Справа № 461/7655/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/1948/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Бермеса І.В.,

при секретарі: Фейір К.О.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року,-розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості - задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1) право власності на квартиру АДРЕСА_3 (квартира складається із однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 20,8 комора в підвалі 1,5 кв.м. та яка належить на праві власності ОСОБА_4 в рахунок часткового погашення заборгованості в сумі 444096,00 грн. за договором позики б/н від 03.04.2014 р., що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрований АДРЕСА_2) заборгованість за договором позики б/н від 03.04.2014 р. в сумі 64104,00 грн.

Вирішено питання судових витрат

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі, зазначає, що судом першої інстанції проведено поверхневий розгляд справи, без повного та всебічного з'ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що між сторонами по справі існують договірні зобов'язання, які виникають із укладених між ними договорів: договору позики від 03.04.2014р. та договору іпотеки від 03.04.2014р., а тому сторони повинні в першу чергу керуватися умовами погоджених ними та укладених між ними вищезгаданих договорів. Зазначає, що згідно до укладеного сторонами договору іпотеки від 03.04.2014р., а саме п.п. 8.3. п. 8 договору де зазначено: «застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Сторони цим встановлюють та вирішують що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом позасудового врегулювання на підставі цього Договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому Договорі та не потребує укладення Сторонами окремого договору чи будь-якого іншого додаткового підтвердження чи погодження». Також, п.п. 8.4.2. Договору іпотеки встановлено: «Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки є цей Договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмету іпотеки». Судом першої інстанції також не взято до уваги застереження, які містяться у п.п. 8.4.3. Договору іпотеки та які є обов'язковими для виконання перш ніж може наступити звернення стягнення на предмет іпотеки. А саме Договором чітко передбачено такий порядок: «Сторони дійшли згоди про те, що Іпотекодержатель має право набувати у власність предмет іпотеки на наступний день після спливу строку усунення порушень Основного зобов'язання, вказаного в письмовій вимозі надісланій Іпотекодавцю згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 7.1. цього Договору, і якщо в цей строк вказані порушення не будуть усунені Іпотекодавцем повністю або письмова вимога Іпотекодержателя буде залишена Іпотекодавцем без задоволення». Зазначає, що вимоги застережені у п.п. 8.4.3. Договору про обов'язкове надіслання Іпотекодержателем Іпотекодавцю письмової вимоги із зазначенням строку і способу виконання (дострокового виконання) Основного зобов'язання за договором - позивачем (іпотеко держателем) не були виконані. Ніяка вимога (на яку суд посилається у рішенні та яка вказана на арк. справи 12) про виконання чи дострокове виконання умов договору іпотеки від ОСОБА_5 до ОСОБА_4 не була вручена останньому та доказів вручення такої позивачем не було представлено до суду. Також, суд першої інстанції допустив порушення вимог закону оскільки своїм рішенням вирішив задовольнити позов шляхом одночасного стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу. З врахуванням наведеного просить заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 03.04.2014 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого останній позичив у ОСОБА_5 кошти у сумі 332704,00 грн., що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ на день укладення даного договору, еквівалентно 29600,00 доларів США. Позика безвідсоткова. Згідно п.2 даного договору ОСОБА_4 зобов'язувався повернути ОСОБА_5 в строк до 03.04.2015 р. включно суму в гривнях, що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ, становитиме еквівалент 29600,00 доларів США. Платежі по поверненні позики будуть проводитись щомісячно.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 03.04.2014 р. Відповідно до якого, іпотекодавець (ОСОБА_4.) передає в іпотеку іпотекодержателю (ОСОБА_5.) належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3. Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., комора в підвалі 1,5 кв.м. Предмет іпотеки сторонами оцінюється в сумі 220000,00 грн.

Також, встановлено, що ОСОБА_4 частково повернув позику у сумі 5400,00 доларів США. Однак, протягом листопада 2014 р. - лютого 2015 р. наступних платежів не було здійснено, в зв"язку з чим ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 із вимогою про дострокове повернення суми позики.

З моменту надсилання вищезгаданої вимоги - 19.02.2015 року, ОСОБА_4 жодних коштів на рахунок позивача не сплачено, відтак заборгованість у ОСОБА_4 станом на 01.07.2015 р. становить суму в гривнях, еквівалентну 24200,00 доларів США, яка згідно офіційного курсу НБУ на 01.07.2015 р. складає 508200,00 грн.

Як вбачається з висновку про вартість предмета іпотеки від 01.07.2015 р., складеного суб'єктом оціночної діяльності ПП "Інвестиційно-експертний центр", ринкова вартість предмета іпотеки становить 444096,00 грн.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_4 не виконав взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми позики, в зв'язку з чим у ОСОБА_5 виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та право вимагати суми не покритою іпотечним майном. Суд враховуючи реальну вартість предмета іпотеки звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_3 а також суму яка необхідна для повного погашення заборгованості з врахування вартості іпотеки.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання

боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 2 статті 533 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Сторонами в договорі визначено, що ОСОБА_5 повертає суму в гривнях еквіваленту 29600 доларам США.

Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається із матеріалів справи, розмір заборгованості перевищує вартість предмета іпотеки (444096 грн.), на 64104,00 грн.

Пунктом 8 Договору іпотеки укладеного між сторонами визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки та порядок його реалізації, а пп 8.4 цього Договору передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно Закону України "Про іпотеку".

Згідно ч.ч.1,2 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності

В силу дії частини 2 статті 16 ЦК України, статей 33, 36, частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. В даному випадку, такий спосіб набуття права власності на предмет іпотеки, передбачений укладеним договором іпотеки від 03.04.2014 р.

Отже, вказаним нормами передбачається у випадку порушення боржником (іпотекодавцем) своїх зобов'язань по договору позики в іпотекодержателя виникає право звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки нормами чинного законодавства передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення.

Відповідно до ч.3 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та обґрунтованими.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що такий спосіб захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності узгоджено з правовою позицією Верховного суду України, зокрема у Постановах від 19.08.2014 р. - справа №3-43гс14, від 11.12.2013р. - справа 6-124цс13, від 26.12.2011р.-справа №3-139гс11.

У вказаних постановах Верховного суду України висловлена позиція про те, що виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК України, ст.ст. 33, 36, ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов"язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Вищезгаданий іпотечний договір містить можливість визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Також, безпідставним є покликання ОСОБА_4 на те, що невручення вимог про усунення перешкод є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень, що ОСОБА_5 19.02.2015 року було зроблено. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Згідно ч.2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" положення ч.1 ст. 35 Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 37 постанови від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України "про іпотеку" про наслідки іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст. 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечити проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

І.В. Бермес