Справа №173/106/16-ц
Провадження №2/173/215/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного уніве6рситету до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету з позовом стягнення матеріальної шкоди до відповідача ОСОБА_2, згідно якого просить стягнути з відповідача 4108.65 грн., на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди внаслідок невиконання трудових обов'язків посилаючись на наступне: відповідно до наказу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету від 1 липня 2014 року № 1527 ОСОБА_2 було призначено виконуючою обовязки директора ОСОБА_1 коледжу ДДАЕУ. В період роботи ОСОБА_2 на посаді виконуючої обовязки директора коледжу нею було допущено порушення ч.1, ч.2 п.79, п. 80 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року. Так внаслідок дій ОСОБА_2 не був зменшений встановлений річний обсяг навантаження викладача ОСОБА_3Б у зв'язку з перебуванням нею під час навчального року у відпустках, відрядженнях, внаслідок чого вказаному викладачу не була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 2566.45 грн., за фактично виконане нею педагогічне навантаження у 2013-2014 роках. Вказані факти підтверджуються двома рішеннями суду.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, неправомірність дій керівництва ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського аграрно-економічного університету щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3, заробітної плати у відповідності з п. 79, п.80 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року.

В порядку виконання рішення суду ОСОБА_3 було сплачено 2546 грн. 45 коп. не нараховану та невиплачену заробітну плату. 235.07 грн., інфляційні нарахування, 184.77 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати , 32.06 грн. 3% річних, 500 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди, 49.90 грн., витрати на проведення виконавчих дій. А також суму судового збору 243 грн., 60 коп.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року було скасовано в зв»язку з неправомірним стягненням 3% річних в сумі 32.06 грн., а справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2015 року з коледжу на користь ОСОБА_3, були стягнені інфляційні витрати в сумі 637.93 грн., компенсацію втрати частини доходів -985.58 грн.. та на відшкодування моральної шкоди 500 грн., та судовий збір в сумі 243 грн., 60 коп.

Таким чином загальна сума прямої дійсної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 коледжу ДДАЕУ внаслідок невиконання свої трудових обов'язків ОСОБА_2. склалдає: 235.07 грн., + 637.93грн., = 873. грн. інфляційні витрати; 184.77 грн + 985.58 грн = 1170.53 грн., компенсація за затримку заробітної плати ; 32.06 грн., 3% річних; 500 грн., + 500 грн.,=1000 грн., моральна шкода; 243.60грн., +121.80 грн., + 243.60 грн., = 609 грн., судовий збір; 22.5 грн., комісія банку; 49.90 грн.., витрати на проведення виконавчих дій; 351.84 грн., виконавчий збір. А всього 4108.65 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету 4108 грн. 65 коп. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. При цьому пояснив, що під час перебування ОСОБА_2 на посаді в.о. директора ОСОБА_1 коледжу нею було допущено порушення вимог ч.1, ч.2 п.79, п. 80 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року та не нараховано та виплачено ОСОБА_3М,. заробітну плату за фактично виконані годині. Зазначені обставини встановлені рішенням суду. В наслідок чого позивач сплатив ОСОБА_3 ненараховану та невплачену заробітну плату, інфляційні втрати , компенсацію за затримку виплати заробітної плати , відшкодував моральну шкоду, а також поніс інші витрати, а сааме сплатив судовий збір та виконавчий збір. ОСОБА_1 коледж не є юридичною особою та діє від імені Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, проте шкоду завдано саме коледжу. Оскільки ним було понесено витрати за рішенням суду.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували з тих підстав, що ОСОБА_1 коледж не є юридичною особою, а тому не має права звертатися до суду з позовом. Вини ОСОБА_2 у тому, що викладачу ОСОБА_4, не було нараховано та виплачену заробітну плату у відповідності до ч.1, ч.2 п.79, п. 80 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року немає. Так як корегування педагогічного навантаження повинно було бути здійснене ще попереднім керівництвом, яке відповідні накази не винесло. Крім того коли писалась касаційна скарга та переглядалось рішення, а також, коли воно не виконувалось в добровільному порядку вона вже не працювала в.о. директора коледжу, тому дані затрати також не можуть бути покладені на неї, так як це не її вина.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з наказом № 1527 від 1 липня 2014 року ОСОБА_2 призначено виконуючою обовязки директора ОСОБА_1 коледжу ДДАЕУ (а.с.7). В період з 1 по 5 вересня 2014 року ОСОБА_2 була відсторонена від посади в.о. директора ОСОБА_1 коледжу ДДАЕУ на підставі відповідних наказів в.о. директора Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету. На час розгляду справи у суді, а саме з 24 лютого 2016 року, ОСОБА_2 не працює у ОСОБА_1 коледжі ДДАЕУ.

21.10.2014 року викладачем ОСОБА_3, на ім'я в.о. директора коледжу ОСОБА_2, було подано заяву про видачу довідки про роботу та розмір заробітної плати за період з 01.09.2013 року по 01.10.2014 року.

06.11.2014 року викладачем ОСОБА_3, на ім'я в.о. директора коледжу ОСОБА_2, було подано заяву про роз'яснення причин невиплати заробітної плати за фактично виконане педагогічне навантаження у 2013-2014 роках відповідно до Інструкції № 102 від 15.04.1993 року.

25.11.2014 року було проведене спальне засідання зборів комітету профспілки працівників коледжу в ході якого головний бухгалтер ОСОБА_5. повідомила, що не має можливості нарахувати вказану заробітну плату ОСОБА_3. у зв'язку з відсутністю відповідних наказів керівництва, що підтверджують перевиконання педагогічного навантаження.

В.о. директора ОСОБА_2, повідомила про неможливість виплати заборгованості без відповідного перерахунку бухгалтеріє суми боргу викладачу ОСОБА_3, за 2013-2014 н.р., із-за відсутності необхідних коштів на спецрахунку коледжу.

Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року з університету на користь ОСОБА_3, стягнуто ненараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 2566 грн. 45 коп., інфляційні нарахування -235 грн. 07 коп., компенсацію за затримку виплати заробітної плати -184 грн. 77 коп., 3%- річних в сумі 32.06 грн., та моральну шкоду в сумі 500 грн., а також судовий збір на користь держави в сум і 243 грн., 60 коп.

Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.04.2015 року, рішення Верхньодніпровського районного суду від 27.01.2015 року по с праві № 173/2428/14-ц було залишене без змін.

Таким чином 06.04.2015 року рішення суду набрало чинності та підлягало виконанню. Але фактично виконане не було. В зв'язку з чим було пред'явлене до примусового виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

Відповідно до п. 5.3 Положення про ОСОБА_1 коледж ДДАЕУ затвердженого наказом в.о. ректора Дніпропетровського ДДАЕУ 28 лютого 2014 року безпосереднє керівництво діяльністю коледжу здійснює його директор. Пунктом 5.6. Положення визначено повноваження директора, а саме директора в межах наданих йому повноважень: видає накази і розпорядження, обовязкові для виконання всіма підрозділами та працівниками коледжу; є розпорядником коштів на розрахунковому, поточних та інших рахунках коледжу; визначає функціональні обовязки працівників коледжу та затверджує посадові інструкції; забезпечує охорону праці, дотримання законності і порядку в межах закладу. Відповідно до п. 5.7. Положення відповідальність за виконання покладених на коледж завдань, провадження освітньої діяльності, результати фінансово-господарської діяльності, стан будівель та іншого майна коледжу несе директор. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про вищу освіту» в редакції закону від 20 травня 2014 року, директор здійснює безпосереднє керівництво діяльністю навчального закладу коледжу, визначає функціональні обовязки працівників, дотримання законності і порядку в межах закладу, контролює дотримання штатно-фінансової дисципліни усіма підрозділами коледжу, відповідає за результати фінансово-господарської діяльності та збереження майна навчального закладу. Відповідно до п.п. 7,8 наказу Міністерства освіти і науки України від 1 червня 2013 року № 665 «Про затвердження кваліфікаційних характеристик професій (посад) педагогічних та науково-педагогічних працівників навчальних закладів» встановлено, що директор вищого навчального закладу здійснює згідно з чинним законодавством загальне керівництво навчальним закладом, розпоряджається майном, коштами навчального закладу в установленому порядку; відповідає за дотримання фінансової дисципліни, затверджує посадові (робочі) інструкції, відповідає за дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці, відповідає за своєчасний розгляд заяв, скарг, дотримання прав та гарантій працівників навчального закладу; дотримання фінансової і трудової дисципліни, у межах своїх повноважень раціонально використовує бюджетні кошти, а також кошти, що надходять з інших джерел фінансування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, те, що внаслідок винних протиправних дій ОСОБА_2 під час виконання нею обовязків директора коледжу, а саме не нарахування та невиплати заробітної плати за фактично виплачене навантаження в 2013-2014 н.р., що призвело до стягнення з позивача на користь ОСОБА_3, заборгованості по заробітній платі, а також компенсації в зв'язку з несвоєчасною її виплатою та відшкодування спричиненої моральної шкоди.

При цьому суд частково погод жується з доводами відповідачки про те, що видача наказу про корегування навантаження викладачеві ОСОБА_3, за 2013-2014 навчальний рік повинна бути здійснена ще попереднім керівництвом коледжу. Так як відповідача було при значено в.о. директора коледжу лише з 01.07.2014 року тобто після закінчення 2013-2014 навчального року. Але виходячи з того, що попереднім керівництвом ці дії не були вчинені і відповідач ОСОБА_3. виконала своє педагогічне навантаження без врахування часу перебування у відрядження та у відпустці та відрядженні, тобто фактично перевиконала, закріплене за нею педагогічне навантаження, тому відповідно до ч.1, ч.2 п.79, п. 80 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року мала право на нарахування та виплату заробітної плати за фактично виконане навантаження.

З даною вимогою викладач ОСОБА_3, зверталась до відповідача ОСОБА_6, яке в той час виконувала обов'язки директора коледжу, але остання не вчинила необхідних дій на відновлення порушених прав викладача ОСОБА_3, не видала необхідний наказ, який був би підставою для нарахування та виплати викладачу заробітної плати, виходячи із наданих їй повноважень, зазначених вище. Таким чином суд вбачає вину відповідача ОСОБА_6, у порушенні прав викладача ОСОБА_3, щодо не нарахування та невиплати викладачу ОСОБА_3, заробітної плати за фактично виконане навантаження. Відповідно посилання відповідача та представника відповідача на відсутність вини відповідача у спричиненні шкоди коледжу суд вважає безпідставними.

Даний факт підтверджується і поясненнями свідка ОСОБА_5Ф,. яка в судовому засіданні пояснила, що протягом 2012-2014 років вона працювала головним бухгалтером коледжу. До її обов'язків входило нарахування заробітної плати викладачам коледжу, в тому числі і ОСОБА_3 При цьому, якщо у викладача виникала «перечитка» годин то для нарахування заробітної плати за фактично виконані години повинен бути виданий наказ керівництвом коледжу. Даний наказ і є п підставою для нарахування та виплати заробітної плати у відповідності до ч.1, ч.2 п.79, п. 80 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року. Інструкцією не передбачено, чи такий наказ повинен видаватись в місяць, коли відбулось фактичне виконання педагогічного навантаження понад норми, чи в кінці навчального року. І в першому і в другому випадку видача такого наказу є правомірним та має наслідком нарахування заробітної плати викладачу в зв'язку з перевиконанням педагогічного навантаження. При відсутності такого наказу вона мала права нараховувати та виплачувати викладачеві ОСОБА_3, заробітну плату.

Таким чином суд вбачає вину відповідача у невжитті відповідачем всіх залежних від неї заходів для належного виконання обовязків як керівника коледжу та для запобігання заподіянню шкоди. При цьому відшкодування завданої шкоди в цьому випадку можливе незалежно від притягнення винної особи до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Також суд вважає необґрунтованим доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 коледж не є юридичною особою, а тому не може бути позивачем у справі з огляду на таке. Згідно з п. 1.3 Положення про ОСОБА_1 коледж ДДАЕУ, затвердженого в.о. ректора ДДАЕУ 27 березня 2015 року Коледж є вищим навчальним закладом, відокремленим структурним підрозділом Університету без права юридичної особи (а.с.33-34). І саме це Положення діяло на час ухвалення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року, яким різниця з заробітної плати та відшкодування моральної шкоди була стягнута на користь ОСОБА_3 саме з ОСОБА_1 коледжу ДДАЕУ. Судом встановлено, що грошові кошти на користь ОСОБА_3 було сплачено також саме ОСОБА_1 коледжем ДДАЕУ. Згідно з позовною заявою ОСОБА_1 коледж ДДАЕУ звернувся до суду в інтересах ДДАЕУ, оскільки позовна заява підписана директором коледжу ОСОБА_7, який згідно з довіреністю від 31 грудня 2015 року діє в інтересах ДДАЕУ (а.с.27). ці ж самі обставини підтверджуються заявою ректора ДДАЕУ від 19 травня 2016 року

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 коледж ДДАЕУ правомірно звернувся до суду, як відокремлений структурний підрозділ ДДАЕУ та в інтересах ДДАЕУ.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди.

Визначаючи суму відшкодуванню, суд з урахуванням всіх обставин справи вважає, що відшкодуванню підлягає спричинена шкода частково виходячи з наступних сум .

Так в період виконання відповідачем ОСОБА_2А,.обов'язків директора коледжу. відповідно до ухвалених судом рішень коледж поніс наступні затрати 235.07 грн.. інфляційні виплати, компенсацію в зв'язку з несвоєчасним нарахуванням та виплатою викладачу ОСОБА_3, заробітної плати - 184.77 грн., та 500 грн., на відшкодування моральної шкоди. А всього на суму - 919 грн. 84 коп. Дані суми стягненні з позивача за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року у справі за № 173/2428/14-ц. Всі ці сум и підлягали до виплати за час перебування відповідача в.о . директора коледжу

Посилання відповідача та представника відповідача на те, що дане рішення було скасоване Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ не можу бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з того, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.07.2015 року дане рішення було скасоване лише в зв'язку з неправомірним стягненням суми 3%-річних 32.06 грн., які суд не зараховує до розміру шкоди, що спричинена коледжу, та не стягує з відповідача. Крім того, при розгляді даної справи іншим складом суду, дані суми були підтверджені, та з позивача стягнено інфляційні витрати і компенсацію за невиплачену заробітну палату та моральну шкоду, але в більшому розмірі, в зв'язку із збільшенням періоду за який стягуються дані суми, тобто періоду існування порушення прав викладача ОСОБА_3 Але, так як з 09.02.2015 року відповідач ОСОБА_2, вже не була виконуюча обов'язки директора коледжу, суми на які збільшилась дана шкоди стягненню з неї не підлягають за відсутності її вини.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими і вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, в сумі 1033.24 грн. . (сума судового та виконавчого зборів), оскільки такі витрати не повязані безпосередньої з винними протиправними діями ОСОБА_2, а вони повязані із судовим розглядом справи та виконавчим провадженням, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати, а саме сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. суд приходить до висновку, що понесені судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі -1200 грн.

На основі ст. 22, 1166 ЦК України, керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області вул. Дидишко, 1 ) 919 грн. 84 коп. на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди

Стягнути із ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1200 грн.

У задоволенні позовних вимог - відмовити

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було змінене або скасоване.

Суддя Петрюк Т.М.