АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Кабанченко О.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Шиленка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про припинення договору поруки,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «БМ Банк» про припинення договору поруки № 74/061006 від 06.10.2006, укладений між сторонами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2016 позов задоволено. Визнано припиненим з 05.07.2008 договір поруки від 06.10.2006, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «БМ БАНК», що є правонаступником ТОВ «БМ Банк», за яким ОСОБА_4 поручилась за зобов'язаннями ОСОБА_5 перед ПАТ «БМ БАНК», що є правонаступником ТОВ «БМ Банк», за кредитним договором № 74/061006 від 06.10.2006.Стягнути з ПАТ «БМ БАНК» на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «БМ БАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно з'ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи, порушено й неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позичальник погодився з підвищеною відсотковою ставкою за кредитним договором, а поручитель був повідомлений про таке підвищення, що свідчить про надання ним мовчазної згоди на зміну процентної ставки. Зазначив, що поручитель поручився як за існуючі на момент укладення кредитного договору зобов'язання позичальника перед Банком, так і за ті, що можуть виникнути в майбутньому. Вказав, що спливли строки позовної давності.

Справа № 761/16780/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11476/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявний факт одностороннього збільшення процентної ставки по кредитному договору з порушенням умов п. 2.1 договору поруки.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2006 між ТОВ «БМ Банк» (правонаступник ПАТ «БМ БАНК») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 74/061006, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 75 000,00 доларів США строком до 05.10.2021, на умовах сплати за користування кредитом 13% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 06.10.2016 між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 74/061006, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно із позичальником в повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором (а. с. 5). 23.10.2008 ПАТ «БМ Банк» скориставшись своїм правом визначеним п. 7.1.2 Кредитного договору направив ОСОБА_5 - позичальнику повідомлення про підвищення процентної ставки до 14% процентів річних починаючи з 13.11.2008 (а. с. 6), яке остання отримала 05.11.2008 відповідно до поштового зворотнього повідомлення (а. с. 30). Пунктом 7.1.2 кредитного договору встановлено, що при зміні облікової ставки Національного банку України, індексу інфляції, тарифної політики Банку чи кон'юнктури ринку, попити на кредитні ресурси переглянути встановлену п. 1.1 процентну ставку за користування кредитом, про що повідомити Позичальника в письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки шляхом надсилання повідомлення рекомендованим листом. Згідно з п.11 договору поруки № 74/061006 від 06.10.2006, всі зміни та доповнення до цього Договору вносяться в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками Сторін. При цьому, в договорі поруки не узгоджено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Позивач вважає, що Банк без повідомлення та надання згоди поручителя збільшив розмір процентної ставки за кредитним договором, збільшивши обсяг її відповідальності, а тому вважає, що порука припинилася на підставі ст. 559 ЦК України.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що поручитель може ставити перед судом питання щодо визнання договору поруки припиненим у разі реальної зміни Банком обсягу зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього.

Матеріали справи свідчать, що Банком 05.11.2008 було збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 13,0% річних до 14,0% річних.

Разом з тим, відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що поручитель був повідомлений та надав свою згоду на збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором.

Виходячи з того, що позивачем доведено, а судом встановлено збільшення обсягу відповідальності поручителя у правовідносинах між ПАТ «БМ БАНК» та ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що правовідносини між ними можутьвважатись припиненими, а тому висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що поручитель поручився як за існуючі на момент укладення кредитного договору зобов'язання позичальника перед Банком, так і за ті, що можуть виникнути в майбутньомує необґрунтованими.

Поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спливли строки позовної давності звернення до суду з позовом не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів на підставі яких можливо зробити висновок, що про порушення свого права позивач дізнався в лютому 2009 року, як вказує відповідач.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть буди підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст. 559 ЦК України визначають підстави припинення поруки, а не припинення договору поруки, як це помилково зазначено в резолютивній частині рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що вказана помилка може бути вирішена шляхом виправлення описки, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: О.А. Кабанченко

Т.А.Семенюк