АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Поліщук Н.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу. Стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 813994, 20 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Зазначає, що наявний у матеріалах справи договір позики він з позивачем не укладав та не підписував, грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, а тому будь-яких зобов'язань за вказаним договором у нього бути не може. Звернув увагу на те, що ніяких заяв до суду про розгляд справи без його участі не подавав, про перебування даної справи у провадженні суду не знав, судових повісток не отримував.

Справа №2605/15150/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6455/2016
Головуючий у суді першої інстанції:О.М.Луценко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримала подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній, просила суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції законно виходив з їх доведеності та обґрунтованості, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.06.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який був зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоровою К.І. за № 805, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 810000,00 грн.

Договором позики від 26.06.2012 року передбачені наступні обов'язки відповідача: - позичальник зобов'язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку та строки; - позичальник приймає на себе зобов'язання повністю повернути позикодавцю отриману позику до 18.07.2012 року.

Відповідач ОСОБА_3 отримані від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у встановлений договором строк не повернув, що підтверджується оригіналом договору, який знаходиться у позивача та який було досліджено судом апеляційної інстанції. Будь - яких доказів на підтвердження повернення боргу (або його частки) відповідач та його представник суду не надали.

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 810000,00 грн. та 3% річних 3994, 20 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а також судові витрати.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З договору позики, укладеного між сторонами по справі вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і часу її отримання, а саме до підписання договору (п.1 Договору).

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Встановлено, що ОСОБА_3 не виконав свої зобов'язання за договором позики, не повернув взяті у борг кошти у визначений строк, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього відповідної суми на користь ОСОБА_1

Колегія суддів вважає недоведеними та безпідставними посилання ОСОБА_3 на те, що він не отримував від ОСОБА_1 коштів за договором позики від 26.06.2012 року. Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не довів, що договір позики від 26.06.2012 року ним не укладався та не підписувався. Дані твердження відповідача є суперечливими та не підтверджені будь-якими доказами з його боку.

Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що ним не подавалася заяву до суду першої інстанції про розгляд справи без його участі не мають будь якого правового значення, оскільки представник відповідача пояснила суду апеляційної інстанції про те, що відповідач писав зазначену заяву та подавав її до суду

Під час розгляду апеляційної скарги стороною відповідача заявлялося клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на підтвердження доводів апеляційної скарги, однак після огляду у судовому засіданні оригіналу договору позики, наданого представником позивача, сторона відповідача відмовилася від заявленого клопотання.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, твердження ОСОБА_3 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: