Справа № 347/2058/15
Провадження № 22-ц/779/1415/2016
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 18 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IFWWGA, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 45 000,00 грн., з кінцевим строком його повернення до 28 лютого 2018 року та зі сплатою відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що станом на 10 вересня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 288 832,28 грн., з яких заборгованість за кредитом 41 051,34 грн., заборгованість по процентам 67 874,08 грн., заборгованість по комісії 1 090,77 грн., пеня 164 824,08 грн., штраф (фіксована складова) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 13 742,01 грн., в добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 18 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFWWGA від 28 лютого 2008 року в загальному розмірі 126 008,20 грн., яка складається із 41 051,34 грн. заборгованості за кредитом, 67 874,08 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 090,77 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 2 000,00 грн. заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязання, а також 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 13 742,01 грн. штрафу (процентна складова), а також 4 332,46 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він веде спільне господарство із дружиною ОСОБА_2, на його утриманні та вихованні перебуває малолітній онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом дитинства і знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «гострий лімфобластний лейкоз common варіант L1 висока група ризику». Його дочка ОСОБА_5 зареєстрована та проживає з ними в будинку, однак є безробітною та веде догляд за своєю дитиною-інвалідом.

Вказує, що він на роботі не працює, постійного джерела доходів не має, сімя живе за рахунок коштів дружини, яка отримує заробітну плату в розмірі біля 1 500 грн., а тому належно сплачувати комунальні послуги, побутові потреби, лікування дитини, заборгованість по кредиту, нараховані відсотки, неустойку у них немає можливості, а тому дані обставини мають істотне значення, які суд повинен врахувати для зменшення заборгованості, оскільки прямо впливають на можливість сплачувати заборгованість за споживчим грошовим кредитом.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати позовну давність як до основних так і до додаткових вимог банку, незалежно від наявності клопотання зі сторони відповідачів.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на дане рішення в частині зменшення розміру пені ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції зменшив розмір пені з 164 824,08 грн. до 2 000,00 грн., тобто зменшив пеню на 98 % від суми, що вказана в позові, таким чином, як вважає апелянт, суд взагалі не керувався вимогами розумності та справедливості та не врахував інтереси позивача.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачів пеню у повному розмірі.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не зявилися, направили суду заяву, у якій просять справу слухати без їхньої участі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 апеляційну скаргу банку підтримала з вищенаведених підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та відмову у задоволенні апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № IFWWGA, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти у розмірі 45 000,00 грн. на наступні цілі: 40 000,00 грн. на споживчі цілі, а також 5 000,00 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів та кінцевим терміном повернення до 28 лютого 2018 року.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору періодом сплати вважається період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 689,88 грн. згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п 8.1.2 у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п. 5.5 укладеного кредитного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28 лютого 2008 року, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12 договору поруки).

18 вересня 2015 року банк направив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про наявність заборгованості та її сплати протягом 5 календарних днів з дати одержання вимоги, проте, відповідачі прострочену заборгованість за кредитним договором не сплатили.

У звязку з простроченням зобовязання за вказаним кредитним договором, станом на 10 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 288 832,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 41 051,34 грн., заборгованості по процентам 67 874,08 грн., заборгованості по комісії 1 090,77 грн., пені 164 824,08 грн., штрафу (фіксована складова) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 13 742,01 грн.

Також встановлено, що рішенням Косівського районного суду від 19 березня 2009 року було частково задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 41 198,39 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по вул. Незалежності, 96 «а» в м. Косів шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Дане рішення не виконано і заборгованість не погашена.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що позичальник не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, прийшов до правильного висновку, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісії підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя на користь банку.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобовязання.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до п. 8.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Умовами укладеного кредитного договору також було передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (п. 5.3 договору).

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, позивачем нараховано пені за період з 02 червня 2008 року по 10 вересня 2015 року в розмірі 164 824,08 грн.

Ухвалюючи рішення у справі та зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість застосування положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з огляду на ті обставини, що розмір неустойки за кредитним договором значно більший від розміру боргового зобовязання: заборгованість за тілом кредиту становить 41 051,34 грн., процентами 67 874,08 грн., а пеня складає 164 824,08 грн.

Визначаючи розмір пені, суд першої інстанції з врахуванням майнового стану відповідачів та відсутності доказів негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, прийшов до правильного висновку про її зменшення з 164 824,08 грн. до 2 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що визначений розмір пені у 2 000,00 грн. є таким, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Доводи банку про необґрунтоване зменшення пені та не врахування інтересів позивача не заслуговують на увагу, оскільки банк з березня 2009 року (дата постановлення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки) не вживав ніяких заходів щодо зменшення збитків протягом 6 років, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що його скрутне матеріальне становище повинно бути враховано для зменшення заборгованості по кредиту та відсоткам не заслуговують на увагу, оскільки положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що судом не було застосовано позовну давність незалежно від наявності клопотання зі сторони відповідачів, оскільки при вирішенні спору в судовому порядку позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування позовної давності.

Зокрема, за змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність не може застосовуватися за жодних обставин, оскільки можливість її застосування повязується лише з наявністю про це заяви сторони у спорі.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1844цс15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в частині стягнення на користь банку штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 13 742,01 грн. за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань.

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме пунктом 8.4 передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Згідно з пунктом 5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості слід змінити та стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 112 016, 19 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 41 051,34 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 67 874,08 грн., заборгованості по комісії в розмірі 1 090,77 грн. та пені в розмірі 2 000,00 грн., а в частині стягнення штрафу відмовити.

Крім того, підлягає до зміни і рішення суду в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів судового збору.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 6 п. 35 постанови № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

А тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі по 2 001 грн. 36 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 18 травня 2016 року змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 112 016, 19 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 41 051,34 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 67 874,08 грн., заборгованості по комісії в розмірі 1 090,77 грн. та пені в розмірі 2 000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в розмірі по 2 001 грн. 36 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_7