Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9624/14-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 03 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ПАТ "Імексбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2014 року ПАТ "Імексбанк" звернувся до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №83 від 14.05.2007 року в сумі 254 249 грн. 15 коп. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 14 травня 2007 року між банком та відповідачем був укладений договір, за умовами якого останньому наданий кредит в сумі 24300 доларів США строком до 13.05.2010 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом. Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а боржник не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 15.10.2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 19630,11 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 254 249 грн. 15 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 13370 дол. США; заборгованість зі сплати відсотків 1265,83 дол. США; 564,28 дол. США - пеня; 2430 дол. США - штраф.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Імексбанк» 254 249 грн. 15 коп. заборгованості за кредитним договором №83 від 14.05.2007 року та 1649,96 грн. сплаченого судового збору .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК ).

Згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2007 року між Банком та відповідачем був укладений договір, за умовами якого останньому наданий кредит в сумі 24300 доларів США на строк до 13.05.2010 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом (а.с.7-10).

З наданого банком під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції розрахунку вбачається, що станом на 1 грудня 2015 року відповідач має заборгованість по кредиту в загальному розмірі 254249,15 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 173168 грн.24 коп., заборгованості за відсотками 16395 грн.03 коп., 31437 грн.36 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 33212 грн.52 коп. штрафу (а.с.147).

Правильність зазначеного доказу відповідачем не спростована.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував зазначені вище вимоги закону та встановивши, що відповідач належним чином не виконує зобовязань, передбачених кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим кредитом, відсотками та штрафними санкціями.

При цьому, правильність висновків суду в частині стягнення пені та штрафу підтверджується погодженими сторонами умовами кредитного договору (п.п.4.1,4.2 а.с.9).

Доводи апеляційної скарги щодо отримання кредиту не в повному обсязі спростовуються умовами самого кредитного договору, який є чинним і за умовами якого сума кредиту складає саме 24300 долларів США. З часу підписання договору він жодною із сторін не оскаржений.

Крім того, заперечення відповідача в частині отримання ним кредитних коштів в сумі 14300 долларів США спростовується його власноручною заявою, поданою на імя директора філії Банку 30.05.2007 року (а.с.213).

Доводи апелянта в частині пропущення Банком строків звернення до суду в даному випадку на правильність висновків суду не впливають.

Так, із наданої Банком роздруківки руху коштів по рахунках позичальника ОСОБА_3 та наданої самим відповідачем касової квитанції вбачається, що 24 листопада 2011 року ним було внесено 500 долларів США на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором (а.с.33,196).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Таким чином, сплата відповідачем частини боргу після спливу строку позовної давності свідчить про переривання цього строку та дає підстави для стягнення заборгованості в повному обсязі.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування правильного по суті оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,318 ЦПК України, суд, у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: