Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання договорів невиконаними, стягнення пені та зобов'язання виконати комплекс робіт, за касаційною скаргою державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнати невиконаними договори від 30 липня 2010 року № 0069та 06 січня 2011 року № 12-50-09-0441, стягнути з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру») пеню за затримку у виконанні робіт у розмірі 63 603 грн 60 коп., зобов'язати відповідача виконати комплекс попередніх робіт для виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, відповідно до вимог законодавства України на час закінчення робіт.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 28 грудня 2009 року № 350/53 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» 30 липня 2010 року він уклав договір з ДП «Центр державного земельного кадастру» про проведення комплексу попередніх робіт для виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану за вказаною вище адресою, 06 січня 2011 року - договір на проведення топографо-геодезичних робіт по встановленню в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки. Незважаючи на отримання повної оплати за виконання робіт, відповідач ці роботи не виконав, чим порушив його (позивача) права як споживача.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити на підставі ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені й зобов'язання виконати комплекс робіт скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_3 пеню за затримку у виконанні робіт в сумі 1 705 грн 21 коп.; зобов'язано ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» виконати комплекс попередніх робіт для виготовлення технічної документації та технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Днівпропетровську відповідно до вимог законодавства України та вимог договорів від 30 липня 2010 року № 361/11/0069 та 06 січня 2011 року №12-50-09-0441 на час закінчення робіт. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Центр державного земельного кадастру» посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального правапросить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 28 грудня 2009 року № 350/53 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» було надано дозвіл Управлінню Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, громадянам м. Дніпропетровська , у тому числі й ОСОБА_3

У подальшому 30 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ДП «Центр державного земельного кадастру» було укладено договір на проведення комплексу попередніх робіт для виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, а 06 січня 2011 року між сторонами укладено договір на проведення топографо-геодезичних робіт зі встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки.

Згідно із п. 5.1 договору від 30 липня 2010 року передача робіт підтверджується актом приймання-здачі виконаних робіт, що підписується сторонами договору. Пунктом 5.2 вказаного вище договору встановлено, що у разі мотивованої відмови замовника від підписання акта приймання-здачі виконаних робіт сторони у п'ятиденний строк укладають двосторонній акт із зазначенням обсягу необхідного доопрацювання.

Відповідно до п. 3.3 договору від 06 січня 2011 року роботи вважаються виконаними в день підписання акта приймання-здачі. Згідно із п. 3.4 цього договору у разі мотивованої відмови замовника від підписання акта приймання-здачі виконаних робіт сторони у п'ятиденний строк укладають двосторонній акт із зазначення обсягу необхідного доопрацювання.

На виконання умов договорів позивач сплатив повну вартість робіт (а. с. 9, 10).

Сторони підписали акт приймання-здачі від 17 грудня 2010 року про виконання умов договору від 30 липня 2010 року, в якому зазначено, що виконана робота відповідає умовам договору і оформлена відповідним чином (а. с. 51).

Сторони також підписали акт приймання-здачі від 15 червня 2011 року про виконання умов договору від 06 січня 2011 року, в якому зазначено, що роботи виконані у повному обсязі та оформлені згідно чинного законодавства (а. с. 52).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за вказаними вище договорами були виконані належним чином, оскільки акти приймання-здачі виконаних робіт підписані без зауважень, між сторонами не укладався акт про доопрацювання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені та зобов'язання виконати комплекс робіт і ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що договори від 30 липня 2010 року та 06 січня 2011 року, укладені між ОСОБА_3 та ДП «Центр державного земельного кадастру», не припинені та діють на даний час, проте відповідач відмовляється виконувати їх.

Однак вищезазначений висновок суду апеляційної інстанції суперечить нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов п. 5.1 договору від 30 липня 2010 року та п. 3.5 договору від 06 січня 2011 року роботи за цими договорами вважаються виконаними в день підписання актів приймання-здачі.

Заперечуючи проти позову, ДП «Центр державного земельного кадастру» зазначало, що роботи за спірними договорами були виконанні, а їх результати передані позивачу як замовнику, що підтверджується актами приймання-здачі робіт від 17 грудня 2010 року та 15 червня 2011 року, які надані суду, і в яких зазначено, що виконана робота відповідає вимогам договору та оформлена відповідним чином.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З наведеного вбачається, що саме акти, підписані обома сторонами, є доказом виконання та передачі робіт за договорами від 30 липня 2010 року та від 06 січня 2011 року. Вказані договори припинили свою дію.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув.

Листування між сторонами, на яке послався суд апеляційної інстанції, а саме: листи ДП «Центр державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія від 05 грудня 2011 року, від 30 листопада 2012 року та від 13 червня 2013 року, відбулося поза межами дії вказаних вище договорів і не може свідчити про наявність невиконаних зобов'язань з боку відповідача.

З матеріалів справи також вбачається, що предметом укладеного між сторонами договору від 30 липня 2010 року було виконання комплексу попередніх (підготовчих) робіт для виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Комплекс попередніх (підготовчих) робіт включав в себе лише вивчення та аналіз документів, отриманих від замовника, на предмет можливості виконання робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою в подальшому за окремим договором.

За цим договором відповідач не брав на себе обов'язки щодо виготовлення будь-якої технічної документації із землеустрою.

Договором на проведення топографо-геодезичних робіт по встановленню в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 06 січня 2011 року передбачалось проведення топографо-геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі на місцевості згідно з земельним законодавством, а не виготовлення будь-якої технічної документації.

Суд апеляційної інстанції, зобов'язуючи ДП «Центр державного земельного кадастру» виконати комплекс попередніх робіт для виготовлення технічної документації та технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1, не звернув увагу на той факт, що ні договором від 30 липня 2010 року, ні договором на проведення топографо-геодезичних робіт по встановленню в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 06 січня 2011 року не було передбачено виготовлення будь-якої технічної документації із землеустрою на земельну ділянку за вказаною вище адресою.

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, установивши, що зобов'язання за вказаними вище договорами були виконані належним чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик