Справа № 463/3050/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/4802/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника особи що подала апеляційну скаргу (заявника) ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 8 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 8 червня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у справі №2-4085/08 від 03.02.2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1708255,71 грн. та судових витрат, таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити в повному обсязі. Зазначає, що суд тлумачить норми закону щодо процедури поручительства в некоректному ключі, що фактично спотворює обставини справи та фактичну природу правових відносин, які виникли між сторонами: боржником, кредитором та поручителем. Суд не проаналізував об'єм та взаємопов'язаність прав та обов'язків, які отримують сторони укладаючи договір поруки. Крім цього, суд відмовив в задоволенні вимоги встановити в якому обсязі були задоволені вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в процедурі ліквідації ЗАТ «Фрунзівський молзавод», адже солідарна відповідальність поручителя і боржника передбачала б усунення подвійного стягнення сум боргу. Також, судом не враховано, що інститут поруки не може бути врегульовано іншим способами ніж як договором чи законом, тобто інститут поруки не регулюється судовим рішенням. Також, судом не враховано факту припинення поруки у зв'язку із ліквідацією позичальника.

В судове засідання окрім представника особи, що подала апеляційну скаргу (заявника) ОСОБА_2 - ОСОБА_3, решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від заінтересованої особи (стягувача) до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» реалізувало своє право на стягнення заборгованості з заявника ОСОБА_2 до припинення юридичної особи - боржника ЗАТ «Фрунзівський молзавод», тому припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, а відтак підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у цивільній справі №2-4085/08 від 03.02.2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2008 року в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та відповідно стягнення безпідставно отриманих коштів за період з 24.12.2012 року по 30.06.2014 року, на підставі вимог ст.ст. 11, 559, 609 ЦК України - відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких - не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема заяви ОСОБА_2, ця особа звернулась в суд із заявою про визнання виконавчого листа, який виданий на основі рішення Личаківського районного суду м.Львова, що набрало законної сили про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсиббанк» 1709985,71 грн., - таким, що не підлягає виконанню. Підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник вказувала ліквідацію боржника ЗАТ «Фрунзівський молокозавод» за кредитним договором, поручителем за яким вона була.

Дійсно, за частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

І дійсно, ЗАТ «Фрунзівський молокозавод», яким було отримано кредит за договором №0 від 1.12.2006 року у ПАТ (на той час АКБ) «УкрСиббанк», поручителем за яким була позивач, згідно договору поруки №70296 від 1.12.2006 року, - ліквідовано без правонаступника 24.12.2012 року, номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи №0000005.

Однак, згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Отже враховуючи те, що Банк реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя та рішення Личаківського районного суду м.Львова від 6.10.2008 року про стягнення, зокрема, і з заявника ОСОБА_2 заборгованості за згаданим кредитним договором про стягнення суми боргу набрало законної сили 19.11.2009 року, ліквідація юридичної особи боржника після набрання таким рішенням законної сили на стадії виконання такого рішення, а саме 24.12.2012 року не припиняє поруки.

Зважаючи на вказане, що відповідає також змісту правової позиції у Постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі №6-172цс15, що є обов'язковою до застосування та колегія суддів не вбачає підстав відступати від такої правової позиції, зважаючи на доводи апеляційної скарги, - апеляційну скаргу слід відхилити, визнавши безпідставною, оскаржувану ж ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 8 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

Т.А. Гірник