АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1, від якого вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею.

Посилаючись на те, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на утримання дитини, просила з урахуванням уточнень, стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із дня подачі позову до суду й до повноліття дитини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2016 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.03.2016 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу по аліментам за один місяць.

Справа №753/6058/565/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12318/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку, що неповнолітній син ОСОБА_3 знаходиться на утриманні позивачки та, що він добровільно не надає допомоги на утримання дитини.

Вказував на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 126, ст.ст. 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 182 СК України суд не об'єднав в одне провадження однорідні позовні вимоги та не урахував наявність у нього, як платника аліментів, інших дітей, що призвело до неправильного вирішення спору в частині визначення розмірі аліментів.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак є спільна дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі ј частини від усіх доходів, суд першої інстанції виходив з того, що дитина знаходяться на утриманні позивачки, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, при цьому відповідач має постійний заробіток, та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, що є достатнім і можливим, як для стягувача, так і отримувача аліментів.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

З матеріалів справи убачається, що сторони проживають окремо, їх неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має постійний заробіток.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надає матеріальну допомогу дитині у натуральній формі (продукти харчування, одяг, кишенькові гроші, тощо) не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на дитину у розмірі ј частини з усіх доходів, суд урахував матеріальне становище платника аліментів, його стан здоров'я, а також те, що він не має інших аліментних зобов'язань (доказів на підтвердження сплати аліментів на дітей не надав), а тому може сплачувати аліменти у такому розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення вимог ч. 1 ст. 126 ЦПК України не об'єднав в одне провадження однорідні позовні вимоги, що призвело до неправильного вирішення спору є безпідставними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з клопотання про об'єднання в одне провадження позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду має право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовами різних позивачів до одного й того само відповідача.

Таким чином об'єднання в одне провадження кількох однорідних вимог за позовами різних позивачів до одного й того самого відповідача є правом суду, а не його обов'язком. До того ж, як убачається з матеріалів справи, провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей було відкрито у червні 2016 р., а з клопотанням про обЧєднання провадження у справі, відповідач звернувся 11 липня 2016 р., коли фактично судом було закінчено зЧясування обставин у справі.

Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду з вимогами про зміну розміру аліментів.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2016 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: