У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кавертон», про припинення поруки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 05 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз» (далі - ТОВ «Компанія «Агро-Союз»), Товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз» (далі - ТОВ «ВП «Агро-Союз»), Публічним акціонерним товариством «Агро-Союз» (далі - ПАТ «Агро-Союз»), Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») укладений договір про надання банківських послуг. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 05 липня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір поруки.

У подальшому між банком та позичальниками, без його згоди, були укладені додаткові угоди до договору про надання банківських послуг, за умовами яких розширені підстави дострокового виконання боржниками своїх зобов'язань та внесені зміни до основного договору щодо зміни черговості погашення боргових зобов'язань, включені до черговості інші платежі. Вважав, що зазначені зміни збільшують ризики настання його відповідальності, як поручителя, свою згоду на внесення зазначених змін до договору про надання банківських послуг та будь-які додаткові договори до договору поруки позивач не надавав, тому на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_6 за договором поруки від 05 липня 2011 року № SR 11-186/300, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6, припиненою.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року залучено правонаступника позивача ПАТ «ОТП Банк» − ТОВ «ФК «Кавертон» − до участі у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що внесення додаткових підстав для дострокового виконання зобов'язань за договором про надання банківських послуг, зміна порядку черговості зарахування платежів у рахунок погашення заборгованості і включення до цих платежів так званих «інших платежів», перелік яких і види яких не передбачені договором про надання банківських послуг, збільшують ризики настання відповідальності поручителя, а отже, і збільшується обсяг його зобов'язань, які не були визначені договором поруки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважав, що внесення змін до основного договору не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що 05 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Компанія «Агро-Союз», ТОВ «ВП «Агро-Союз», ПАТ «Агро-Союз» укладений договір про надання банківських послуг № CR 11-171/300-1, відповідно до умов якого банк на вимогу клієнта надав банківські послуги, а клієнт зобов'язався прийняти банківську послугу та належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені у договорі стосовно такої банківської послуги, у тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку.

Відповідно до п. 28 договору про надання банківських послуг банківською послугою є надання позичальникам ТОВ «Компанія «Агро-Союз», ТОВ «ВП «Агро-Союз» у рамках субліміту у розмірі 161 905 000 грн для використання відповідно до цільового призначення, а саме: на закупівлю запасних частин та комплектуючих/компонентів сільськогосподарської техніки іноземного та вітчизняного виробництва, оплату послуг, пов'язаних з основною діяльністю клієнта, та інші операційні витрати; здійснення виплат за документарними інструментами або виконання регресних вимог банку щодо документарних інструментів, а також надання ПАТ «Агро-Союз» в рамках субліміту у розмірі 33 255 000 грн для використання відповідно до цільового призначення, а саме: на погашення основної непростроченої заборгованості за кредитом перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 143/02-11, укладеним 11 квітня 2011 року, у розмірі, що не перевищує 7 000 000 грн, погашення основної непростроченої заборгованості за кредитом перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором № 50111К1, покриття виробничих витрат, пов'язаних із закупівлею кормів, сировини для виробництва комбікормів, ветеринарних препаратів, молодняку сільськогосподарських тварин та птиці, яєць для інкубації, обладнання запасних частин для ремонту сільськогосподарської і зрошувальної техніки та обладнання, оплати послуг за виконані ремонтні роботи та енергоносіїв, придбання племінної худоби та основних засобів сільськогосподарського призначення. Сторони погодили, що датою припинення чинності ліміту банківської послуги, є 04 липня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 05 липня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір поруки № SR 11-186/300, відповідно до умов якого поручитель поручився перед банком за виконання клієнтом боргових зобов'язань. Згідно з п. 21 договору поруки генеральний ліміт, що забезпечуються порукою, склав 171 905 000 грн. Строк виконання зобов'язань визначено до 04 липня 2014 року.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

28 серпня 2013 року між ТОВ «Компанія «Агро-Союз», ТОВ «ВП «Агро-Союз», ПАТ «Агро-Союз» та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір про зміну № 8 до кредитного договору.

Зазначеним договором сторони внесли зміни до розділу 9 кредитного договору щодо права банку на дострокове стягнення заборгованості погодили, що у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмета застави, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно боржників, та/або у випадку пред'явлення боржниками та/або третіми особами, що є заставодавцями/поручителями/гарантами за боржників, будь-яких позовів до банку, останній набуває права на дострокове стягнення заборгованості.

У редакції договору про надання банківських послуг від 05 липня 2011 року зазначений пункт договору щодо права банку на дострокове стягнення заборгованості був викладений у наступній редакції: «у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмета застави на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від ринкової вартості предмета застави, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно боржників на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від розміру будь-якої банківської послуги, та/або у випадку пред'явлення боржниками та/або третіми особами, що є заставодавцями/поручителями/гарантами за боржників, будь-яких позовів до банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10 % від розміру будь-якої послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Такий висновок підтверджений у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що внесення додаткових підстав для дострокового виконання зобов'язань за договором про надання банківських послуг збільшує ризики настання відповідальності поручителя, а отже, і збільшує обсяг його зобов'язань, які не були визначені договором поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою. Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду апеляційної інстанції має бути скасовано, рішення суду першої інстанції - залишено в силі.

Керуючись статтями 333, 336, 339, 343, 334, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року скасувати, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік
О.С. Ткачук