УХВАЛА

іменем україни

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 5 квітня 2008 року він із ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2010 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, а рішенням Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2011 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, тобто з ним. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2011року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на його користь на утримання дочки. Також позивач зазначав, що ОСОБА_4 з вересня 2010 року проживає у м. Києві та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги та не сплачує аліменти.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги

і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не приймала участі в піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, не утримувала її матеріально.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду. При цьому також зазначив, що ОСОБА_4 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків із 2011 року, не приймає ніяких заходів для спілкування з дитиною та її виховання, не цікавиться станом її здоров'я, не надає позитивного прикладу своїй дочці.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що з 5 квітня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2011 року, що набрало законної сили, розірвано. У цьому шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2011 року, що набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 із батьком, тобто з ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради від 20 квітня 2011 року № 201 «Про розгляд заяви ОСОБА_4 щодо участі у вихованні малолітньої ОСОБА_6.» було визначено порядок зустрічей відповідача зі своєю дочкою до досягнення нею трьох років: щосуботи чи щонеділі з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності батька та під час святкування днів народження дитини з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

Заочним рішенням Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки.

Також судами встановлено, що позивач у жовтні 2011 року вже звертався до суду про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, але рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 2 грудня 2011 року, що набрало законної сили, в його позові було відмовлено.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 13 березня 2012 року № 4 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_6

Проте на початку 2014 року ОСОБА_3 звернувся до служби у справах дітей Саксаганської районної у місті ради з проханням надати допомогу для зібрання документів на позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 25 березня 2014 року № 51 визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_6

Вирішуючи спір, суди також вважали за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки остання не приймала участі в піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини та не утримувала її матеріально, при цьому не надала доказів того, що ОСОБА_3 чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

При цьому суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Крім того, відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, на який послався суд, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до практики розгляду питань, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Суд наведене не врахував, та поклавши в основу свого судового рішення висновок комісії з питань захисту прав дитини від 25 березня 2014 року про доцільність позбавлення матері батьківських прав відносно малолітньої дитини, не з'ясував, чи досліджувались органом опіки зазначені вище докази при складенні цього висновку. При цьому суд взяв за основу посилання у висновку комісії на те, що мати протягом останніх двох років не зверталась до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення нового або продовження визначеного порядку її зустрічі з дитиною. При цьому суд не дав оцінку тому, чи має воно правове значення у вирішенні цього спору та чи може бути свідченням виконання чи невиконання матір'ю своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог чч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Проте суди зазначене не врахували, не виконали вимог, передбачених ст. ст. 60, 212 ЦПК України, ст. 19 СК України, не зробив висновку, чи є достатньо обґрунтованим висновок органу опіки та піклування та чи відповідає він інтересам дитини, внаслідок чого не скористався наданим законом правом у разі необґрунтованості висновку отримати інший висновок органу опіки та піклування, зроблений на підставі фактичних даних та необхідних для цього відомостей.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

При цьому звернув увагу, що цим фактам національні суди не надали значення.

Крім того, під час розгляду справи відповідач зазначала, що вона надсилала ОСОБА_3 на утримання дочки поштові відправлення з одягом, іграшками, книгами для дочки у 2012-2013 роках, 2014 році, направляла листи щодо мирної домовленості з позивачем щодо зустрічі з дитиною, оскільки, вважала, що суперечки негативно впливають на дитину та посилалась на матеріали справи (а. с. 88-90, 92-95, 97-98, 101-103).

При цьому посилалась на те, що вона просила згоди позивача на оздоровлення дитини або ж пропонувала надати останньому матеріальну допомогу на оздоровлення дитини у випадку його відмови в наданні згоди (а. с. 104).

Також просила прийняти до уваги, що вона є сиротою з 15 років, виховувалася бабусею, яка померла. Вона одружилася у віці 17 років, народила дитину в 19 років, на даний час їй 26 років. Позивачу на час народження дитини було 31 рік, на даний час - 38 років (а. с. 82).

Відповідачка також посилалась на те, що 2 вересня 2011 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, дитина ОСОБА_6 проживає з останньою та позивачем й позбавлення її батьківських прав необхідне позивачу для всиновлення дружиною позивача ОСОБА_8 дочки ОСОБА_7.

Суди зазначене не врахували, вказаним доводам належної правової оцінки не надав. Отже, висновки судів про ухилення відповідачки про від виконання своїх батьківських обов'язків є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, суди у порушення ст. ст. 212-213, 214, 303, 315 ЦПК України, на зазначене вище уваги не звернув, обставини справи не з'ясував, не перевірив належним чином доводів та заперечень сторін, не з'ясував результати домовленостей відповідача з позивачем щодо зустрічі з дитиною, відповіді позивача; не з'ясував, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, не навів у своєму рішенні достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до матері дитини такого крайнього заходу впливу на неї як позбавлення батьківських прав.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко