Справа № 305/2324/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Готри Т.Ю., Ігнатюка Б.Ю.

при секретарі - Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ „Кредитні ініціативи" на рішення Рахівського районного суду від 28 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про визнання іпотеки такою, що припинена,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про визнання іпотеки такою, що припинена.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 21.02.2008 між нею та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «АКПІБ») було укладено Кредитний договір № 239, за умовами якого позивачка отримала кредит у сумі 10 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 20.02.2018, та зобов'язувалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, установлених цим договором.

21.02.2008 з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «АКПІБ» і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 239, предметом іпотеки згідно якого є належний позивачці на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 загальною площею 46,84 кв. м.

17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник ЗАТ «АКПІБ») було укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права та вимоги за кредитним договором.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.03.2015 у справі № З05/3299/14-ц, яке набуло законної сили, з позивачки стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по кредитному договору станом на 01.10.2014 у загальному розмірі 30 258,83 грн., з яких: за кредитом - 29 958,68 грн. (1 977,15 доларів США), за відсотками - 310,15 грн. (19,44 доларів США). Зазначене рішення суду ОСОБА_1 виконано, і на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» нею повністю сплачено присуджену судом заборгованість по кредитному договору. Оскільки зобов`язання за кредитним договором було виконано, позивачка звернулася до відповідача з проханням вчинити дії із зняття заборони відчуження предмета іпотеки у зв'язку з виконанням кредитних зобов'язань. Проте листом за вих. № 201115/3 від 20.11.2015 відповідач відмовився звернутися до нотаріуса із заявою про зняття обтяження майна іпотекою.

Вважаючи свої зобов'язання перед ТОВ „Кредитні ініціативи" припиненими, позивач просила визнати іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 46,84 кв. м., яка виникла на підставі іпотечного договору № 239 від 21.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., запис в реєстрі № 905 від 21.02.2008 р., такою, що припинена, а також просила скасувати заборону відчуження вказаного житлового будинку, зареєстровану у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С.

Рішенням Рахівського районного суду від 28 квітня 2016 року позов задоволено, а також стягнуто з ТОВ "Кредитні ініціативи" в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 487,20 гривень судового збору.

На таке рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій ставиться вимога про скасування рішення суду першої інстанції як такого, що увалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалення нового рішення. Апелянт зазначає, що на даний час за ОСОБА_1 ще рахується заборгованість по кредитному договору, оскільки коштів, внесених на виконання рішення Рахівського районного суду від 30.03.2015, не вистачило на покриття боргу на момент здійснення операції - ОСОБА_1 оплатила борг в гривневій валюті, а кредит отримувала в доларах США, тому банком враховувався курс долара США на день здійснення операції по погашенню заборгованості. Банк просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки іпотеку не можна вважати припиненою.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суду залишити без змін, а також надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та її представника.

Заслухавши позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором № 239 від 21 лютого 2008, що існували між ОСОБА_1 та ТОВ "Кредитні ініціативи", яке за Договором про відступлення права вимоги набуло усі права та вимоги за кредитним договором, припинені сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, унаслідок чого припинено й договір іпотеки, укладений на забезпечення кредитного договору.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.02.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «АКПІБ») було укладено кредитний договір № 239, за умовами якого позивачка отримала кредит у сумі 10 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 20.02.2018, та зобов'язувалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, установлених цим договором. На забезпечення цього договору між сторонами того ж дня було укладено іпотечний договір № 239, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 загальною площею 46,84 кв. м. (а.с.6-8).

17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник ЗАТ «АКПІБ») укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права та вимоги за кредитним договором № 239.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 грошових зобов'язань у неї виникла заборгованість, у зв'язку з чим рішенням Рахівського районного суду від 30.03.2015 у справі № З05/3299/14-ц, яке набрало законної сили, з позивачки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі станом на 01.10.2014 у загальному розмірі 30 258,83 грн., з яких: за кредитом - 29 958,68 грн. (1 977,15 доларів США), за відсотками - 310,15 грн. (19,44 доларів США).

Зазначене рішення суду ОСОБА_1 в добровільному порядку виконано, і на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» нею повністю сплачено присуджену судом заборгованість по кредитному договору (а.с. 12).

Оскільки зобов`язання за кредитним договором було виконано, позивачка звернулася до відповідача з проханням вчинити дії із зняття заборони відчуження предмета іпотеки у зв'язку з виконанням кредитних зобов'язань (а.с.13). Проте листом за вих. № 201115/3 від 20.11.2015 відповідач відмовився вчинити такі дії посилаючись на наявність заборгованості у ОСОБА_1, причому сума такої заборгованості вказана не була (а.с.14).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду, або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов'язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку", частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконання рішення суду про стягнення коштів.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв'язку із цим основного зобов'язання, іпотека припиняється.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України у від 06.07.2016 по справі № 6-118цс16.

Після виконання ОСОБА_1 рішення Рахівського районного суду від 30.03.2015 та сплати нею визначеної рішенням суду заборгованості, ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомляло ОСОБА_1 про наявність у неї будь-якої заборгованості, до суду із відповідним позовом не зверталось, не повідомило суму заборгованості у листі від 20.11.2015 за вих. № 201115/3, яким відповідач відмовився вчинити дії із зняття заборони відчуження предмету іпотеки. Не було надано розрахунку заборгованості і під час розгляду даної справи судом першої інстанції. ТОВ «Кредитні ініціативи» було пред'явлено позов про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у гривні, у рішенні суду від 30.03.2015 було зазначено конкретні суми, які підлягали стягненню у рахунок погашення заборгованості за кредитом та за відсотками, а отже заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту - немає. Посилання відповідача на зарахування ним сплаченої на виконання рішення суду заборгованості з врахуванням курсової різниці є необґрунтованим.

Таким чином суд першої інстанції вірно виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором № 239 від 21.02.2008 припинені сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, унаслідок чого припинено й іпотеку, укладену на забезпечення кредитного договору.

Оскільки іпотека припинена, немає підстав і для продовження існування заборони відчуження предмету іпотеки - належного ОСОБА_1 житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 46,84 кв. м., яка була зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ „Кредитні ініціативи" - відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: