Провадження № 4-с/520/164/16
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

27.12.2016 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Київського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

06.12.2016 року заявник звернувся до суду з скаргою, в якій просить визнати незаконним дії головного державного виконавця Київського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Електронні торги згідно з протоколом № 211209 - визнати недійсними.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що державним виконавцем Кіптіковим І.О. було порушено ст.. 51 Закону України «Про виконавче провадження» та у результаті чого предмет іпотеки нежитлове приміщення № 521, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, буд. 1/3 було незаконно винесено на торги та у подальшому реалізовано.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 26.12.2016 року від його представника ОСОБА_3 надійшла до суду заява про відкладення розгляду справи у звязку з сімейними обставинами, однак, жодних підтверджень поважності причин неявки у судове засідання представник скаржника суду не надав.

ОСОБА_4 державний виконавець Київського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, та представник стягувача ПАТ «Державний Ощадний банк України» - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволенні скарги, посилаючись на наявність інших виконавчих проваджень, які виконуються на теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/16393/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін у кредитний договір.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2072-н від 02.11.2007 року у розмірі 705 225, 33 гривень. Внесено зміни до договору відновлювальної кредитної лінії № 2072-н від 02.11.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління та ОСОБА_6, а саме: в п. 1.2 договору слова та цифри «терміном остаточного повернення кредиту є 02 листопада 2017 року» замінено на «термін остаточного повернення кредиту встановити 01 січня 2013 року»; в п. 1.5.1.3 «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 02 листопада 2017 року» замінити «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 01 січня 2013 року». А також стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

13.05.2014 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчі листи №1512/16393/2012 про примусове виконання вищевказаного рішення в частині боржника ОСОБА_1.

Однак, в подальшому, рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року змінено. Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2072-н від 02.11.2007 року у розмірі 705 225, 33 гривень, а також витрати за сплату судового збору у розмірі 3 219 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

У звязку з чим, постановами головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 15.08.2016 року ВП № 43717171 та ВП № 43716610 було повернуто виконавчі листи № 1512/16393/2012, видані Київським районним судом м. Одеси 13.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 705 255, 33 гривень та судового збору у розмірі 1609, 50 гривень.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 посилається на порушення державним виконавцем ст.. 51 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки останній, на його думку, не мав права виносити на торги нежитлове приміщення № 521, яке розташоване за адресою м. Одеса, вул. Сегедська, буд. 1/3 так як виконавче провадження відносно нього було закрито.

Так статтею 51 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя . У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі . Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом . За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом . Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Разом з тим судом встановлено, що окрім повернутого виконавчого листа на виконанні у Київському відділі ДВС м. Одеса Головного територіального Управління юстиції в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчих листів: №№ 1522/28920/12-ц, виданих Київським районним судом м. Одеси 13.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 130 375, 74 гривень та 3 219 гривень; № 1522/28920/13-ц виданого Київським районним судом м. Одеси 13.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 384 178, 04 гривень; №№ 2/1522/7797/11 виданих Київським районним судом м. Одеси 18.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 1 155 247, 36 гривень та 1820 гривень; №№ 1522/3559/12-ц виданого Київським районним судом м. Одеси 13.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 3219 гривень; №№ 2-3290/11 виданих Київським районним судом м. Одеси 17.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 2 451 057, 71 гривень та 1820 гривень; № 521/15123/13-ц виданого Київським районним судом м. Одеси 18.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошової суми у розмірі 3441 гривень; наказу № 916/3907/14 виданого Господарським судом Одеської області 12.12.2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» грошової суми у розмірі 12 525, 55 гривень, та 96 626, 94 гривень; №№ 520/17521/13-ц виданих Київським районним судом м. Одеси 23.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошової суми у розмірі 1 534 702, 94 гривень та 3 441 гривень; постанови № 0104/50000/15 виданої Одеська митниця ДФС 22.04.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 1 737 862, 65 гривень; № 1522/3598/11 виданого Київським районним судом м. Одеси 18.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 1820 гривень; №№ 2/1522/12597/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси 20.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 1 180 845, 89 гривень та 910 гривень.

На підставі ст.3 Закону «Про виконавче провадження» виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, видані судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, у випадках, передбачених законом, судові накази, виконавчі написи нотаріусів, посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі рішень цих комісій, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування будівлями та майном, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, рішення інших органів державної виконавчої влади, у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пред'явлення виконавчого документа до виконання - це невід'ємне право кожного стягувача. Документ пред'являється на виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу

30.08.2016 року Київський відділ ДВС ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до Одеської філії Державного підприємства «СЕТАМ» з заявкою на реалізацію арештованого майна, а саме: нежитлового приміщення № 521, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, буд. 1/3, загальною площею 220,7 кв.м., які належать ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію права власності, серія САВ № 395719, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 19.09.2007 року.

Відповідно до положень п. 3 частини 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» надав письмову згоду на звернення стягнення на вищевказане майно боржника, про що свідчить заява вих. № 28/01-03/4816 від 13.10.2016 року заступника начальника відділу реструктуризації та стягнення заборгованості філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_7 на імя начальника Київського відділу ДВС ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8

Реалізацію майна, на яке звергнуто стягнення, регламентує стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною . Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України. Порядок реалізації обмежено оборотоздатного майна визначається законодавством. . Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України "Про заставу" та/або Закону України "Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання. У разі якщо від продажу частини майна виручено суму, необхідну для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження, а також сплати штрафу, продаж арештованого майна припиняється.

З акту про реалізацію предмета іпотеки від 02 грудня 2016 року вбачається, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Закону України «Про іпотеку», Державним підприємством «СЕТАМ» Одеська філія проводились електронні торги, та за результатом проведення електронних торгів:

-з 05.10.2016 09.00 год. по 07.10.2016 року 22.00 год. реєстраційний номер лота 169760, протокол проведення електронних торгів № 203181, торги не відбулися на підставі: відсутність допущених учасників торгів.

- з 09.11.2016 09.00год. по 11.11.2016 року 22:00 год. (реєстраційний номер лота: 177414, протокол проведення електронних торгів № 211209 від 11.11.2016 року), учасником № 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ТРАНС» код ЄДПОУ 39866110, через представника ОСОБА_9, придбано предмет іпотеки нежитлове приміщення № 521м по вулиці Сегедська, буд. 1/3 у місті Одесі, загальною площею 220,7 кв.м. за 842 000 гривень, стартова ціна продажу 842 000 гривень, з яких: 42 100 гривень сума сплаченого гарантійного внеску винагорода організатора проведення електронних торгів; 799 900 гривень грошова сума зарахована на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області за придбане майно.

Слід враховувати той факт, що за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даних норм закону, заявником не надано суду доказів того, що дії старшого виконавця суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення, оскільки відповідно до матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем були виконані всі дії, які передбачені законом в межах його повноважень.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Київського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 є необґрунтованою та безпідставною, а від так задоволенню не підлягає

Окремо слід зазначити, що відповідно до Правової позиції Верховного Суду України висловленої у справі №6-116цс12, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі - продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, враховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

Отже, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів згідно з протоколом № 211209, не можуть бути предметом розгляду скарги на дії державного виконавця, оскільки вказані вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 49, 53, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Київського відділу ДВС м. Одеса Головного територіального Управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.