Номер провадження 2/754/4516/16
Справа №754/8716/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г..

за участі секретаря судового засідання - Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виділ частки із спільної часткової власності,

в с т а н о в и в :

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові зазначив, що квартира АДРЕСА_1, приватизована на чотирьох осіб, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Вказана квартира розташована на 5-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х ізольованих кімнат жилою площею 41,3 кв. м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та 2-х лоджій. Загальна площа квартири в цілому складає 73,3 кв. м. На сьогоднішній день квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Фактично проживають у вказаній квартирі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, та ОСОБА_6 Діти ОСОБА_4, - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проживають за адресою: АДРЕСА_2 разом з батьками в квартирі свого батька. Стосунки позивача і його родини з відповідачами починаючи з 2003 року не склалися, мають місце часті конфлікти, зі сторони відповідачів ігноруються потреби позивача та потреби його родини. Батьки позивача виганяють його та його родину з квартири, постійно принижують та ображають позивача, дружину та їх сина. Прохання позивача до батьків бути стриманими не знаходить розуміння у них, навіть навпаки мати каже, що буде себе так поводити в побуті постійно поки позивач не з'їде з квартири. Для того, щоб уникати в майбутньому будь-яких спорів з відповідачами стосовно порядку користування квартирою позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва вказаний позов задоволено та встановлено порядок користування спірною квартирою. Однак, поведінка батьків суттєво змінилася та вони штучно створюють конфліктні ситуації, приховують від позивача квитанції на оплату комунальних послуг, заявляючи при цьому що позивач відмовляється платити за квартиру. Прямі договори на постачання електрики, теплової енергії, гарячої та холодної води і водовідведення власник особового рахунку ОСОБА_2 свідомо не оформлює та лічильники води потребують заміни, але відповідачами ігноруються це питання. Виходячи з цього позивач хоче мати окремий особовий рахунок на виділення йому у користування кімнату, самостійно сплачувати комунальні платежі та в подальшому самостійно роз поряджати свої майном.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові, просив його задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні з посиланням на надуманість та безпідставність вимог. Зокрема, відповідачка ОСОБА_4 суду пояснила, що існування у позивача у власності ? частки спірної квартири виключно заслуга батьків. Позивач, для отримання права власності на згадану частку спірної квартири фактично не зробив нічого. Батьки ж в свою чергу заробили це житло власною тяжкою працею. Наголосила на тому, що її батьки - відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власній квартирі не проживають, через постійні конфлікти, які зокрема вчиняє позивач по відношенню до своїх батьків. Через постійні конфлікти та погрози зі сторони позивача та його дружини батьки у похилому віці змушені проживати у старій сільській хаті, без будь-яких зручностей і без належної реєстрації, в той час як позивач та його родина проживає у спірній квартирі. Батьки фактично були змушені нести тягар витрат на утримання та збереження спільного майна, тобто протягом 2013-2015 років здійснювали оплату комунальних послуг за рахунок своїх власних коштів. Водночас саме позивач зі своєю дружиною відмовляється сплачувати кошти за фактично спожиті ними та їх сином житлово-комунальні послуги. Батьки вимушені були нести витрати по сплаті послуг, які фактично споживаються позивачем та його сім'єю. Також відповідачка вказувала на те, що через конфлікти, які вчиняє позивач, вона та її діти вимушені тимчасово мешкати за адресою: АДРЕСА_2. Зазначила і про те, що вона неодноразово пропонувала позивачу сплати йому кошти за його частку у спірній квартирі, більш того з метою усунення конфліктної ситуації кошти були переведені на рахунок позивача, однак він ними не скористався, та весь час змінює свої вимоги, щодо розміру компенсації за його частку в квартирі. Зазначила і про те, що твердження позивача про те, що він не має змоги оплатити комунальні послуги не заслуговують на увагу тому, що оскільки батьки та вона не проживають у спірній квартирі усі квитанції на оплату комунальних послуг отримує позивач та його сім'є, що дає їм змогу оплатити комунальні послуги, які вони фактично споживають.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1998 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 в рівних долях (а.с.7).

Таким чином, частка позивача у спільній сумісній власності на квартиру становить ? її частини.

Як убачається з даних технічного паспорта, квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, жилою площею 41,2 кв.м, в тому числі 1-а кімната - 18,1 кв.м., 2-а кімната -11,2 кв.м., 3-я кімната - 11,9 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 16,0 кв.м. квартира обладнана лоджією 3,8 кв.м. Загальна площа квартири 69,5+3,8=73,3 (а.с.8,9).

Відповідно копії довідки Форма-3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Сервісний центр Деснянського району від 02.12.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 (а.с.10).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.21015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення порядку користування житловим приміщенням задоволено. Зокрема вказаним рішенням виділено ОСОБА_1 в користування ізольовану кімнату, площею 11,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 Кімнати, площею 18,1 кв.м. та 11,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 залишено в користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Місця загального користування залишено в спільному користуванні. Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, про припинення права на частку у майні залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.10.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року залишено без змін (вказане підтверджується відповідними копіями рішень суду а.с.11-15).

Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За нормою ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 369 ЦК України).

Як стверджує позивач домовленості щодо виділу в натурі частки із спільної часткової власності з відповідачами не досягнуто. Також, в судовому засіданні позивач вказував на те, що відповідачі фактично проживають у спірній квартирі, однак у нього не склалися стосунки з відповідачами в результаті чого виникають постійні сварки та конфлікти. Відповідачі приховують від нього квитанції на оплату комунальних послуг у зв'язку з чим накопичується борг за житлово-комунальні послуги. Прямі договори на постачання електрики, теплової енергії, гарячої та холодної води і водовідведення власник особового рахунку ОСОБА_2 свідомо не оформлює. Лічильники води потребують заміни, але відповідачами це також ігнорується.

Однак суд не може погодитися з вказаними доводами виходячи з наступного.

Відповідно до копії довідки №796 від 17.12.2014 року виданої виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 дійсно проживали без реєстрації на території села Новоживотів з 20.03.2014 року по 26.11.2014 року.

Відповідно до копії довідки №796 від 17.12.2014 року виданої виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 дійсно проживали без реєстрації на території села Новоживотів з 20.03.2014 року по 26.11.2014 року.

Відповідно до копії довідки №465 від 23.05.2016 року виданої виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 дійсно проживали без реєстрації на території села Новоживотів з 18.01.2016 року по 23.05.2016 року.

З акту обстеження умов проживання від 23.05.2016 року складеного комісією в складі сільського голови та землевпорядника вбачається, що при відвідуванні домогосподарства ОСОБА_3 виявили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають безе реєстрації та території с. Новоживотів, Оратівського району, Вінницької області з 18.01.2016 року по 23.05.2016 року.

Також, позивачем на надано суду доказів про те, що він звертався до відповідних органів із заявами про відкриття на його ім'я окремого особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на спірну квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою, що визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року та надає право сторонам оформити окремі особові рахунки.

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної вланості є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

У відповідності до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач просить виділити йому в натурі кімнату площею 11,2 кв.м., надану йому в користування рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року, місця загального користування в квартирі АДРЕСА_1 визнати спільною частково власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, та ОСОБА_4, інші ізольовані кімнати площею 11,9 кв.м., визнати спільною частковою власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільська інжинірингова компанія» від 08.06.2016 року встановлено неможливість розрахунку часток та виділу в натурі житлової кімнати, площею - 11,2 кв.м., у зв'язку з незгодою співвласників цієї житлової квартири (ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2.) та неподільністю даного об'єкту нерухомості.

Отже, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не доведено можливості технічного виділу в натурі житлової кімнати площею - 11,2 кв.м.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 369 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про виділ частки із спільної часткової власності задоволенню не підлягають, оскільки будуть порушені права усіх співвласників квартири.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 356, 364, 368, 369, 370 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виділ частки із спільної часткової власності - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.09.2016 року.

Суддя Н.Г. Таран