Справа № 219/9835/15-ц
Провадження № 2/219/382/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2016 року м. Бахмут

Артемiвський мiськрайонний суд Донецької областi у складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Бурикіній Я.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

20.10.2015 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, по вул. Петровського, 287-А, після смерті ОСОБА_4, померлої 04.06.2014 року. В обгрунтування позову позивач зазначає, що 04 червня 2014 року померла дружина позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельна ділянка за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Петровського, буд. 287-А, яка належала спадкодавцю на підставі договору надання в безстрокове користування земельної ділянки від16.06.1959 року. За життя спадкодавець заповіту не склала, позивач, як спадкоємцем, відноситься до першої черги спадкоємців за законом. У встановлений шестимісячний строк звернувся до державного нотаріуса Першої Артемівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Але оформити спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку за вищевказаною адресою позивач не може, оскільки в ході збирання відповідних документів зясувалося, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що позбавило позивача оформити спадщину. Оскільки у позасудовому порядку питання отримання позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно вирішити неможливо, ця обставина змусила позивача звернутися до суду для захисту своїх законних прав.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Представник позивач підтримала позовні вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Ч.1 п.1 ст. 81 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Судом встановлено, що 04 червня 2014 року померла ОСОБА_4 у віці 79 років, про що 04 числа червня місяця 2014 року складено відповідний актовий запис № 554, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 782981 (арк.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Петровського, буд. 287-А.

12.01.2016 року на запит суду надійшла Інформаційна довідка Першої Артемівської державної нотаріальної контори (від 05.01.2016 року № 06/01-16) в якій повідомлено, що 19.08.2014 року згідно заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини було заведено спадкову справу на майно ОСОБА_4, померлої 04.06.2014 року, інших заяв від інших спадкоємців (в тому числі від ОСОБА_1) не надходило. Також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину ще не видано (арк.с.48).

Згідно свідоцтва про народження серії ГД № 357759, відповідач ОСОБА_2 народилася 05.04.1955 року, та є донькою позивача ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_4 (арк.с.5).

20 липня 1974 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб відділом РАЦС Артемівського міського виконавчого комітету Донецької області, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_5 (арк.с.5).

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності від 16 червня 1959 року, виконавчим комітетом Артемівської міської ради було надано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельну ділянку по вул. Садовій № 287 загальною площею 577 кв. м. (арк.с.8).

Зі звіту про оцінку майна, виконаному Приватним підприємством «Фірма «Інженер», якому право на проведення робіт з незалежної оцінки обєктів нерухомості підтверджено Сертифікатом № 2323 від 24.03.2001 року та № 16187/14 від 24.03.2014 року загальна площа будинку становить 107,56 кв. м, у тому числі житлова площа 38,76 кв. м., вартість будинку 59588,00 грн. (арк. с. 21-27).

Згідно технічного паспорту житловий будинок по вул. Петровського, 287 «а» розташований на приватизованій земельній ділянці площею 691 кв. м, має 1 поверх площею 72,56 кв. м. та цокольний поверх площею 35 кв.м, рік побудови 1964 (літера А-1-а) (арк..с.30-33).

29.01.2016 року на запит суду надійшов лист Артемівської міської ради від 27.01.2016 року № 19/42-16, в якому вказано, що згідно рішення виконкому Артемівської міської ради депутатів Донецького облвиконкому від 18.11.1964 року № 130 вул. Садова була перейменована в Петровського (арк.с.63).

Як вбачається з архівної виписки Артемівської міської ради виконавчого комітету Рішенням засідання виконавчого комітету від 18.06.2003 № 495 (протокол № 10), ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0691 га по вул. Петровського, 287-А (кадастровий номер :00:020:0653) (арк.с.64).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.06.2003 року серії ДН № 021774, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0691 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Петровського, 287-А (арк.с.7).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості щодо обєкта нерухомого майна за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Петровського, 287-А відсутні (арк.с.55).

За клопотанням представника позивача судом витребувано інвентаризаційну справу по домоволодінню № 287 а по вул. Петровського, з документів якої встановлено, що згідно з актом приймання індивідуальних домоволодінь, укладеного та затвердженого 06.09.1966 року рішенням виконкому Артемівської міської ради Донецької області № 17 міська приймальна комісія оглянула домоволодіння та встановила, що загальна оцінка будівництва є задовільною, предявлене до здачі громадянином ОСОБА_1 домоволодіння по вул. Петровського, 287 а в м. Артемівську вважати прийнятим (арк. с. 117-118).

Згідно рішення Артемівського народного суду Донецької області від 14.11.1974 року у справі № 2-827 про розірвання шлюбу вказане домоволодіння зареєстроване на праві власності за ОСОБА_4 (арк.с.109,123).

Правовий режим спільної власності на майно подружжя регулюється чинним на момент виникнення права власності законодавством.

Оскільки будинок побудовано в 1964 році, шлюб розірвано в 1974 році, то й усі питання між подружжям щодо придбаного (побудованого) в цей період майна регулювалися КпШС України 1970 року.

Згідно статей 39, 40 КпШС України, розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Артемівського міськрайонного управління юстиції від 11.04.2016 року № 904/3.2-06-131 відмітка про розірвання шлюбу у актовому запису про шлюб № 410 від 29.08.1954 року, складеному на ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відсутня.

З наведеного вище вбачається, що сторони розірвали шлюб між собою у судовому порядку, але не оформили його припинення, як того вимагали правила ст. 40 КпШС України, з чого випливає висновок про те, що формально сторони продовжували перебувати у зареєстрованому шлюбі до 04.06.2014 року, тобто до смерті ОСОБА_4.

Як свідчать матеріали справи, договором від 16.06.1959 року на право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надавалася земельна ділянка площею 577 кв.м для будівництва жилого одноповерхового трьохкімнатного будинку жилою площею 27,46 кв. м, тоді як згідно технічній інвентаризації та висновку про вартість жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами загальна площа будинку з цокольним поверхом складає 107,56 кв. м, у тому числі 1 поверх складається з 4 жилих кімнат.

Суд враховує, що відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Також на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2, у якій вона вказує, що проти позову не заперечує.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, враховуючи, що визнання позову відповідачем і його задоволення судом не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та свобод інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5-8, 10-15, 107, 130, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВС 826577, виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 28.02.2001 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Артемівськ), вул. Петровського, буд. 287-А, право власності в порядку спадкування на спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 021774, який зареєстрований в Книзі записі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6910, за адресою: Донецька область, м. Бахмут (Артемівськ), вул. Петровського, буд. 287-А, після смерті ОСОБА_4, померлої 04.06.2014 року.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 14.04.2016 року, вступну та резолютивну частини рішення проголошено 14.04.2016 року. Повне рішення виготовлено 18.04.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Л.В.Шевченко