Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 липня 2014 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено попередній договір № 93, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було передано ОСОБА_5 5 000 доларів США як завдаток. Позивачі вважають даний договір нікчемним у зв'язку із тим, що він не посвідчений нотаріально, при його укладенні не було надано ані згоди ОСОБА_4, ані згоди дружини ОСОБА_5 Оскільки основний договір купівлі-продажу квартири, який би за змістом та формою відповідав законодавству, між ними та відповідачем укладено не було, а лише було досягнуто домовленість укласти такий договір у майбутньому, тому передані ОСОБА_3 відповідачу кошти в розмірі 5 000 доларів США є авансом, а не завдатком. Посилаючись на викладене, позивачі з урахуванням уточнених вимог остаточно просили стягнути на їх користь з відповідача грошові кошти у розмірі 110 436 грн 83 коп., отримані ОСОБА_5 як аванс у рахунок майбутнього укладання договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 110 436 грн. 83 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 рокузмінено, виключено з мотивувальної частини рішення фразу: «Також судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було через бездіяльність з боку позивачів, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_6.» У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 15 вересня 2012 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4

29 липня 2014 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено попередній договір № 92, відповідно до умов якого сторони домовилися не пізніше 29 жовтня 2014 року належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартир АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 23 липня 2012 року.

Згідно з умовами п. 5.1 вказаного договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 59 938 грн 47 коп..

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 попереднього договору вказана сума коштів є завдатком. У випадку невиконання умов вказаного договору покупцем, сума завдатку залишається у продавця (а. с. 15-17).

Вказаний попередній договір не було посвідчено нотаріально, отримання грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США від ОСОБА_3 ОСОБА_5 не оспорювався.

Також установлено, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було.

03 липня 2015 року квартири АДРЕСА_1 було продано ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу квартири (а. с. 73, 74) .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, передані відповідачу ОСОБА_3 кошти в розмірі 5 000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню останньому.

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції безпідставно вдався до аналізу причин не укладення договору купівлі-продажу квартири, вказавши у рішенні про те, що «встановлено, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами не було укладено через бездіяльність з боку позивачів, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_6.», оскільки такий висновок не має правового значення у відносинах щодо сплати авансу, тому дійшов висновку про виключення вищевказаної фрази із мотивувальної частини рішення.

Такі висновки відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, зокрема, недодержання форми правочину, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, попередній договору від 29 липня 2014 року нотаріально не посвідчений, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв'язку із неукладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про відсутність його вини в тому, що договір купівлі-продажу не був укладений, правового значення не мають і на законність оскаржуваних рішень не впливають.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року у незміненій апеляційним судом його частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова

О.М. Ситнік

О.В. Ступак