АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/331/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2086/16Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

секретар Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника ТОВ «Техмолпром» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сум належних працівникові при звільненні,

в с т а н о в и л а:

16.02. 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Техмолпром» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітній плати, при звільненні 20.01.2016 року в сумі 9 950,42 грн. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Техмолпром» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 лютого 2016 року до 29 лютого 2016 року в сумі 1499,44 грн.

Стягнуто з ТОВ «Техмолпром» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду всумі 500 грн.

Стягнуто з ТОВ «Техмолпром» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Не погоджується з визначеним районним судом періодом затримки розрахунку 76 робочих днів, а саме з 21 по 29 лютого 2016 року. Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги як доказ факту звернення до відповідача з усною вимогою проведення розрахунку 21 січня 2016 року та звернення в цей день до Урядової «гарячої лінії», а потім до Управління Держпраці у Полтавській області.

Зазначає, що суд першої інстанції при частковому задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди безпідставно не врахував при визначенні її розміру тривалість періоду затримки розрахунку, розмір невиплачених та недоплачених сум, що спричили моральну шкоду на суму 10 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 03 червня 2013 року працював електриком V розряду в ТОВ "Техмолпром" та 20 січня 2016 року був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України./а.с.4-5/

ОСОБА_2 в день звільнення 20 січня 2016 року не працював та вимог про розрахунок перед ТОВ «Техмолпром» не ставив. На день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2015 року по 20 січня 2016 року в сумі 11586, 22 грн. Вказана заборгованість виплачена повністю 29 лютого 2016 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи среденій заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 по 29 лютого 2016 року, районний суд виходив з того, що позивач у день звільнення не працював, доказів свого звернення до товариства з вимогою провести розрахунок не надав, а його звернення до інших контролюючих органів з приводу заборгованості не є вимогою до підприємства про проведення повного розрахунку в розумінні положень ст.116 КЗпП України. Такою вимогою суд визнав пред'явлення позову до суду, копія якого отримана відповідачем 20 лютого 2016 року.

Визначаючи до відшкодування 500 грн. моральної шкоди, районний суд виходив із засад розумності та справедливості, врахувавши обставини заподіяння моральної шкоди, характер та тривалість моральних страждань, стан здоров'я парцівника та врахув

Такі висновки суду першої інстанції є правомірними, оскільки відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з дотриманням норм процессуального права. При ухваленні рішення судом правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів .

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зі змісту викладених норм слідує, що головною умовою відповідальності у розумінні ст.117 КЗпП УКраїни є невиплат належних парцівникові сум з вини власника у строки, зазначені ст.116 КЗпП України.

Районним судом з урахуванням приписів зазначених норм вірно встановлено, що вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем шляхом подання позову до суду, копія якого отримана відповідачем 20 лютого 2016 року, а тому сааме з 21 лютого 20016 року почався відлік періоду затримки розрахунку, який вимагав працівник.

Доказів такої вимоги позивача, заявленої наступного дня після звільнення чи в інший день до дня пред'явлення позову позивач не надав. Його доводи про те, що така вимога була ним заявлена в усній формі в бухгалтерію товариства,- не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені, а звернення, адресоване до Управління Держпраці у Полтавській області на предмет дотримання товариством законодавства про працю,- не може бути визнано вимогою до підприємства про проведення повного розрахунку в розумінні ст.116 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що наступна його вимога до товариства про проведення повного розрахунку була заявлена 04.02.2016 року, що підтверджується письмовим повідомленням (розрахунком) підприємства про належні йому суми при звільненні від 04.02.2016 року також не підтверджені відповідним доказом.

З урахуванням наявних у справі доказів місцевий суд обґрунтовано визначив період затримки розрахунку з 21 по 29 лютого 2016 року та стягнув на користь позивача середній заробіток за цей період затримки розрахунку.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Місцевий суд, встановивши фактичні обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у звязку з несвоєчасним розрахунком при звільненні відповідач заподіяв позивачу моральної шкоди, оскільки на час звільнення ОСОБА_2 потребував операції, має на утриманні малолітню дитину, та визначив справедливий і розумний розмір її відшкодування.

За таких обставин колегія суддів прийшла до про відхилення апеляційної скарги та залишає рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_4

ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1