16.08.2016 Єдиний унікальний номер 205/3073/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/3073/16-ц
2/205/1853/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Мовчана О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі на домоволодіння, розташоване в м. Дніпропетровську, вул. Соснова, 16 та складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 26,1 кв.м. (кухня-їдальня 9 кв.м., санвузол 6,2 кв.м., кухня 7,3 кв.м., житлова 12,9 кв.м., коридор 3,9 кв.м., коридор 4,9 кв.м.), прибудова А1-1 18,0 кв.м., прибудова а-1 10,9 кв.м., під А-1 погріб 8,8 кв.м., під А-1 погріб 8,8 кв.м., а1 вхід в погріб 2,3 кв.м., а2 вхід в погріб 3,2 кв.м., Г убиральня 1,3 кв.м., Д душ 1,3 кв.м., споруди № 1;2 ворота, цоколь.

В судове засідання позивач не зявився, натомість його представник подав до суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без його присутності.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, у яких, посилаючись на те, що з боку відповідача права позивача не порушені, а також на ненадання позивачем доказів втрати правовстановлюючих документів, просив суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 державна нотаріальна контора явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 19.08.2014р. Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, померла 01.08.2003р. (а.с.8).

Відповідно до відповіді № 13877, наданої КП «ДМБТІ» 16.12.2014р., станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Соснова, буд. 16, містяться відомості про право власності на домоволодінні за гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1997р., зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за реєстром № 28, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 33 за реєстровим № 71 (з.а.с.52).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

За таких обставин, суд доходить висновку, що померла ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.1997р. набула право власності на вказане домоволодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Соснова, буд. 16, яке станом на момент укладання договору купівлі-продажу складалось з: А будинок житловою площею 12,9 кв.м., Б вхід в підвал, В погріб, Г убиральня, Д душ, № 1-2 огородження (а.с.6-7).

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.03.2016р. позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини у звязку з тим, що він є спадкоємцем пятої черги відповідно до ст.1265 ЦК України та пропустив відповідний строк з поважних причин (а.с.28-33).

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є онуком померлої, що підтверджується його свідоцтвом про народження та свідоцтвом про народження його батька (а.с.10-11).

Позивач прийняв спадщину після померлої бабусі, оскільки у визначений судом додатковий строк для прийняття спадщини, звернувся до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 (а.с.58).

Суд зазначає, що матеріали спадкової справи не містять заяв та відомостей про звернення інших осіб про прийняття спадщини або відмови від неї після померлої ОСОБА_3, а на момент її смерті ніхто постійно з нею не проживав.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Водночас, постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 30.03.2016р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів (а.с.63).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його права як спадкоємця шляхом визнання за ним права власності на домоволодіння, розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Сосновій, буд. 16, яке складається з: А будинок житловою площею 12,9 кв.м., Б вхід в підвал, В погріб, Г убиральня, Д душ, № 1-2 огородження.

Водночас, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на решту частин домоволодіння, оскільки позивачем не надано суду доказів їх оформлення у встановленому законом порядку.

Суд не може погодитись з твердженнями представника відповідача стосовно того, що відповідачем не надано доказів втрати правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, оскільки відновити втрачені документи може лише особа, якій вони належали, а враховуючи, що за час життя спадкодавець цих дій не зробила, позивач позбавлений можливості надати суду відповідні докази.

Окрім того, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідачем не порушено права позивача та відповідно він не є стороною у справі, оскільки згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.328, 392, 1223, 1258, 1265, 1268-1270 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на домоволодіння, розташованого у м. Дніпропетровську, вул. Соснова, буд. 16, яке складається з: А будинок житловою площею 12,9 кв.м., Б вхід в підвал, В погріб, Г убиральня, Д душ, № 1-2 огородження в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 01.08.2003р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6