-комунальні та інші платежі за квартиру, довівши заборгованість по квартирі до 20 000 грн.. Також судом не взято до уваги довідку ПП "Стройекспосервіс" від 04.11.2008 року, видану на ім'я ОСОБА_5, про те що вона одна проживає за адресою АДРЕСА_1.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2001 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (т.1 а.с.317).

16 червня 2006 року ОСОБА_5 видала ОСОБА_2 довіреність на продаж квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23).

19 листопада 2008 року ОСОБА_2, діючи на підставі зазначеної довіреності, продав цю квартиру ОСОБА_4 за ціною 14 402 грн. (т.1 а.с. 25), яка в подальшому передала її в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») ( т.1 а.с. 70-73).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 квітня 2013 року задоволений позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 і ОСОБА_4: в порядку погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 06 травня 2011 року, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4 Постановою державного виконавця від 16 квітня 2014 року відкрите виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду (т.2 а.с.42).

До моменту подачі позову до суду ОСОБА_5 продовжувала проживати за адресою: АДРЕСА_1. У спірній квартирі окрім самої ОСОБА_5, її дочки та сина була зареєстрована і проживала з 25 січня 2002 року її онука - ОСОБА_9, 2001 року народження.

Орган опіки і піклування питання про надання дозволу на відчуження квартири не розглядав.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції з дотриманням

процесуального закону дав їм правильну юридичну оцінку і зробив

обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_5 При цьому суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірна угода укладена всупереч вимогам ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції як з вірним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-3005цс15, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Крім того, місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Як вбачається з відомостей квартирної карточки форми Б, наданих 24.05.2016 року КЖЕП № 3 м. Комсомольська в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_13 з 19 грудня 2001 року, її син ОСОБА_7 - з 19 грудня 2001 року, дочка ОСОБА_8 - з 25 січня 2002 року, малолітня онука ОСОБА_9, 2001 року народження, - з 25 січня 2002 року.

Посилання в апеляційній скарзі на показання свідка ОСОБА_10, батька малолітньої онуки позивача ОСОБА_14, про наявність у нього іншого житла, не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що укладаючи спірний договір, ОСОБА_4 було відомо про проживання та реєстрацію в спірній квартирі позивача та членів її сім'ї.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2015 рокубез змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 311, 314, 315 ЦПК України, -

УХ В А Л И Л А :

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Полтавського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк", ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : _________________ Ю.М. Винниченко

Судді: ______________ А.І. Дорош _____________ В.М. Триголов