Справа № 461/9598/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/1879/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді: Богонюка М.Я.

суддів: Ванівського О.М., Зверхановської Л.Д.,

при секретарі: Фейір К.О.,

з участю: представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача - Бондаренко Є.В., Кондратюк С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справуза апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим рішенням позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_6 36000,00 грн. основної суми по гривневому рахунку, 1985,42 грн. як 3% річних, 26559,10 грн. інфляційних втрат та 11076,04 грн. відсотків за користування вкладом.

Крім того, стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_6 677,34 доларів США як 3% річних та 4239,97 доларів США за порушення зобов'язань по валютному рахунку НОМЕР_1.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1558,66 грн..

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що жодних належних і допустимих доказів, які би підтверджували факт неотримання позивачем готівкових кошів за період з 09.08.2013 року по 09.12.2013 року шляхом використання отриманої платіжної картки позивачем не надано. Суд першої інстанції не визначив, що позовні вимоги у справі фактично зводяться до питання відшкодування шкоди, завданої позивачеві внаслідок кримінального правопорушення. Крім того, вважають, що суд безпідставно застосував положення ст.625 ЦК України та стягнув кошти як санкцію за невиконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно дост. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.1 ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 02.10.2013 року ОСОБА_6 було внесено в ПАТ «УкрСиббанк» 36000,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2. Дані кошти в подальшому були зняті із вказаного рахунку невідомою особою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_6 та стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» в його користь 13780,96 доларів США, які ним 03.10.2013 року були розміщені на картковому рахунку банку і в подальшому зняті з такого рахунку невідомою особою.

Рішення суду було виконано у вересні 2015 року.

13.08.2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення коштів, покладених на гривневий картковий рахунок 02.10.2013 року та 3% річних з інфляційними витратами за невиконання грошового зобов'язання у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, а також сум, передбачених ст.625 ЦК України та ч.1 ст.1048 ЦК України за невиконання рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були розміщені кошти на карткових рахунках (гривневому і валютному) відповідача. Такі кошти без відома позивача, за відсутності його вини, були зняті з рахунків невідомими особами. Відповідач на вимогу позивача кошти йому не повернув.

Такий факт підтверджується висновком експертизи від 03.09.2015 року, проведеної НДЕКЦ ГУ МВС України у Львівській області.

Положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2015 року про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, є грошовим зобов'язанням і його невиконання є правовою підставою для застосування ст.625 ЦК України.

Крім того, на користь позивача підлягають стягненню відсотки за прострочений строк невиконання грошового зобов'язання у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, згідно розрахунку, представленого позивачем.

Безпідставним є покликання апелянта на відсутність доказів у позивача про неотримання ним коштів з карткових рахунків, оскільки такі спростовуються як рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення коштів, так і висновком експертизи від 03.09.2015 року та іншими зібраними у справі доказами.

У зв'язку із невиконання грошового зобов'язання, яке полягало в невиконанні рішення суду про стягнення коштів, і невиплатою коштів з карткового рахунку, судом першої інстанції вірно застосовано положення ст.625 ЦК України при стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних виплат.

Судом вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано процесуальних вимог розгляду справи, передбачених ЦПК України, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Пунктом 1 ч.1 ст.314 ЦПК України встановлено, що розглянувши справу, апеляційний суд постановляє ухвалу у випадку, серед іншого, відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення є законним та обґрунтованим і апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши таке без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: М.Я. Богонюк

Судді: О.М. Ванівський

Л.Д. Зверхановська