Провадження № 2/760/5792/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретаря - Слободянюк А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Страхової компанії "Українська страхова група" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «СК «УСГ» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, в обґрунтування якого вказав, що 19.01.2016 в м. Києві по вул. І. Франка, 5 з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mini Cooper R55», д.н.з. НОМЕР_1 , відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого він являється. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем, 23.01.2016 він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Для визначення вартості відновлювального ремонту 23.01.2016 він звернувся до ТОВ «ВіДі Автострада», яке є офіційним дилером Toyota в Україні. Згідно з офіційно отриманим рахунком №ВДиС-0002683 від 23.01.2016 станції технічного обслуговування ТОВ «ВіДі Автострада», який 25.01.2016 був наданий відповідачу, сума відновлювальних ремонтних робіт з урахуванням знижки склала 35 692, 68 грн. Листом від 02.03.2016 №03/1211 відповідач повідомив його, що разом з ТОВ «ВіДі Автострада» вони дійшли висновку, що вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 34 011, 90 грн. на підставі рахунку від 20.02.2016 №ВДиС-0006708, виключивши при цьому з вартості відновлювального ремонту вартість кронштейну номерного знаку в розмірі 1 407, 85 грн. без ПДВ. Підставою виключення вартості кронштейну номерного знаку з вартості відновлювального ремонту стало віднесення відповідачем цього пошкодження до пошкоджень, які не відносяться до ДТП від 19.01.2016.

В наступному відповідачем, виходячи з вартості відновлювального ремонту вказаної у рахунку від 20.02.2016 №ВДиС-0006708, здійснено на його користь виплату страхового відшкодування, застосувавши при цьому коефіцієнт фізичного зносу 37, 20% на підставі п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, у результаті страхове відшкодування з врахуванням франшизи склало 23 642, 18 грн.

Позивач вказує, що відповідачем безпідставно йому не доплачено суму страхового відшкодування.

В обґрунтування цього твердження зазначає, що посилання відповідача на пошкодження кронштейну номерного знаку не внаслідок ДТП є необґрунтованими, оскільки пошкодження зазначеної деталі було зафіксовано в акті огляду автомобіля уповноваженим представником відповідача, який проведений 23.01.2016. Крім того, вказує на неправомірність застосування відповідачем коефіцієнту фізичного зносу на підставі п. 7.39 Методики, оскільки вважає, що цей пункт враховується виключно в тому разі, якщо саме пошкоджені в результаті страхового випадку складові транспортного засобу раніше мали сліди попередніх ушкоджень, проведеного ремонту чи деформації, в той час як для обґрунтування застосування цього пункту Методики, відповідач послався на наявність деформації задніх правих дверей, яка виникла не в результаті ДТП, та відповідно не включалася до вартості відновлювального ремонту.

Позивач вважає, що оскільки на складових деталях автомобіля, які були пошкоджені в результаті ДТП і які підлягають заміні, не було виявлено будь-яких дефектів, пошкоджень чи минулого ремонту, та відповідно ці деталі мають лише природний (нормальний) споживчий знос, значення коефіцієнту фізичного зносу для них повинно дорівнювати нулю як для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років, що передбачено п. 7.38 Методики.

З цих підстав, позивач просить стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування у вигляді різниці між загальною сумою відновлювального ремонту 34 011, 90 грн. та сумою нарахованого страхового відшкодування 24 142, 18 грн., що фактично складає суму нарахованого відповідачем фізичного зносу - 9 869, 72 грн., а також вартість кронштейну номерного знаку (з урахуванням ПДВ) - 1 689, 42 грн., а загалом - 11 559, 14 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Обґрунтовуючи заперечення проти позову посилався на те, що відповідачем правомірно застосовано п. 7.39 Методики та вирахувано з розміру страхового відшкодування суму фізичного зносу, а також правомірно відмовлено позивачу у відшкодуванні вартості кронштейну номерного знаку, оскільки пошкодження цієї деталі не відносяться до ДТП.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст. 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, несе додаткову (субсидіарну) відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Згідно Закону України «Про страхування», цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов`язковому страхуванню.

Як визначено ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що 19.01.2016 в м. Києві по вул. І. Франка, 5 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , та автомобіля «Mini Cooper R55», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , який скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «УСГ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6645793.

Позивач звернувся до ПАТ «СК «УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування.

На підтвердження розміру завданої шкоди позивач надав відповідачу рахунком від 23.01.2016 №ВДиС-0002683 станції технічного обслуговування ТОВ «ВіДі Автострада» вартість відновлювального ремонтну склала 35 692, 68 грн.

Листом від 02.03.2016 року №03/1211 ПАТ «СК «УСГ» повідомило позивача, що за результатами розгляду його заяви прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 23 642, 18 грн.

Мотивуючи своє рішення відповідач вказав, що розглянувши наданий позивачем рахунок від 23.01.2016 №ВДиС-0002683 разом з ТОВ «ВіДі Автострада», вони дійшли висновку, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 34 011, 90 грн. по рахунку-фактурі від 20.02.2016 №ВДиС-0006708.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що при погодженні рахунку від 20.02.2016 №ВДиС-0006708 відповідачем виключено із деталей, які підлягають заміні вартість кронштейну номерного знаку.

Далі з листа від 02.03.2016 року №03/1211 вбачається, що при визначенні матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню за рахунок страхової виплати, відповідач зменшив вартість відновлювального ремонту, врахуваши коефіцієнт фізичного зносу складових, що підлягають заміні - 37,20%, визначивши таким чином матеріальний збиток у розмірі 24 142, 18 грн.

Остаточно визначаючи страхове відшкодування відповідач зменшив його на розмір франшизи - 500, 00 грн., в результаті нарахував суму до виплати 23 642, 18 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач стверджував, що пошкодження кронштейну номерного знаку відбулось внасідок ДТП, а коефіцієнт фізичного зносу застосований відповідачем неправомірно.

Суд вважає зазначені доводи позивача необгрунтованими з таких підстав.

Як зазначено судом вище, необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є настання страхового випадку.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Виходячи зі змісту ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, умовами покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди (майнової відповідальності) у цьому випадку є неправомірність дій заподіювача, наявність між ними і шкодою безпосереднього причинного зв`язку, а також вина зазначеної особи.

Таким чином, з огляду на зазначені вище положення закону, на підставі договору страхування страховик відшкодовує в межах страхової суми матеріальну шкоду, яка завдана особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором, у тому разі, коли між шкодою та діями цієї особи наявний безпосередній причинний зв`язок.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем на підтвердження заперечень надано суду акти огляду автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_2 , від 19.01.2016 та від 26.01.2016.

Аналізу змісту цих актів показує, що пошкодження кронштейну номерного знаку в ході проведення огляду не зафіксовані.

Акти огляду від 19.01.2016 та від 26.01.2016 підписані позивачем без жодних застережень з його боку.

Суд, таким чином, приходить до висновку, що зазначені вище докази спростовують твердження позивача про те, що пошкодження кронштейну номерного знаку отримане внаслідок дорожньо-транспортної приходи від 19.01.2016.

Отже, з вищевикладеного слідує, що відповідач правомірно відмовив відповідачу у відшкодуванні витрат пов`язаних з відновленням кронштейну номерного знаку, оскільки не доведено, що між цими пошкодженнями та діями винуватця ДТП наявний безпосередній причинний зв`язок.

Надаючи оцінку доводам позивача про неправомірність застосування відповідачем коефіцієнту фізичного зносу, суд враховує, що відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, за змістом зазначеної норми закону знос, який враховується при відшкодуванні витрат пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховується у порядку, встановленому законодавством.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159).

Пунктами 7.36-7.39 Методики серед іншого передбачено, що ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою Ссз = Цс * (1-Е з), де Е з - коефіцієнт фізичного зносу. Значення зазначеного коефіцієнту приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Винятком стосовно використання зазначених вимог є, в тому числі, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Наявність деформації задніх правих дверей, яка не пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою, позивачем не заперечується.

Суд вважає, що за цих обставин позивач правомірно застосував п. 7.39 Методики, яка встановлює винятки, у яких п. 7.38 Методики щодо прийняття коефіцієнту фізичного зносу, таким що дорівнює нулю, не застосовується, оскільки наявність зазначених вище пошкоджень за змістом п. 7.39 Методики, застосування п. 7.38 виключає.

Твердження позивача з цього приводу про те, що встановлене п. 7.39 Методики виключення допускається лише у тому разі, якщо саме пошкоджені в результаті страхового випадку складові транспортного засобу раніше мали сліди попередніх ушкоджень, проведеного ремонту чи деформації, суд визнає такими, що не грунтуються на зазначених положеннях Методики.

Суд, таким чином, приходить до висновку, що відповідач, визначаючи розмір страхового відшкодування, правомірно застосував коефіцієнт фізичного зносу, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача частини страхового відшкодування, що складає суму на яку його зменшено у зв`язку із застосуванням цього коефіцієнту визнаються судом необґрунтованими.

З огляду на наведені висновки, підстав для задоволення позову суд не знаходить.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Страхової компанії "Українська страхова група" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя