Справа № 344/608/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1876/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретар Шемрай Н.Б.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович, гаражний кооператив «Соколи», про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

в січні 2016 року ТОВ «Х-Адванс» звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, цільовим призначенням для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, в АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що ОСОБА_4, реєстрацію права власності якого на гараж НОМЕР_1 визнано недійсною та скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015, всупереч інтересів позивача незаконно відчужив за договором купівлі-продажу від 28.12.2014 гараж НОМЕР_1 ОСОБА_2, позивач як власник земельної ділянки, на якій розташовано об'єкт відчуження, просив визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на цей об'єкт нерухомості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу гаражу, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, гаражний кооператив «Соколи», гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4), укладений 28.12.2014 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. 28.12.2014 за № 4524, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_5, прийняте 28.12.2014 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права зазначає, що суд не встановив фактичних обставин і неправильно визначив суб'єктний склад сторін спору. Посилання на ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо обставин, встановлених постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 є помилковим, оскільки ОСОБА_2 і нотаріус Павлінський В.Д. не брали участі у розгляді справи про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на гараж. У таких справах має залучатись державний реєстратор, дії якого оскаржують, однак позивач не клопотав про залучення такого в якості іншого відповідача або третьої особи, а суд це питання не вирішив. Крім того, суд не встановив дійсний характер правовідносин, що склалися між сторонами, суть порушеного права, про захист якого подано позов, тому дійшов помилкового висновку про укладення договору купівлі-продажу з порушенням прав позивача на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 є добросовісним набувачем гаража. При цьому не враховано укладення 12.08.2014 між ТОВ «Х-Адванс» та ФОП ОСОБА_6 договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, що свідчить про відсутність порушення прав позивача. Крім того, суд не зазначив, яким чином і способом порушені права позивача на земельну ділянку та які саме обмеження у реалізації права власності він зазнав у результаті укладення договору купівлі-продажу, а посилання на відсутність підтверджуючих право власника гаражу на земельну ділянку документів, суперечить ст. 377 ЦК України, яка зобов'язує продавця зазначати інформацію про розмір та кадастровий номер земельної ділянки при оформленні договорів відчуження нерухомого майна. Апелянт вказує й на те, що адреса земельної ділянки власника ТОВ «Х-Адванс» є відмінною від адреси місцезнаходження гаража. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову.

В засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 погодилась з вимогами апеляційної скарги, представник ТОВ «Х-Адванс» доводи апеляційної скарги заперечив. ОСОБА_4, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився повторно, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 25.10.2012 ТОВ «Х-Адванс» є власником земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 6,2207 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, яку облаштовано тимчасово згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 287 від 21.07.1998.

Відносини між власником земельної ділянки та зацікавленими особами врегульовано Тимчасовим порядком користування гаражною автостоянкою, затвердженим 01.02.2013 протоколом № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Х-Адванс».

01 червня 2013 року реєстраційною службою Івано-Франківського МУЮ було прийнято рішення № 2778532 про державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_1, розташований в ГК «Соколи» в м. Івано-Франківську, за ОСОБА_4 без погодження з власником землі ТОВ «X-Адванс».

28 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу гаражу, відповідно до п. 1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця гараж НОМЕР_1, що знаходиться в гаражному кооперативі «Соколи» м. Івано-Франківськ, а згідно п. 4 гараж, що відчужується за цим договором, належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області, державний реєстратор ОСОБА_7, 01.06.2013, індексний номер: 4256226.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, що набрала законної сили, позов ТОВ «Х-Адванс» до реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ГК «Соколи», ОСОБА_4, задоволено. Визнано недійсним та скасовано вищевказане рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та зобов'язано реєстраційну службу забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на даний гараж.

Згідно інформаційної довідки № 51376412 від 04.01.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація переходу прав власності на гараж здійснена на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. 28.12.2014 за № 4524 і рішення останнього про державну реєстрацію прав та їх обтяжень НОМЕР_5 від 28.12.2014, прийнятого на підставі оскаржуваного правочину.

Обставини первинної реєстрації продажу гаражу та державної реєстрації речових прав на нього за ОСОБА_4 були предметом дослідження у вказаній адміністративній справі.

Задовольняючи позов суд виходив із того, що при укладенні оскаржуваного правочину не були дотримані вимоги ч. 1 ст. 638 та ч. 2 ст. 377 ЦК України, оскільки до первинної державної реєстрації речових прав, відчужених за оскаржуваним правочином, право власності на земельну ділянку, на якій розташовано відчужуваний гараж, було зареєстровано не за ОСОБА_4, а за ТОВ «X-Адванс». Будь-яких правовстановлюючих документів на користування цією земельною ділянкою, чи її капітальну забудову, ОСОБА_4 нотаріусу та суду не надав, тому відчуження ним гаражу, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача, з урахуванням норми ч. 1 ст. 120 ЗК України, порушує права позивача, як власника земельної ділянки, та надає йому право на звернення до суду з даним позовом. Оскільки за оспорюваним договором право власності ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1 виникло з моменту його реєстрації на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний НОМЕР_5 від 28.12.2014, приватного нотаріуса Павлінського В.Д., суд, дійшовши висновку про недійсність договору купівлі-продажу скасував вищевказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо гаражу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, ураховуючи наступне.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2 - 4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 25 травня 2016 року у справі за № 6-605цс16).

Отже, положення ч. 3 ст. 215 ЦК України підлягають застосуванню у тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним.

У даній справі позивач не вимагає відновлення свого права на гараж, який був предметом оспорюваного ним договору купівлі-продажу від 28.12.2014, тому позивачем правильно обрано спосіб захисту свого порушеного шляхом визнання договору недійсним.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, що набрала законної сили, визнано недійсним та скасовано рішення державного реєстратора за № 2778532 від 01.06.2013 про державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_1, розташований в ГК «Соколи» в м. Івано-Франківську, за ОСОБА_4

Положення п. 8 договору купівлі-продажу від 28.12.2014 про відсутність спору щодо відчужуваного гаражу суперечить встановленим вказаною постановою адміністративного суду обставинам, згідно яких у лютому 2014 року ТОВ «X-Адванс» звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення за № 2778532 від 01.06.2013 про державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_1 за ОСОБА_4

З огляду на вказане, достатніх правових підстав на укладення 28 грудня 2014 року договору купівлі-продажу гаражу НОМЕР_1 у ОСОБА_4 не було.

Посилання в апеляційній скарзі на незалучення до участі в справі державного реєстратора, дії якого оскаржуються, є неогрунтованим, оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний НОМЕР_5 від 28.12.2014, права власності ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1 приймалось третьою особою, яка бере участь у даній справі - приватним нотаріусом Павлінським В.Д.

Так як за оспорюваним договором право власності ОСОБА_2 на гараж виникло з моменту реєстрації такого права на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд, дійшовши висновку про недійсність правочину, за якими відчужено право власності на гараж, правильно вважав обґрунтованою вимогу про скасування цього рішення.

Що стосується посилання апелянта на те, що судом не зазначено яким чином та яким способом порушені права позивача на земельну ділянку та які саме обмеження у реалізації права власності зазнав позивач в результаті укладення договору купівлі-продажу, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на норму ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на гараж ОСОБА_2 могло бути припинене право власності ТОВ «X-Адванс» на частину земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт.

Доводи ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту права, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, про що роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Посилання апелянта на відмінність адреси земельної ділянки власника ТОВ «Х-Адванс» від адреси місцезнаходження гаража суперечать письмовим доказам і встановленим у справі обставинам.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу право власності ОСОБА_4 на гараж було припинено, а отже він не вправі був його відчужувати.

З наведених мотивів доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М. Васильковський

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко