РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришниковою І.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, та за позовом третіх осіб, що заявили самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 29.09.2015р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою №84 у буд. №10а по вул.Архітектора Старова у м.Миколаєві, а саме виділити позивачу кімнати №2 та №3 площею 11,4 кв.м. та 11,2 кв.м., коридор, вбиральню, ванну, кухню - залишити в загальному користуванні позивача та відповідача.

В обґрунтуванні позову зазначено, що вказана квартира належить на праві власності позивачу та відповідачу по 1/2 частці. Квартира складається із 4-х кімнат, на даний час у квартирі ніхто не проживає, так як необхідно робити ремонт. Після розірвання шлюбу у 2014 році, між сторонами існують конфліктні відносини, зокрема вникають розбіжності і щодо користування спірною квартирою, просить визначити порядок користування вказаною квартирою.

21.04.2016 року подана позовна заява третіх осіб, що заявили самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, згідно якої, у зв'язку із тим, що спірна квартира була надана сторонам із врахуванням наявності 2 неповнолітніх дітей, які також мають право на користування вказаною квартирою, просять визначити порядок користування квартирою та виділити у користування ОСОБА_4 кімнату площею 11,4 кв.м., ОСОБА_6 - площею 11,2 кв.м., ОСОБА_2 кімнату площею 17,2 кв.м., ОСОБА_5 - площею 8,9 кв.м. Інші приміщення залишити в загальному користуванні.

Ухвалою суду від 17.02.2016 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Вказала, що заперечує проти позову третіх осіб, так як дітям не чинять перешкод у користуванні квартирою. На даний час діти взагалі проживають із позивачем на арендованій ним квартирі.

Відповідач та її представник вказали, що частково згодні із позовом, так як просять встановити порядок користування квартирою шляхом виділення кімнат і позивачу з відповідачем і неповнолітнім дітям.

ОСОБА_2, як законний представник неповнолітніх дітей, підтримала позовну заяву третіх осіб.

Представник служби у справах дітей у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У попередньому судовому засіданні представник Служби у справах дітей зазначила, що у спірній квартирі наразі не створені належні умови для проживання неповнолітніх дітей, тому заперечує проти позову третіх осіб.

Суд, вислухавши сторони, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що вимоги первісного позову обгрунтовані та підлягають задоволенню, а у задоволенні позову третіх осіб слід відмовити.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 травня 2015 року /а.с.10/, та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с. 78-80/.

Згідно технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається із чотирьох ізольованих кімнат площами 11,4 кв.м., 11,2 кв.м., 17,2 кв. м., 8,9 кв.м. Квартира обладнана балконом та лоджією /а.с.7-8/.

В даній квартирі сторони не проживають, у квартирі не було створено умов для проживання, однак, за час розгляду справи у суді відповідач здійснила ремонт у кімнатах площею 8,9 кв.м. та 17,2 кв.м.

Так, відповідно до ст. ст.41, 47 Конституції України та ст. з Житлового кодексу України державою гарантовано право громадянина на власність та житло.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності (володіння, користування, розпорядження) може бути обмежено чи припинено або власника може бути зобов'язано надати право користування його майном іншим особам лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Право власності є непорушним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На квартиру, яка є об'єктом права власності розповсюджується такий же правовий режим. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право володіти, користуватися та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Квартири, що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством України. Якщо квартира є об'єктом права спільної часткової власності, то зазначені положення стосуються усіх співвласників.

За ст.358 ЦК України та п. 14 постанови Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому, кожен із них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі недосягнення співвласниками згоди про таке, спір вирішується судом за такими ж правилами. При цьому квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із вказаної статті слідує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З огляду на зазначене суд виходить з того, що порядок користування спільною квартирою, запропонований позивачем найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, тому вважає можливим встановити порядок користування квартирою №84 по вул. Архітектора Старова, 10а в м. Миколаєві, виділивши ОСОБА_4 дві житлові кімнати №2 площею, 11,4 кв.м., №3 площею 11,2 кв.м., а ОСОБА_2 дві житлові кімнати №7 площею 17,2 кв. м., №6 площею 8,9 кв.м. У спільному користуванні сторін залишити: коридор №1, вбиральню №4, ванну кімнату №5, кухню №8, відповідно площами: 12,1 кв.м., 1,4 кв.м., 2,8 кв.м., 9,3 кв.м.

Що стосується заявленого позову третіх осіб про встановлення порядку користування спірною квартирою, він не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Захисту у судовому порядку підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак у судовому засіданні законним представником неповнолітніх не надано доказів порушення ОСОБА_4 прав неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо користування спірною квартирою.

У судовому засіданні позивач вказав, що не заперечує проти проживання дітей у вказаній квартирі, на даний час у квартирі він із дітьми не проживає, так як у квартирі відсутні належні умови для проживання, він із неповнолітніми дітьми проживає в арендованій ним квартирі, що підтверджується і повідомленням поліції /а.с. 95/.

Із матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти періодично проживають то із матір'ю, то із батьком.

На підставі викладеного, позовна заява третіх осіб не підлягає задоволенню за безпідставністю вимог.

Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 3,4,10,11,60,70,88,174, 209,212,214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою №84 по вул. Архітектора Старова, 10а в м. Миколаєві, виділивши ОСОБА_4 дві житлові кімнати №2 площею, 11,4 кв.м., №3 площею 11,2 кв.м., а ОСОБА_2 дві житлові кімнати №7 площею 17,2 кв. м., №6 площею 9,3 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишити: коридор №1, вбиральню №4, ванну кімнату №5, кухню №8, відповідно площами: 12,1 кв.м., 1,4 кв.м., 2,8 кв.м., 9,3 кв.м.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, - відмовити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: О. В. Мамаєва