Справа № 297/1699/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю представника відповідача за договором адвоката Ковач В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МКG0GК00000045 від 22.08.2007 року у розмірі 50 489,20 доларів США, що еквівалентно становить 1 255 666,40 грн. зазначивши, що 22.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №МКG0GК00000045, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 27 300 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом згідно із умовами кредитного договору на строк до 22.08.2037 року. Оскільки відповідач в порушення умов договору щомісячне погашення кредиту згідно графіку погашення та сплату відсотків не здійснював, тому заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 29.06.2016 року становить 136 338, 57 доларів США, і складається з наступного: 26 142,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 20 004,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4342,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 85 849,37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. При цьому, позивач просив стягнути з відповідача тільки 50 489,20 доларів США, яка складається із: 26 142,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 20 004,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4342,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, що за курсом НБУ згідно розпорядження від 29.06.2016 року становить 1 255 666,40 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник відповідача за договором адвокат Ковач В.С. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав та пояснив, що після укладення договору кредиту №МКG0GК00000045 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2, яким останній отримав кредит в розмірі 27 300 доларів США, вказані кошти були перераховані позивачу за квартиру АДРЕСА_1 Рішенням Берегівського районного суду від 24.11.2008 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 145 876,54 грн. (30 139,78 доларів США) за кредитним договором №МКG0GК00000045 від 22.08.2007 року. Придбана квартира відповідачем знаходилася в іпотеці, однак ОСОБА_2 був позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на квартиру, оскільки іпотекодержатель - ПАТ КБ «ПриватБанк» не зняв заборону відчуження із квартири у зв'язку із заборгованістю попередніх власників, що є порушенням ст. 616 ЦК України, тобто порушенням зобов'язання, що сталося з вини кредитора. 25.04.2012 року ОСОБА_2 видав довіреність, яким уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувати об'єкт іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 145 876,54 грн. та банк у 2014 році реалізував нерухоме майно за 158 000 грн.. За рахунок реалізації квартири була покрита заборгованість відповідача згідно з рішенням суду, однак в порушення норм закону та п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справі від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» банк і надалі нараховував проценти, комісію та пеню ОСОБА_2. При цьому, представник також зазначив, що при реалізації банком квартири за 158 000 грн., якою повністю було покрита заборгованість відповідача, згідно з рішенням суду від 2008 року, договір вважався між сторонами розірваним, у зв'язку з чим просив відмовити в позові в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно позовної заяви просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 4).

Крім того, представником позивача були надані суду письмові пояснення про те, що боржник із самого початку укладення договору у 2007 році почав порушувати свої зобов'язання за договором та ухилявся від їх виконання. Лише у 2012 році відповідач видав банку довіреність на реалізацію предмета іпотеки, який 30.04.2012 року було реалізовано в сумі 13 849,82 доларів США та кошти направлено на погашення заборгованості, з них 11 648,74 доларів США - погашення пені, та 2201,08 доларів США - погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту. З приводу рішення Берегівського районного суду від 24.11.2008 року представник позивача зазначив, що прийняття судового рішення не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору. Представник також пославшись на п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справі від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також на постанову Верховного Суду України від 25.05.2016 року в справі №6-157цс16, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 34).

Заслухавши пояснення представника відповідача та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, 22.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №МКG0GК00000045, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 27 300 доларів США із сплатою відсотків, за користування кредитом згідно із умовами кредитного договору на строк до 22.08.2037 року (а.с. 9-11). Встановлено, що кредит був отриманий на придбання квартири в м. Хуст, Закарпатської області.

Згідно до розрахунку заборгованість відповідача ОСОБА_2 станом на 29.06.2016 року становить 136 338,57 доларів США, і складається з наступного: 26 142,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 20 004,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4342,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 85 849,37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (5-7).

При цьому, позивач просить стягнути з відповідача тільки 50 489,20 доларів США, яка складається із: 26 142,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 20 004,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4342,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, що за курсом НБУ згідно розпорядження від 29.06.2016 року становить 1 255 666,40 грн..

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на встановлених умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Рішенням Берегівського районного суду від 24.11.2008 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 145 876,54 грн. (30 139,78 доларів США) за кредитним договором №МКG0GК00000045 від 22.08.2007 року (а.с. 38-39).

25.04.2012 року відповідач ОСОБА_2 довіреністю уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» на продажу квартири, яку придбав за кредитні кошти (а.с. 36).

Відповідно до платіжного доручення від 30.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» одержав від реалізації квартири 158 000 грн., і меморіальними ордерами від 30.04.2014 року вказані кошти перевівши в іноземну валюту - долари США в сумі 13 849,82 доларів США були направлені на погашення заборгованості, з них 11 648,74 доларів США - погашення пені, та 2201,08 доларів США - погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту (а.с. 43,62,63). Вказані погашення також відображені в розрахунку заборгованості, який був наданий позивачем (а.с. 5-7).

Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справі від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК Українии при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 року №6-157цс16 висловив таку ж правову позицію щодо аналогічних спірних відносин, згідно якого виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що кредитний договір уклався 22.08.2007 року на строк до 22.08.2037 року, рішенням суду від 24.11.2008 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 заборгованість у зв'язку з невиконанням ним зобов'язань за кредитним договором, та банк міг отримати вказану суму тільки у 2014 році, коли реалізував нерухоме майно відповідача - квартиру, отримавши за це 158 000 грн..

Крім того, відповідачем та його представником не враховано, що після винесення судового рішення у 2008 році між сторони і надалі діяв кредитний договір, позаяк він не був розірваний між сторонами, в судовому порядку також не розривався, визнаний недійсним не був та відповідач ОСОБА_2 і надалі не сплачував за кредит, відсотки, комісії та пеню, у зв'язку з чим утворилася сума заборгованості. І тільки частина з цієї суми в рахунок погашення заборгованості була сплачена відповідачем шляхом реалізації квартири.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, підсумовуючи доводи позивача та заперечення відповідача і його представника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є підставними, оскільки порушення зобов'язання за кредитним договором сталося саме з вини боржника, який не виконував їх у відповідності до кредитного договору, тому вони підлягають задоволенню.

Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Враховуючи, що позивач просить стягнути суму заборгованості в іноземній валюті, тому заборгованість, слід стягнути в іноземній валюті - 50 489,20 доларів США.

При цьому, слід зазначити, що згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто на 09.12.2016 року офіційний курс гривні до долара США становила за 100 доларів США - 2577,2490 гривень.

Отже заборгованість в розмірі 50 489,20 доларів США на день ухвалення рішення - 09.12.2016 року становить 1 301 232,40 грн..

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справі від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,

рішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №МКG0GК00000045 від 22.08.2007 року у розмірі 50 489 (п'ятдесят тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) доларів 20 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 09.12.2016 року складає 1 301 232 (один мільйон триста одна тисяча двісті тридцять дві) гривні 40 копійок, з яких 26 142,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 20 004,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4342,50 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 18 835 (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять п'ять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гал Л. Л.