Справа № 2-4644/11
Провадження № 2/500/696/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

при секретарі - Ращковій Ю.П.

за участю позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, представника ТОВ «Альфа-Текнор» -Петрова В.С., ІІІ особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», ОСОБА_5, про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням уточнень від 22.01.2016 року просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.11.2008 року по 31.12.2015 року в розмірі 286092 грн., 3% річних за цей же період у сумі 29400 грн., а всього 315492 грн., мотивуючи тим, що 14 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала від нього позику у розмірі 120000 грн. з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2008 року, про що було складено розписку. Проте у встановлений строк відповідач кошти не повернула, від виконання свого обов'язку щодо повернення суми позики ухиляється.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 14 квітня 2008 року неукладеним(а.с.16), мотивуючи тим, що вона дійсно 14 квітня 2008 року написала розписку про те, що зобов'язується повернути у строк до 30 жовтня 2008 року кошти у сумі 120000 грн., однак вказані кошти у борг ОСОБА_1 їй не передав. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 фактично її обманув та гроші їй не передав, просила визнати вказаний договір позики неукладеним.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних за договором позики відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним задоволено (т.2,а.с.25).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2014 року залишено без змін (т.2,а.с.75).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2,а.с.109).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.08.2015 року справу прийнято до провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, пояснив, що 14.04.2008 року передав належні йому кошти в сумі 120000 грн. відповідачу ОСОБА_2 Передача грошей відбувалась у комерційному відділі ТОВ «Альфа-Текнор», вказану суму коштів він поклав на стіл, взяв у ОСОБА_2 написану нею розписку та пішов. Як йому відомо, в той же день кошти були внесені до каси підприємства. Деталі передачі коштів не пам'ятає у зв'язку з тим, що пройшло багато часу. Вимоги зустрічного позову не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнала, факт написання нею розписки не заперечувала, проте пояснила, що ніяких коштів від ОСОБА_1 під час складення розписки та після цього не отримувала. До суду з приводу неотримання нею коштів за розпискою раніше не зверталась, оскільки вважала, що розписка знищена. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача підтримав правову позицію відповідача ОСОБА_2, пояснила, що згідно раніше наданих позивачем пояснень гроші особисто в руки ОСОБА_2 він не передавав, фактично кошти були внесені в касу ТОВ «Альфа-Текнор». Пояснення позивача носять суперечливий характер, зі слів останнього не зрозуміло, чи передавав він кошти відповідачу в руки. Крім того, в розписці не вказано дату отримання грошей. У зв'язку з цим вважає, що між сторонами не було укладено договору позики.

Представник ІІІ особи - ТОВ «Альфа-Текнор» вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував, пояснив, що розписка є підтвердженням факту отримання ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 із зобов'язанням повернути борг у встановлений строк, а отже укладення між сторонами договору позики, належних та допустимих доказів у підтвердження безгрошовості договору позики ОСОБА_2 не надано.

ІІІ особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, пояснив, що розписка була написана його дружиною з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед ТОВ «Альфа-Текнор», за якими він в повному обсязі розрахувався, під час складення розписки він був особисто присутнім, ОСОБА_2 ніяких коштів від ОСОБА_1 фактично не отримувала.

Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, представника ІІІ особи - ТОВ «Альфа-Текнор», ІІІ особу - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягаючим задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року ОСОБА_2 склала розписку, згідно з якою зобов'язалася повернути борг ОСОБА_1 в розмірі 120000 грн. до 30 жовтня 2008 року (т.1 а.с.24).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридичною особою, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, на який посилався представник відповідача, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Так, розписка від 14 квітня 2008 року містить зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 взяті в борг кошти в сумі 120000 грн. в строк до 30.10.2008 року.

Виходячи зі змісту розписки, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором позики.

Суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що розписка не містить дати отримання коштів, виходячи з такого.

За положеннями ч.2 ст.1046, ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, розписка позичальника підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт передання йому позикодавцем визначеної суми грошей, тому датою отримання коштів ОСОБА_2 є дата складення розписки, а саме 14 квітня 2008 року.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України).

З наданим позивачем розрахунком (а.с.153) суд не погоджується та вважає, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.11.2008 по 31.12.2015 року (238,284%) становить 285941,20 грн., з яких сума основного боргу - 120000 грн. та сума інфляційних збитків - 165941,20 грн., 3% річних від простроченої суми за вказаний період становить 25811,51 грн.(120000х3х2617/365/100), а всього 311752,71 грн.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач борг не повернула, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог підлягає стягненню сума боргу в розмірі 120000 грн., сума інфляції в розмірі 165941,20 грн., 3% річних у сумі 25811,51 грн., а всього - 311752,71 грн.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 факт неотримання грошей за розпискою належними та допустимими доказами в судовому засіданні не довела.

Крім того, до моменту пред'явлення до неї позову про повернення боргу не оскаржувала договір позики з підстав неотримання нею грошових коштів.

За таких обставин, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом відповідно до вимог ст.88 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог: судовий збір (а.с.2) - 1689,48 (1710х98,8/100) грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1) - 118,56 (120х98,8/100).

Керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.625,1046,1047,1050,1051 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», ОСОБА_5, про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 120000 грн., суму інфляції в розмірі 165941,20 грн., 3% річних у сумі 25811,51 грн., а всього - 311752,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1689,48 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 118,56 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г.І.Смокіна