АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замок на Паньківській» про визнання приміщень допоміжними та зобов'язання вчинити, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/13440/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2460/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Калініченко Л.С. ЛЛЛЛлініченкоЛ.СЛ.СУхвалаХавроніна до Хавронінаподілмайна, стягнення коштів.docx.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_6 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа ОСББ «Замок на Паньківській» про визнання приміщення площею 52,6 кв.м. допоміжним та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що набув права власності на спірне приміщення з моменту набуття у власність ним квартири АДРЕСА_1 на підставі судового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2003 року. Вважає, що спірне приміщення загальною площею 52,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 належить до категорії допоміжних, оскільки за своїм цільовим призначенням завжди слугувало для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку АДРЕСА_1.

Після створення власниками квартир багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та реєстрації 16 червня 2006 року Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замок на Паньківській», останнім за актом приймання-передачі було прийнято на баланс житловий комплекс за вказаною адресою, в тому числі разом із спірним приміщенням.

Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 382 ЦК України, п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (від 19.06.1992 р.), ст.ст. 1,19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (від 29.11.2001 р.) позивач зазначає, що йому належить спірне приміщення на праві спільної сумісної власності, яке набуте ним одночасно з набуттям права власності (приватизації) ним на квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим йому належить право володіння, розпорядження та користування спірним приміщенням в межах, встановлених законом.

Проте, в подальшому відбулось вибуття спірного приміщення з власності позивача поза його волею, оскільки заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2007 року власником спірного приміщення визнано ОСОБА_9 Станом на даний час спірним приміщенням володіє ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, а фактичне користування здійснює ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно, що порушує право позивача на користування спірним приміщенням, як допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку.

З огляду на викладене, позивач вважає, що вибуття поза його волею спірного приміщення, порушує його право, як співвласника спірного приміщення, на користування ним як допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: Об'єднання співвласників Багатоквартирного будинку «Замок на Паньківській» про визнання приміщень допоміжними та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано приміщення загальною площею 52,6 кв.м., що знаходиться в крайній лівій частині першого поверху будинку АДРЕСА_1 - допоміжним приміщенням.

Зобов'язано ОСОБА_4 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) усунути перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням загальною площею 52,6 кв.м., що знаходиться в крайній лівій частині першого поверху будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Стягнуто з ОСОБА_4 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) судовий збір і у розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривень.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, представником відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, подано апеляційні скарги, в яких вони просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, неправомірним та необгрунтованим, прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, підтримали доводи апеляційних скарг.

Представники позивача ОСОБА_10 та третьої особи ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися, при цьому 23 березня 2016 року в судовому засіданні апеляційного суду надали свої пояснення щодо обставин справи та були повідомлені про розгляд справи 12 квітня 2016 року належним чином (т.3 а.с.37).

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача ОСОБА_10 та представника третьої особи ОСОБА_11

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27 листопада 2000 року №2110 (т.1 а.с.76-76) до реставрації та пристосування жилого будинку АДРЕСА_1 під житло з ліквідацією комунальних та утворення ізольованих квартир як інвестора було залучено ЗАТ «Д.С. Інвестмент» з передачею йому у власність частини цього будинку загальною площею 1441 кв.м.

Згідно Розпорядження замовником реставрації та пристосування жилого будинку АДРЕСА_1 під житло з ліквідацією комунальних та утворення ізольованих квартир виступила Старокиївська районна у м. Києві державна адміністрація, яка і є власником будинку, інвестором виступив ЗАТ «Д.С. Інвестмент».

Відповідно до п.3.1. вищевказаного розпорядження після завершення реставрації та пристосування жилого будинку АДРЕСА_1 з передбачених проектом 24 квартир: 20 квартир передаються у власність інвестору, 4 квартири залишаються Старокиївській районній у м. Києві державній адміністрації, з яких З квартири - для тимчасово відселених на період реставрації та пристосування будинку сімей: 1 квартира - як службова для комунального підприємства житлового господарства Старокиївського району.

Відповідно до 3.3. вищевказаного розпорядження у випадку отримання інвестором у власність квартири, що згідно з підпунктом 3.2. пункту З залишається власнику будинку як службова, інвестор сплачує власнику будинку відповідно до площі зазначених квартир, а також нежилих приміщень (у тому числі місць загального користування), експлуатація яких пов'язана з цими квартирами.

Таким чином, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 листопада 2000 року №2110 чітко передбачено можливість передачі у власність ЗАТ «Д.С. Інвестмент» поряд з ізольованими квартирами і нежилих приміщень, які не є місцями загального користування та які є місцями загального користування.

Відповідно до ч. з ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року № 2601/23829/12 у справі за позовом ОСББ «Замок на Паньківській» до ОСОБА_5 встановлено, що : «ОСББ «Замок на Паньківській» не надав доказів належності спірного нежитлового приміщення ОСББ «Замок на Паньківській», «також ОСББ «Замок на Паньківській» не довів, що ОСОБА_5 знала чи могла знати про наявність перешкод до вчинення правочину, у тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно». Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у вказаній справі також був підтверджений та встановлений факт того, що : «зі змісту статуту ОСББ «Замок на Паньківській» вбачається, що членаи ОСББ є співвласниками жилих і нежилих приміщень, тобто в будинку, крім допоміжних приміщень є ще і нежилі приміщення. 03 липня 2006 року згідно акту приймання - передачі житлового комплексу (його частини) за адресою: АДРЕСА_1, за даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрацій права власності на об'єкти нерухомого майна по житловому та нежитловому фонду право власності на цілий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. В даному будинку проводилася реєстрація права власності на квартири, як окремі об'єкти нерухомого майна та реєстрації окремих нежилих приміщень за різними фізичними особами». «Разом з тим, Статутом передбачено, що ОСББ «Замок на Паньківській» може бути власником лише майна, переданого йому членами Об'єднання у власність або іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом». «ОСББ «Замок на Паньківській» не надав доказів в підтвердження того, що спірне приміщення, на яке ОСББ «Замок на Паньківській» просить визнати право власності передано йому у власність членами ОСББ або набуто ним на підставах не заборонених законом».

Отже, в даному випадку спірне нежитлове приміщення № 13 у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 58,9 кв.м. є нежилим приміщенням, яке не є місцем загального користування, та було передано у власність як самостійний окремий об'єкт нерухомості та цивільно-правових відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).

Аналогічна позиція викладена у рішенні КСУ від 09 листопада 2011 № 14-рп/2011.

Згідно зі ст.ст. 1, 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 р. та Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом № 76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. До допоміжних приміщень жилого будинку відносяться сходові клітини, вестибюлі, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, горища та сміттєкамери та інші технічні приміщення. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників (ч.2, ч.3 ст. 369 ЦК України).

В позові позивача міститься твердження про те, що спірне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 належить йому на праві спільної сумісної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521 затверджено порядок передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, який регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача.

Відповідно до п. п.5,6,7 вказаної Постанови, передача житлового комплексу або його частини з балансу на баланс проводиться разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об'єднання.

У разі втрати план земельної ділянки, технічний паспорт будинку або технічна документація виготовляються чи відновлюються за рахунок підприємства, установи чи організації, з балансу яких передається житловий комплекс або його частина, протягом місяця після надходження відповідного звернення від об'єднання.

Кожній із сторін, що бере участь у прийманні-передачі, надається примірник акта приймання-передачі, підписаний членами комісії та затверджений керівництвом кожної сторони (підписи скріплюються печаткою).

Датою передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс є дата підписання акта приймання-передачі.

Наданий стороною позивача акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 03 липня 2006 року не може бути доказом в розумінні ст. ст.57-59 ЦПК України того, що будинок в цілому є власністю мешканців будинку чи позивача по даній справі, оскільки він свідчить лише про прийняття ОСББ на баланс будинку для його обслуговування. З викладених в цьому акті відомостей не вбачається про передачу на баланс ОСББ будь-якого допоміжного чи нежитлового приміщення. В даному акті чітко вказано лише загальну площу допоміжних приміщень - 351,4 (по проекту), сходові клітки - 219,1, вестибюлі -77,4.

Крім того, даний акт містить посилання на акт прийняття в експлуатацію, який долучений до матеріалів справи (т.1 а.с.96-98). Разом з тим, акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містить суттєві розбіжності щодо кількості квартир та розміру площі приміщень що передані на баланс ОСББ відповідно до Акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 03 липня 2006 року і крім того, не відповідає вимогам Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 жовтня 1987 р. № 585-р., яке є чинним, відповідно до якого, після прийняття об'єкта органами Державного приймання акт про прийняття його в експлуатацію затверджується виконкомом місцевої Ради народних депутатів і включається в державну звітність.

Будь-які дані про затвердження Акту про прийняття будинку в експлуатацію та включення його до державної звітності, позивачем по справі суду не надані і сторонами в судовому засіданні дана обставина не заперечувалась.

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №29101 від 13 лютого 2014 року будинок АДРЕСА_1 в установленому порядку не введений в експлуатацію.

Оскільки стороною позивача не наданого жодного доказу на підтвердження того, що позивач чи мешканці будинку АДРЕСА_1 є власниками спірного приміщення, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення суду постановлено при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року залишити скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Замок на Паньківській» про визнання приміщень допоміжними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: