Дата документу 04.05.2016
Справа № 320/1699/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" травня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про порушення строку виконання грошового зобовязання та відшкодування шкоди у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області. Посилаючись на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплати йому недоотриману суму одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік у відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту» в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми. Відповідачем був проведений перерахунок, відповідно до якого недоотримана сума складає 2 150,00 грн., проте вказана виплата до теперішнього часу йому не сплачена, в звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України за час прострочення з 01 січня 2012 року по 31 лютого 2016 року суму боргу: 1 728,60 грн. відповідно до індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 504,18 грн., а також повідомити прокурора про скоєння посадовою особою відповідача кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України «Невиконання судового рішення».

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, про що надала письмові заперечення відповідно до яких, постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 20 грудня 2011 року було задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2, а саме управління було зобовязано здійснити перерахунок та виплатити недоотриману суму разової грошової допомоги за 2009 рік. 16 лютого 2016 року управління отримало постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 лютого 2016 року. Листом управління повідомило про неможливість виконати рішення суду, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Управління зобовязано лише повідомляти про суми, які підлягають до виплати за рішенням суду. Так, управління зверталось до Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України та до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації щодо виділення додаткових коштів для виконання рішень суду, але станом на 10 березня 2016 року кошти управлінню не виділені. Стосовно інфляції, відповідач зазначає, що порядком проведення індексації грошових коштів населення, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2003 р. № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Відповідно до п. 2 визначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. У той час, як відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту» неодержана позивачем виплата має назву «разова грошова допомога», тому вона не підлягає індексації. Стосовно упущеної вигоди, відповідач зазначає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певні дії, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Посилаючись на положення ст. 510, 610, 625 ЦК України, відповідач зазначає, що три відсотки від суми заборгованості за весь час прострочення застосовуються у випадках, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів, у той час як між сторонами по справі не було укладено ніяких договорів. Застосування ст. 625 ЦК України передбачає насамперед договірні правовідносини, таким чином, ці норми не застосовуються до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Крім того, позивачем не враховано, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється виключно тільки для визначення розміру пенсій, призначених за Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а для призначення допомоги поняття мінімального розміру пенсії за віком не врегульовано чинним законодавством. Крім того, згідно ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Даний спір вже розглядався в адміністративному провадженні. Крім того, позивач вже звертався з адміністративним позовом до суду з аналогічними вимогами, в задоволенні яких було відмовлено. Враховуючи викладене, відповідач просить прийняти заперечення до уваги, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог..

Вислухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

15 березня 2011 року постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у позові ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про порушення соціальних прав учасника бойових дій та відшкодування заподіяної шкоди відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо нарахування та виплату ОСОБА_2 разової грошової допомоги до 5 травня, як особі, яка має статус учасника бойових дій, у розмірах, менших ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 рік. Зобовязано здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоотриману суму разової грошової допомоги, що виплачується до 5-го травня, за 2009 рік відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2013 касаційну скаргу Управління праці і соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року залишено без змін.

Судове рішення набрало законної сили та за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист.

Під час проведення виконавчих дій відповідачем (боржником) був проведений відповідний перерахунок допомоги, у результаті якого сума заборгованості управління становить 2 150 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У вказаній справі спір виник у звязку із невиконанням рішення суду про стягнення одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту».

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законами України "Про виконавче провадження", «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про порушення строку виконання грошового зобовязання та відшкодування шкоди у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Виходячи із змісту означеної норми права окрема ухвала постановляється, якщо при вирішенні спору судом встановлені причини та умови, що сприяли порушенню. З матеріалів справи слідує, що ті обставини, на які посилався позивач як на підставу винесення окремої ухвали, враховані судом при вирішенні спору і покладені в основу рішення, в задоволенні яких судом вирішено відмовити. Тому підстав для постановлення окремої ухвали із вищенаведених мотивів суд не вбачає. Крім того, відповідно до норм цивільного процесуального закону постановлення окремої ухвали є правом, а не обовязком суду.

Також слід наголосити, як наводилось вище, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено, що якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Отже, у разі невиконання рішення суду, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, на державного виконавця покладено обовязок вносити подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Керуючись ст.ст. 1, 625 ЦК України, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», Постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, ст.ст. 15, 57, 59, 79, 88, 107, 208, 211-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про порушення строку виконання грошового зобовязання та відшкодування шкоди у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко