АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Кабанченко О.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованої суми за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього 37 654,49 грн., державне мито у розмірі 376,54 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 120 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2015 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 37 654,49 грн. за кредитним договором №010/2548/82/35760 від 29.05.2006, 376,54 грн. сплаченого судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 38 151,03 грн. (відповідно до вступної та резолютивної частини).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ухваленого при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що кредитний договір №010/2548/82/35760 від 29.05.2006 відповідач не укладав та не підписував. Зазначив, що судом першої інстанції порушені всі розумні строки її розгляду та не були досліджені письмові докази, а саме оригінал кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа № 2-399/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2366/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В матеріалах справи відсутній повний текст рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2015, а наявна лише вступна та резолютивна частина рішення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки в порушення вимог ст. 215 ЦПК України в матеріалах справи наявна лише вступна та резолютивна частина рішення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено, що Банк звернувся до суду з позовом, зазначивши, що 29.05.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» назву, якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №010/2548/82/35760, за умовами якого Банк відкрив Відповідачу відновлювану кредитну лінію до карткового рахунку для здійснення розрахунків за допомогою платіжної картки, отримання коштів в касах банків або через мережу банкоматів. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, розмір кредитної лінії (ліміт кредитування) становить 5 000,00 дол. СІІІА. (а. с. 11). Відповідач отримав платіжну картку відповідно до розписки держателя картки (а. с. 12). Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, станом на 29.03.2010 виникла заборгованість в розмірі 4 748,36 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 37 654,49 грн. (а. с. 6). В зв'язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України«Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати.

Колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитом необґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до приписів норми ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що звертаючись до суду з відповідним позовом Банк, у першу чергу повинен довести факт існування кредитного договору та факт отримання відповідачем коштів за останнім.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач наполягав на тому, що вказаний кредитний договір він не підписував та гроші не отримував.

Пояснив, що вказаний договір було укладено шахрайським способом його колишнім роботодавцем.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2011 призначено по справі почеркознавчу експертизу за клопотанням відповідача та перед експертами були поставлені наступні питання: Чи ОСОБА_2 чи іншою особою було виконано підпис на кредитному договорі №010/2548/82/35760 від 29.05.2006 про отримання 5 000 доларів США? (а. с. 85-86). Однак матеріали справи були повернені та КНДІСЕ було повідомлено про неможливість надання висновку за відсутності оригіналу кредитного договору (а. с. 96).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, наполягаючи на тому, що не підписував кредитній договір, подав письмове клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, яку ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2016 було призначено (а. с. 170).

Судом апеляційної інстанції було зобов'язано позивача надати до експертної установи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» оригінал кредитного договору №010/2548/82/35760 від 29.05.2006 для проведення почеркознавчої експертизи, однак позивач вимоги суду не виконав, а тому експертиза не була проведена (а. с. 202).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори.

Таким чином, не укладення договору, тобто його відсутність не породжує цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не доведено, що відповідач підписував кредитний договір, а також не надано доказів досягнення сторонами згоди стосовно усіх істотних умов договору, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Також відповідно до положення статті 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 546,19 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованої суми за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 546,19 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: О.А. Кабанченко

Т.А.Семенюк