Справа № 202/860/15-ц
Провадження № 2/202/908/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 грудня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Мороза В.П.,

при секретареві : Овечко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми заборгованості та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 15 травня 2014 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 250 000 (двісті пятдесят тисяч) гривень, підтвердженням чого є власноруч написана відповідачем розписка. Згідно розписки ОСОБА_2 повинна була повернути ОСОБА_1 вказану суму до 15.10.2014 року. Однак у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано. У звязку з тим, що відповідач своєчасно грошові кошти не повертає, ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з усними та письмовими вимогами неодноразово, але відповідач лише обіцяла повернути гроші, а потім почала уникати спілкування. Небажання відповідача повернути борг змусило позивача звернутися суду. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі боргової розписки грошову суму у розмірі 269261,72 гривень, в тому числі: 250 000 гривень сума заборгованості за розпискою, 17124,74 гривень інфляційні витрати, 2136,98 гривень 3% річних.

ОСОБА_2, у свою чергу, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності. В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 12.01.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що Відділом запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська було зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КИ № 262502. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2009 року по цивільній справі № 2-1895/09 шлюб між мною та відповідачем було розірвано. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти було набуто майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль легковий універсал-В, марки Lexus, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1; квартира № 4 в житловому будинку № 5 по вул. Кольська в м. Дніпропетровськ; житловий будинок № 21 по вул. Зеленоградська в м. Дніпропетровськ. У звязку з цим ОСОБА_2 просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-2, житлова прибудова літ.А? -2, житлова прибудова літ. ?-2, веранда літ.а-1, загальною площею 477, 7 кв.м., житловою площею 175,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, 21.

У судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) не зявився, про час місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) позовні вимоги позивача за первісним позовом (відповідача зустрічним позовом) не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказала на те, що позовна заява позивача не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, позивач не обґрунтував свою правову позицію щодо стягнення суми заборгованості, до позовної заяви не надав копій розписок, які б підтверджували факт передачі грошових коштів. Натомість, просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві.

Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2014 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 250 000 (двісті пятдесят тисяч) гривень. ОСОБА_2 повинна була повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 250 000 (двісті пятдесят тисяч) гривень до 15.10.2014 року. Однак у встановлений строк і до теперішнього часу зазначене зобов`язання відповідачем не виконано.

Належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем за первісним позовом надано не було, в судовому засіданні позивачем за первісним позовом не доведено факту порушення з боку відповідача за первісним позовом законних прав позивача за первісним позовом, в тому числі, не доведено факту видачі грошових коштів у розмірі 250 000 (двісті пятдесят тисяч) гривень та їх отримання ОСОБА_2, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства суд вирішує дану справу за наявними у ній доказами, яких суд вбачає недостатніми для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно із ст. 58 ЦПК України.

За вказаних обставин вимоги ОСОБА_1 відповідно до ст. 60 ЦПК України є недоведеними.

Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо.

За статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.01.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що Відділом запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська було зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-КИ № 262502. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2009 року по цивільній справі № 2-1895/09 шлюб між мною та відповідачем було розірвано. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти було набуто майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: автомобіль легковий універсал-В, марки Lexus, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1; квартира № 4 в житловому будинку № 5 по вул. Кольська в м. Дніпропетровськ; житловий будинок № 21 по вул. Зеленоградська в м. Дніпропетровськ.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підстав викладеного та керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. А-2, житлова прибудова літ. А1-2, житлова прибудова літ. А2-2, веранда літ. а-1, що розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Зеленоградська, 21, що складається з: котельня № 1 площею 8,1 кв.м., підсобне № 2 площею 30.4 кв.м., гараж № 3 площею 50,3 кв.м., кладова № 4 площею 6,0 кв.м., коридор № 5 площею 16.3 кв.м., № 6 передпокій площею 16,7 кв.м., № 7 санвузол площею 4,0 кв.м., № 8 житлова площею 48,8 кв.м., № 9 кухня площею 8,7 кв.м., № 10 столова площею 18,4 кв.м., № 11 ванна площею 11,3 кв.м., № 12 пральня площею 5,9 кв.м., № 13 зимовий сад площею 50,0 кв.м., № 14 сходова клітина площею 3,7 кв.м., № 15 веранда площею 50,4 кв.м., передпокій № 16 площею 20,4 кв.м., жилова № 17 площею 22,3 кв.м., кладова № 18 площею 0,9 кв.м., житлова № 19 площею 23,0 кв.м., кладова № 20 площею 6,3 кв.м., житлова № 21 площею 14,9 кв.м., кладова № 22 площею 1,1 кв.м., коридор № 23 площею 7,6 кв.м., спортзал № 24 площею 48,0 кв.м., лоджія № 25 площею 4,2 кв.м., загальною площею 477, 7 кв.м., житловою площею 175,4 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.П. Мороз