АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6994/16 Головуючий 1 - інст. - Грищенко І.О.
Справа № 638/1329/13-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія - право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Харківська філія ПАТ КБ « ПриватБанк», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Десята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Харківська філія ПАТ КБ « ПриватБанк», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Десята Харківська державна нотаріальна контора про визнання за нею права власності на спадкове майно, придбане під час шлюбу з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 та визнано за нею право власності на

1/2 частину гаража № НОМЕР_2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

1/2 частину гаража № НОМЕР_3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

1/2 частину автомобілю «DAEWOO-TICO», 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку не переглядалося.

03 червня 2016 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2014 року.

Просили за наслідками перегляду скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 в повному обсязі.

В обгрунтування своїх вимог посилались на те, що з"явилися істотні для справи обставини, які існували на час розгляду справи в суді, однак не були відомі їм, як стороні, та які суттєво впливають на вирішення справи по суті. Вказували, що в своїй позовній заяві від 04.02.2013 року ОСОБА_7 зазначила, що вона перебувала у шлюбі з їх батьком ОСОБА_8 з 30.07.1999 року по 15.05.2012 року, під час якого було придбано і зареєстровано за ОСОБА_8 на праві власності гараж №1218, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2009 року та гараж №1223, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2009 року, а також автомобіль «DAEWOO-ТІСО», 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 23.02.2000 року, і з цих підстав просила визнати за нею права власності на частину зазначеного майна.

Вказували, що їх батько ОСОБА_9 з 1986 року з ними не проживав , тому що він тривалий час проживав і працював в Росії, про те що він придбав автомобіль «DAEWOO-ТІСО» і має гаражі, дізналися тоді, коли він вже тривалий час перебував у шлюбі з ОСОБА_7, тому вважали, що це майно дійсно було придбано у шлюбі. Не знали про те, що гаражі було побудовано батьком задовго до того, як він уклав шлюб з ОСОБА_7 Б, що автомобіль було придбано в 1999 році, а не в 2000 році, коли він був зареєстрований вже після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 і реєстрації батька за місцем її проживання, що він був першим його володільцем, як зазначено в довідці Державтоінспекції, яка була надана на запит Десятої державної нотаріальної контори і знаходиться в матеріалах спадкової справи. Після того, як новий представник, ознайомившись з матеріалами справи № 2/638/598/14 (638/1329/13-ц), порекомендував звернутися до голови гаражного кооперативу «Ювілейний» за інформацією щодо часу покупки або будівництва гаражів, зареєстрованих на праві власності за батьком, і отримавши 05.05.2016 року довідки з ГК «Ювілейний», довідались про те, що ОСОБА_9 побудував гараж №1218 та гараж №1223, розташовані за адресою: м. Харків, пр. Науки( Леніна), 75 за власні кошти в 1987 році і був членом ГК «Ювілейний» та власником зазначених гаражів з 1987 року, тобто задовго до укладення шлюбу з ОСОБА_7 Ознайомившись 07.05.2016 року з матеріалами спадкової справи, яка відкрита в державній нотаріальній конторі, новий представник надав копію облікової картки автомобіля д.н.з. 00586 хк, яка була надіслана управлінням ДАІ в Харківській області до нотаріальної контори, згідно якої ОСОБА_9 був першим власником автомобіля «DAEWOO-ТІСО» 1997р. випуску зареєстрованого на нього 23.02.2000р. (.д.н.з. 00586хк) і цей автомобіль було ним придбано за його особисті кошти, до проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю і ведення спільного побуту. Згідно довідки

КП «Жилкомсервіс» надісланої на запит 10-ї державної нотаріальної контори, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_9 був зареєстрований за адресою проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, 24.09. 1999р., а проживати однією сім'єю з ОСОБА_7 в її квартирі батько став тільки з 2000 року про, що він розповідав при спілкуванні.

Відтак, майно, що було предметом поділу за рішенням суду, не є спільним сумісним майном подружжя. Відповідно позивач не мала права на вказане вище майно.

Крім того, ОСОБА_7 пред'являла позов до них, як спадкоємців майна батька з метою визнання за нею права власності на частину спадкового майна, яке залишилось після смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2.) ОСОБА_9 В Десятій Харківській державній нотаріальній конторі знаходиться спадкова справа №495/2012 щодо спадщини ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7 - колишня дружина батька, шлюб з якою батько розірвав 15 травня 2012 року, за чотири з половиною місяця до смерті, на момент відкриття спадщини не могла бути спадкоємцем ОСОБА_9 і не мала права на частку в спадковому майні.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просять скасувати ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.10.2016 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому посилаються на те, що рішення за їх заявою прийнято судом з порушеннями норм матеріального і процесуального права: неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення в цілому не відповідає вимогам ст.ст.213, 215 ЦПК України та роз»ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Судом не були досліджені надані докази, не надано правової оцінки доводам, викладеним в їх заяві, незважаючи на те, що ці доводи є вмотивованими, містять посилання на відповідні норми Сімейного, Цивільного, Цивільно-процесуального кодексів України, ЗУ «Про власність», висновки Верховного Суду України, викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення.

Дійшовши висновку, що заява не підлягає задоволенню, суд не зазначив в ухвалі жодного обґрунтування, на підставі якого він дійшов такого висновку.

Судом не було встановлені обставини і час придбання їх батьком гаражних боксів

№№ НОМЕР_2 НОМЕР_3 в ГК « Ювілейний», автомобіля «DAEWOO-ТІСО» 1997 року випуску, а саме чи придбано це майно за кошти подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_7 чи за особисті кошти ОСОБА_8, жодна їх заява та клопотання щодо з»ясування цих обставин задоволені не були.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що обставини набуття ОСОБА_8 права власності на зазначене в рішенні майно, були предметом дослідження в суді 1-ї інстанції. Але, якби судом дійсно перевірялись матеріали справи, то було б з»ясовано, що з 03.02.2013 року до 03.02.2014 року було призначено 21 засідання, 18 з яких відкладено, а в трьох, які відбулися не брали участі ані вони, ані ОСОБА_7

Також в ухвалі зазначено, що обставини, на які посилаються заявники як на ново виявлені, існували, були відомі заявникам, однак вони не реалізували належним чином свої процесуальні права, але обґрунтувань правомірності цього твердження ухвала також не містить, а матеріали справи навпаки свідчать, що їм не було відомо час побудови гаражних боксів, а відтак і того, чи є вони особистою власністю ОСОБА_8 чи спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того суд зазначив в ухвалі. що вони через свого уповноваженого представника визнали вимоги ОСОБА_7 та не заперечували проти всіх доводів, якими вона обґрунтовувала свої вимоги. Проте, ОСОБА_10 була представником тільки ОСОБА_4 і матеріали справи не містять документів, які б підтверджували визнання цією особою позовних вимог ОСОБА_7, і навіть якби цей факт мав місце, відповідно до ч.5 ст.174 ЦПК України суд повинен був не приймати визнання позову представником відповідача, тому що такі його дії суперечили інтересам ОСОБА_11, мав викликати останнього в судове засідання та роз»яснити йому наслідки відповідних процесуальних дій.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить відхилити її доводи за безпідставністю та залишити оскаржувану ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2016 року без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2014 року у зв'язку з ново виявленими обставинамисуд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилаються заявники як на нововиявлені, а саме: відсутність у них на час розгляду справи в 2013-2014 роках інформації щодо часу набуття батьком права власності на майно, що було предметом поділу за вказаним вище рішення суду, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Обставини набуття ОСОБА_8 права власності на зазначене в рішенні майно, були предметом дослідження в суді першої інстанції при розгляді справи. Обставини, на які посилаються заявники як на нововиявлені, існували, були відомі заявникам, однак вони не реалізували належним чином свої процесуальні права та обов"язки. Вони через свого уповноваженого представника визнали вимоги позивача ОСОБА_7 та не заперечували проти всіх доводів, якими остання обгрунтувала свої вимоги.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на законі та підтверджується матеріалами справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В частині 2 статті 361 ЦПК України перелічені вичерпні підстави для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пiдставою для перегляду рiшення у зв'язку з нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були i не могли бути вiдомi ані заявнику, ані суду, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (п.1,3,4 ч.2 ст. 361 ЦПК України).

Згідно п. 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до ч. 5 та ч. 6 цієї ж Постанови процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду суду першої інстанції були обставини виниклих між сторонами правовідносин та докази, на підставі яких сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення.

При постановленні ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від

04 жовтня 2016 року судом першої інстанції правильно зазначено, що обставини набуття вищезазначених гаражів та автомобілю ОСОБА_8 під час шлюбу з ОСОБА_7 були встановлені судом при дослідженні наданих сторонами доказів, в тому числі довідки гаражного кооперативу «Ювілейний» за №1701 від 27.01.2014 року щодо права власності на спірні гаражі (а.с.123, Т1) та копії свідоцтва про право власності на автомобіль «DAEWOO-ТІСО» 1997 року випуску (а.с. 8, Т.1).

Виходячи з наведеного доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що вищевказані обставини були приховані ОСОБА_7 з причин можливого зловживання своїми правами і у зв'язку з цим не з'ясовані судом, спростовуються матеріалами справи та не можуть вважатися нововиявленими обставинами. Такі обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку, а не для скасування цього рішення за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: