Провадження № 2/243/2906/2016
Єдиний унікальний № 243/5660/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
28 липня 2016 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Геєнко М.Г.,
секретаря судового засідання - Горічевої С.В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
13 липня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Словянського міськрайонного суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог послалися на наступне. Їм на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. В квартирі також зареєстрований відповідач, з яким позивачка перебувала у подружніх стосунках, однак, на даний час в квартирі він не проживає з квітня місяця 2013 року по даний час, його речі також відсутні. Оскільки вони змушені нести витрати по оплаті житлово комунальних послуг, просить суд визнати таким, що втратив право на користування житлом ОСОБА_3 та стягнути з нього витрати по справі.
У судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не зявилися. Надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах інформації, у судове засідання не зявився. Заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Як вбачається зі свідоцтв про право власності на спадщину за законом, та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 /а.с.5-10/.
Згідно довідки про склад сімї, виданої Комунального підприємства «ЖЕК № 1», в квартирі АДРЕСА_3, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.11/.
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення статті 405 ЦК України та статті 71 ЖК України однаково регулюють правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме не проживання без поважної причини в приміщенні понад встановлений законом строк.
За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
У підтвердження відсутності відповідача в спірній квартирі понад рік позивачі надали суду Акт від 23 травня 2016 року, складений паспортистом та бухгалтером комунального підприємства «ЖЕК №1» ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в присутності свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_4 зареєстрований ОСОБА_3, однак з квітня місяця 2013 року за вказаною адресою не проживає /а.с.12/.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 або ОСОБА_2 перешкоджають проживанню відповідача в спірній квартирі, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач ОСОБА_3 не надав доказів поважності причин його відсутності у квартирі понад одного року.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив квартиру. Протягом тривалого часу - більше одного року за даною адресою не проживає. У справі відсутні відомості щодо будь-якої неправомірної поведінки позивачів відносно відповідача, створення з боку ОСОБА_1 або ОСОБА_2 перешкод для його проживання в даному жилому приміщенні.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею.
З огляду на викладене, вимоги позивачки підлягають задоволенню.
Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання.
Позивачі просять стягнути понесені по справі судові витрати на користь ОСОБА_1 Оскільки, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню, понесені та підтверджені документально, судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп., та витрати повязані з публікацією оголошення у пресі в сумі 130 грн. 00 коп., що загалом складає 681 грн. 21 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 391, 405 Цивільного кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, права на користування житлом, а саме квартирою № 8 в будинку № 27 по вул. Корольова в м. Словянську Донецької області.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, колишнє місце реєстрації: АДРЕСА_5, інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати у справі у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн. 21 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Г. Геєнко