Ухвала

іменем україни

13 липня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Державного підприємства «Одеський НДПІ землеустрою» про виконання вимог припису, визнання недійсним акта встановлення меж в натурі (на місцевості) від 23 березня 2000 року, визнання недійсним акта про право власності на земельну ділянку, зобов'язання виготовити технічну документацію та вимоги такої документації, зобов'язання вчинити певні дії, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Державне підприємство «Одеський НДПІ землеустрою», про вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Державного підприємства «Одеський НДПІ землеустрою» про виконання вимог припису, визнання недійсним акта встановлення меж в натурі (на місцевості) від 23 березня 2000 року, визнання недійсним акта про право власності на земельну ділянку, зобов'язання виготовити технічну документацію та вимоги такої документації, зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що відповідач знищила межові знаки, за що була притягнута до адміністративної відповідальності й до теперішнього часу використовує земельну ділянку в порушення вимог чинного земельного законодавства без межових знаків та без визначення проходу й проїзду транспортних засобів до земельних ділянок.

ОСОБА_5 у серпні 2014 року звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому зазначила, на підставі договору з Державним підприємством «Одеський НДПІ землеустрою» виготовляє технічну документацію по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки, проте її сусід ОСОБА_4 не підписує акт прийому-передачі межових знаків, у зв'язку з чим просила зобов'язати останнього не перешкоджати у виготовленні технічної документації та встановленні меж земельних ділянок.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року, в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України, зокрема шляхом : а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. 158 ЗК Українивиключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 замовила в ліцензованій організації виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлення якої триває.

Крім того, згідно проектів відведення земельних ділянок та технічної документації, виготовленої в 1992 році, польова дорога та проїзд до земельних ділянок не передбачалися.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності як позовних вимог ОСОБА_4 так і вимог ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.В. Кадєтова

О.В.Попович