Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2860/16-ц
Провадження № 2/279/1300/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді Лешко С.М.

з секретарем Хомутовською М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (надалі ПАТ «Укрзалізниця»), третя особа начальник виробничого підрозділу вагонне депо станції «Київ-Пасажирський» ОСОБА_2 про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з тих підстав, що 24.04.2015 року його було звільнено з роботи у звязку із призовом на строкову військову службу на підставі ст.36 п.3 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки він був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15.01.2015 року оголошено проведення часткової мобілізації. Відповідно до ст.39 ч.2 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу» норма щодо збереження за громадянами, які призвані на строкову військову службу на особливий період, місця роботи (посади), середнього заробітку за місцем роботи незалежно від підпорядкування та форм власності, набула чинності з 08.02.2015 року.

Просив поновити строк звернення до суду, визнати наказ про звільнення незаконним та поновити на роботі, а крім того стягнути з позивача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити з підстав, викладених у позовних заявах.

Представник відповідача позов не визнала з тих підстав, що право на збереження місця роботи, посади і компенсацію із бюджету середнього заробітку на підприємстві у призваних на строкову військову службу громадян виникло з 11.06.2015 року, а тому позивач, звільнений 24.04.2015 року такого права не має.

Вислухавши пояснення, вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в відокремленому підрозділі вагонне депо Київ-Пасажирський на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування вагонів з 17.12.2013 року, а 24.04.2016 року був звільнений з роботи згідно наказу №107/ос від 24.04.2016 року у звязку з призовом на строкову військову службу відповідно до ст.36 п.3 КЗпПУ.

Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу і проходив її з 14.05.2015 року по 12.05.2016 року, суд визнає за необхідне поновити йому строк звернення до суду, який був пропущений з поважної причини.

Ст.36 п.3 КЗпПУ передбачає можливість припинення трудового договору у звязку з призовом або вступом працівника на військову службу.

Разом з тим, статтею 40 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обовязок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у звязку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами. Призов військовозобовязаних та резервістів на військову службу у звязку з мобілізацією та звільнення з військової служби у звязку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (ст. Закону України «Про військовий обовязок і військову службу»).

Указами Президента України від 17.03.2014р. № 303/2014 та від 06.05.2014р. № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженими Законами України від 17.03.2014р. № НОМЕР_1 та від 06.05.2014р. № 1240-//ІІ, оголошено і розпочато часткову мобілізацію.

З 8 червня 2014 р. набрав чинності Закон України від 20.05.2014 р. № 1275УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі Закон N 1275).

Цим Законом внесено зміни до низки чинних законодавчих актів України, в тому числі КЗпП, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України, законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обовязок і військову службу», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» тощо.

Крім того, п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1275 поширено чинність ч. 2 і 3 ст. 39, ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч.3 ст. 119 КЗпП (у редакції цього Закону) на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014р. були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Статтею 119 КЗпП (зі змінами, внесеними Законом № 1275) передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більш як на один рік, зберігаються місце роботи, посада і їм компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, де вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума грошової допомоги (в тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у звязку з мобілізацією, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 було проведено всупереч діючому законодавству, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання незаконним наказу про звільнення працівника, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З довідки (а.с.52) слідує, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 154,99 гривень (заробітна плата за два робочі місяці 6354,45 поділити на кількість робочих днів 41).

Середньомісячна кількість робочих днів становить 20,5.

Таким чином, з дня звільнення до дня поновлення на роботі минуло 15 місяців і 5 днів. Отже, розмір заробітку за час вимушеного прогулу складає: 154,99 х 20,5 х 15 + 5 х 154,99 = 48434,20 гривень.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то у відповідності до ст.237-1КЗпП України моральна шкода відшкодовується у разі, якщо порушення законних прав працівника призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що незаконним звільненням відповідач завдав позивачу моральної шкоди, оскільки порушення трудових прав призвело ОСОБА_1 до моральних страждань і розмір шкоди суд визначає в сумі 1500 грн.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.84, 88, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.36 п 3, 232-235 237-1 КЗпПУ, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Поновити строк звернення до суду.

Визнати наказ №107/ос від 24.04.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Державного територіального обєднання «Південно-Західна залізниця» відокремленого підрозділу вагонне депо Київ-Пасажирський з 24.04.2015 року у звязку з призовом на військову службу відповідно до п.3 ст.36 КЗпП України незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаду слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Державного територіального обєднання «Південно-Західна залізниця» відокремленого підрозділу вагонне депо Київ-Пасажирський з 24.04.2015 року.

Стягнути з Державного територіального обєднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 48434 (сорок вісім тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 20 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1500 (одну тисячу пятсот) гривень моральної шкоди.

Стягнути Державного територіального обєднання «Південно-Західна залізниця» на прибуток держави 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) гривень судового збору.

Стягнути з Державного територіального обєднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 2756 гривень за надання юридичної допомоги.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду ОСОБА_3