ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Фаловської І.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАСК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КТІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Елітсервіс», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАСК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КТІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Елітсервіс», про визнання іпотечних договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просив у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/687к та за договором кредиту від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/916к, яка станом на 20 червня 2014 року становила 12 736 587 грн 82 коп., звернути стягнення на частину предмета іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на частину нежитлових приміщень № № 1, 2 (групи приміщень № 5), з № 1 по № 26 (групи приміщень № 11 (в літ А) загальною площею 467,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3 654 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 05 квітня 2007 року було укладено договір кредиту № 39.29-50/687к, відповідно до умов якого позичальнику надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 495 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном погашення кредиту до 04 квітня 2017 року.

13 травня 2009 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/687к, згідно з яким сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 10 березня 2009 року становив 404 250 доларів США, зі сплатою 15 % з 20 жовтня 2008 року, та в зв'язку із цим з 10 березня 2009 року встановлено новий графік погашення заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення заборгованості кредитору до 04 квітня 2017 року на умовах, визначених цим договором.

05 квітня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАСК» (далі - ТОВ «ТАСК») (іпотекодавець), що є майновим поручителем за зобов'язанням ОСОБА_5 за договором кредиту від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/687к, укладено іпотечний договір № 39.29-50/405і, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язання позичальником за договором кредиту нерухоме майно, яким є нежилі приміщення в літ. «А»: приміщення № № 2-8 (групи приміщень № 2), приміщення № № 1, 2 (групи приміщень № 5), приміщення № 1 (групи приміщень № 5а), приміщення № № 1-26 (групи приміщень № 11), загальною площею 577,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу 362/45-КП, посвідченого 02 серпня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим № 8582, право власності на яке зареєстроване згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, зробленому 12 жовтня 2005 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу за реєстровим номером 1209-П.

Між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 03 вересня 2007 року укладено договір кредиту № 39.29-50/916к, відповідно до умов якого кредитором надано позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 вересня 2017 року.

13 травня 2009 року між кредитором та позичальником укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/916к, за яким сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 10 березня 2009 року становив 171 661 доларів США.

03 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ТОВ «ТАСК» (іпотекодавець), що є майновим поручителем за зобов'язанням ОСОБА_5 за договором кредиту від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/916к укладено іпотечний договір № 39.29-50/542і, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язання позичальником за договором кредиту нерухоме майно, яким є нежилі приміщення з № 2 по № 8 (групи приміщень № 2), приміщення № № 1, 2 (групи приміщень № 5), приміщення № 1 (групи приміщень № 5а), приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень № 11) (в літ. «А»), загальною площею 577,40 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення шляхом викупу, посвідченого 02 серпня 2005 року Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим № 8582, право власності на яке зареєстроване згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, зробленому 12 жовтня 2005 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записано в реєстрову книгу за реєстровим номером 1209-П.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, нежилі приміщення в літ. «А»: приміщення: № № 2 (групи приміщень № 2), приміщення № № 1, 2 (групи приміщення № 5), приміщення № (групи приміщення № 5а), приміщення № № 1-26 (групи приміщень № 11), загальною площею 577,40 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, станом на час розгляду справи перебувають у власності інших осіб.

Власник іпотечного майна ТОВ «ТАСК» звернувся до господарського суду із позовом про визнання недійсним іпотечного договору від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/405і.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13 вересня 2013 року у справі № 910/5283/13 визнано недійсним з моменту його вчинення іпотечний договір від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/405І, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ТАСК».

Постановою Вищого господарського суду України від 02 квітня 2014 року у справі № 910/5283/13 рішення господарського суду м. Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким у позові ТОВ «ТАСК» до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/405і недійсним відмовлено.

За період знаходження справи на стадії касаційного перегляду, ТОВ «ТАСК» вчинено ряд дій, а саме: було виключено запис про обтяження предмету іпотеки з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що дало останньому можливість здійснити відчуження предмету іпотеки на користь третіх осіб, а саме: перехід права власності на зазначене вище майно відбувся на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2014 року, укладеного між ТОВ «ТАСК» та ТОВ «Торговий дім «КТІ», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за реєстраційним номером нотаріуса № 626.

У подальшому 04 квітня 2014 року ТОВ «Торговий дім «КТІ» відчужило на користь ТОВ «Київ-Елітсервіс» частину майна нежилих приміщень у розмірі 45/1000 та на користь ОСОБА_4 у розмірі 192/1000.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, як особі, яка набула статусу іпотекодавця в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотечний договір чинний, має виконуватися, незважаючи, що відповідач є новим набувачем, оскільки правовий режим майна, яке знаходиться в іпотеці не змінюється незалежно від кількості правочинів, тобто іпотекодержатель може пред'явити вимоги про звернення стягнення на частину предмета іпотеки на суму заборгованості позичальника, що станом на 20 червня 2014 року становила 1 074 828,00 доларів США, що еквівалентно 12 736 586 грн 82 коп.

24 квітня 2015 року позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/687к та за договором кредиту від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/916к від загальної суми заборгованості, яка станом на 22 квітня 2015 року становить 29 131 317 грн 11 коп., звернути стягнення на частину предмета іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на частину нежитлових приміщень № № 1, 2 (групи приміщень № 5), з № 1 по № 26 (групи приміщень № 11 (в літ «А») загальною площею 467,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3 654 грн, обґрунтовуючи заяву тим, що станом 22 квітня 2015 року розмір зобов'язання за кредитними договорами збільшився.

19 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_5, ТОВ «ТАСК», ТОВ «Торговий дім «КТІ», ТОВ «Київ-Елітсервіс», про визнання іпотечних договорів від 05 липня 2007 року № 39.29-50/405і та від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/542і недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що іпотечний договір від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/542і був підписаний директором ТОВ «ТАСК» Воробєй В.В. на підставі протоколу від 29 серпня 2007 року № 9, а іпотечний договір від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/405і та додаткова угода 03 вересня 2007 року № 1 від до нього на підставі протоколу від 11 грудня 2006 року № 8.

Рішенням господарського суду м. Києва від 03 листопада 2014 року рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТАСК» від 11 грудня 2006 року, оформлене протоколом № 8, та від 29 серпня 2007 року, оформлене протоколом № 9, визнано недійсними.

ОСОБА_4 вважає, що вищевказані договори суперечать ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також містять всі ознаки фіктивності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАСК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КТІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Елітсервіс», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАСК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КТІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Елітсервіс», про визнання іпотечних договорі недійсними відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 30 березня 2016 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Лець Юлії Вікторівни задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАСК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КТІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Елітсервіс», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на нежитлові приміщення № № 1, 2 (групи приміщень № 5), приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень № 11) (в літ. «А»), загальною площею 467, 2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю на час розгляду справи 7 200 000 гривень в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором кредиту від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/687к та за договором кредиту від 03 вересня 2007 року № 39.29-50/916к від загальної суми заборгованості, яка станом на 20 червня 2014 року становить 12 736 587 грн 82 коп.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договорів іпотеки недійсними скасовано та постановити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАСК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КТІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Елітсервіс», про визнання іпотечних договорів недійсними відмовлено із інших правових підстав.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» та задовольняючи його позов, апеляційний суд, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-53цс15, виходив з того, що до ОСОБА_4 перейшло право власності на предмет іпотеки та на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» перейшли обов'язки іпотекодавця.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 02 квітня 2014 року, питання визнання договорів іпотеки недійсними із підстав того, що учасник ТОВ «ТАСК» ОСОБА_11 не підписував протоколи зборів товариства, де була надана згода на укладення іпотечних договорів, було предметом розгляду у суді, а тому були встановлені всі обставини з цього питання і вони не підлягають доказуванню.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судами взагалі не було взято до уваги її доводів та доказів, не було надано правової оцінки факту фіктивності іпотечних договорів, а також, про те, що звернення стягнення на частину предмету іпотеки, що належить їй на праві власності, суперечить її правам та інтересам, оскільки вона не має жодного відношення до іпотечних договорів та до виконання договірних зобов'язань за кредитними договорами, не є боржником основного зобов'язання, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення (частина четверта статті 631 Цивільного Кодексу України).

Суди встановили, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, основне зобов'язання боржником не виконане.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Установивши у справі, яка переглядається, факт переходу до ОСОБА_4 права власності на спірні нежитлові приміщення під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на це нерухоме майно, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідачку з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у даній справі у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-639цс15.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, постановою Вищого господарського суду України від 02 квітня 2014 року у справі № 910/5283/13 у справі за позовом ТОВ «ТАСК» до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_11, про визнання недійсним іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії, рішення господарського суду міста Києва від 13 вересня 2013 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 грудня 2013 року у справі № 910/5283/13 скасовано в частині визнання недійсним іпотечного договору від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/405і та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено ТОВ «ТАСК» у визнанні недійсним іпотечного договору від 05 квітня 2007 року № 39.29-50/405і.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 13 вересня 2013 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 грудня 2013 року у справі № 910/5283/13 залишено без змін.

Вищий господарський суд України виходив з того, що позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Факт того, що підписи від імені ОСОБА_11 в графах «Учасники» проти його прізвища та «Секретар Зборів Учасників» у протоколах зборів учасників ТОВ «ТАСК» від 11 грудня 2006 року № 8 та від 29 серпня 2007 року № 9 виконані не ОСОБА_11, як встановлено під час розгляду даної справи за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 4493/4494/13-32, не усуває факту законності дій директора ТОВ «ТАСК» Воробєй В.В. у 2007 році з виконання рішень зборів учасників, оформлених вказаними вище протоколами (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2011 у справі № 4/105-10).

Крім того, визнання недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «ТАСК», оформлене протоколом від 11 грудня 2006 року № 8 та протоколом від 29 серпня 2007 року № 9 рішенням господарського суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі № 910/14874/14 з підстав неповідомлення учасника товариства про їх проведення не спростовують висновку апеляційного суду про відсутність підстав для визнання іпотечного договору недійсним.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня І.М. Фаловська