Справа № 275/466/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Руденка В.О.

при секретарі Довгаленко О. І.

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Житомирської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 06 серпня 2009 року.

У своїй заяві позивачка зазначила, що після смерті її матері ОСОБА_3 залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 4,47 га, що належала їй на підставі державного акта на право власності. Стверджувала, що з 2000 року вона постійно проживала разом зі своєю матірю за адресою вул. Р.Люксембург, 36, смт. Брусилів, Житомирської області до часу її смерті 06 серпня 2009 року і доглядала її, позаяк мати, з огляду на стан здоровя, не мала можливості самостійно пересуватися.

16 червня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу з приводу оформлення права на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування та отримала відмову нотаріуса в оформленні спадщині через пропущений строк прийняття спадщини. Про існування вищезазначеної земельної ділянки позивачка довідалась у 2015 році, але вважала себе такою, що прийняла спадщину.

Просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, тривалістю два місяці.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Додатково пояснила, що з 1977 року вона весь час проживає разом із своєю сімєю в місті Києві. До матері в смт. Брусилів приїжджала в гості. Коли в 2002 році мати захворіла і не в змозі була себе обходити, то вона приїхала до матері і весь час до її смерті доглядала її. Про наявність у власності земельної ділянки, мати їй нічого не розповідала. Про існування цієї ділянки вона довідалась у травні 2015 року, знайшовши серед документів матері державний акт, який матері був оформлений представниками орендаря землі. Тоді вже наступного місяця, у червні 2015 р. звернулась до нотаріуса.

Під час розгляду справи у суді, від відповідача Брусилівської селищної ради надійшла заява від 18.08.2015 р. №382 про визнання позову ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_2 на початку судового розгляду позов визнавала і підтримувала, пояснивши, що селищна рада жодним чином не заперечує проти оформлення права на спадщину за позивачкою. Пояснила, що селищна рада, яку вона представляє, неодноразово надавала довідки про те, що позивачка на момент смерті спадкодавця, проживала разом з нею. Проте з невідомих їй причин у цих довідках кожен раз були зазначені різні періоди. У подальшому висловилась проти задоволення позову з тієї підстави, що позивачці треба встановлювати факт

проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки не можна вважати її такою, що прийняла спадщину.

Дослідивши подані по справі докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 померла 06 серпня 2009 року в смт. Брусилів Житомирської області, що підтвержується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 124797.

Померла ОСОБА_3 була матір'ю позивачки ОСОБА_1, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та запису акту про розірвання шлюбу №103 від 16.07.1976 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії ІТП №381173.

За життя ОСОБА_3 їй на праві власності належала земельна ділянка площею 4,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з копії державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 023252 від 11 травня 2004 року.

Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 16 червня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку 4,47 га, у звязку з пропуском нею строку прийняття спадщини.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №40674948 від 16.06.2015 р. слідує, що інформація про спадкові справи за пошуковими даними «Коваленко Катерина Максимівна» відсутня.

Згідно виписки з особового рахунку №820 погосподарської книги №15 Брусилівської селищної ради за 2006-2010 роки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 була головою та єдиним мешканцем двору домогосподарства по вулиці Р.Люксембург, 36, смт. Брусилів, Житомирської області.

Згідно довідки Брусилівської селищної ради №1962 від 17.06.2015 року ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з нею з 2000 року по 06.08.2009 р. постійно проживала та здійснювала догляд ОСОБА_1

Згідно довідки Брусилівської селищної ради від 09.03.2010 р., ОСОБА_1 дійсно проживала з 01.01.2009 р. по 06.08.2009 р. (до дня смерті матері) в смт. Брусилів, вулиц Р.Люксембург, 36.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р. (надалі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…

Згідно ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Застосовуючи положення ст.8 Конвенції, Європейський суд з прав людини у п.50 свого рішення від 02.12.2010 р. у справі «Кривіцька та Кривітський проти України» (заява №30856/03) зазначив, що судам необхідно було встановити баланс між інтересами родини заявників… та фінансовими інтересами держави в одержанні максимального доходу від продажу квартири, набутої як майно померлої особи, у якої немає спадкоємців…

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до частин 1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен подати у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З огляду на пояснення позивачки в судовому засіданні, відомості погосподарського обліку Брусилівської селищної ради, суперечливі пояснення представника відповідача та суперечливі дані письмових довідок щодо періодів проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може вважатися такою, що прийняла спадщину, оскільки відсутні докази її постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Отже позивачка мала право звернутись до суду з даним позовом.

Законодавством не передбачено вичерпний перелік причин, які визнаються поважними для пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Тому, з огляду на майновий зміст правовідносин спадкування, зважаючи на відсутність іншого спадкового майна, окрім вищеозначеної земельної ділянки, суд вважає справедливим погодитись з тим, що позивачка природньо не мала обґрунтованого приводу звертатись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини раніше, ніж довідалась про існування спадкового майна. Суд вважає справедливим таке рішення ще й тому, що в даному випадку позивачка була і є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 Власними силами сумлінно дбала про свою матір до моменту її смерті, надавала їй допомогу і доглядала за нею. Суд враховує, що відмова у задоволенні позову, позбавить позивачку можливості отримати спадщину, тому, встановлюючи баланс між її інтересами та фінансовими інтересами держави в одержанні доходу від гіпотетичного отримання права на спадок, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., ст. 1223, 1268, 1272 ЦК України, ст. 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася 06.08.2009 року після смерті її матері ОСОБА_3 - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, з часу отримання копії рішення суду.

Суддя В. О. Руденко