Справа № 236/1594/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Плаксіної О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман Донецької області у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування, суд,

В С Т А Н О В И В :

30.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 15.06.2000 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області по вул. Мира (колишня вул. Радянська), 11, який належав ОСОБА_3 згідно з даними погосподарської книги Криволуцької сільської ради; земельні ділянки площею 0,18 га та 0,0650 га, розташовані за вказаною адресою, які належали останньому на підставі державного акту на право власності на землю.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємицею його майна залишилася його дружина ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадкове майно, проживала у вказаному будинку, займалася господарством, утримувала домашніх тварин, але не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_4 померла 20.01.2009 року.

Після її смерті залишилося два спадкоємця по закону: син ОСОБА_1 (позивач) та дочка ОСОБА_2 (відповідач). Вони отримали 19.04.2016 року свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельних ділянок, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок позивачу державним нотаріусом третьої Краматорської державної нотаріальної контори було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в в с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Лиманського (Краснолиманського) району Донецької області по вул. Мира (колишня вул. Радянська), 11.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 за життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, тому він позбавлений можливості іншим шляхом, крім визнання в судовому порядку права власності на спадщину, захистити свої законні права і інтереси.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташований в с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області по вул. Мира (колишня вул. Радянська), 11.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він та відповідач є спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_4, дійшли згоди про розподіл спадкового майна. Вони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Щодо отримання свідоцтв про право власності на будинок, їм було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на ім'я померлої на зазначений будинок. Кожний з них звернувся до Краснолиманського міського суду з позовом про визнання права власності на відповідну частину спадкового майна. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Надала пояснення аналогічні поясненням позивача.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 суду показали (кожна окремо), що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок, що розташований в с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області по вул. Мира (колишня вул. Радянська), 11, в 1958 році. Позивач та відповідач по справі цє їх рідні діти, які разом з батьками проживали у вказаному будинку. Після смерті в 2000 році ОСОБА_3, проживати в будинку залишилася ОСОБА_4, яка померла в 2009 році.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЖ №259923 батьками ОСОБА_1 є : батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4 (а.с.71).

Згідно з даними погосподарських книг Криволуцької сільської ради за період з 1961 року по 2000 роки за ОСОБА_3 було зареєстровано домогосподарство по вул. Радянська №11 в селі Іллічівка Краснолиманського району Донецької області за особовим рахунком 0319-5 (а.с.18-19).

В даному будинку ОСОБА_3 був зареєстрований з 1997 року по 15.06.2000 року, що підтверджується довідкою Лиманської міської ради від 08.6.2016 року (а.с.17).

На підставі рішення виконавчого комітету Криволуцької сільської ради №60 від 30.09.1996 року та №46 від 20.09.1999 року ОСОБА_3 була передана в безоплатну приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,18 га та земельна ділянка для ведення особистого господарства площею 0,0650 га (а.с. 47).

ОСОБА_3 помер 15.06.2000 року в с. Іллічівка м. Красний Лиман Донецької області, свідоцтво про смерть серії І-НО №440945 (а.с 68).

ОСОБА_4, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, що підтверджується актом Краснолиманської міської ради від 09.06.2016 року (а.с 15) та поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, фактично спадщину прийняла, продовжувала проживати у вказаному будинку, займатися господарством.

ОСОБА_4 померла 20.01.2009 року, свідоцтво про смерть серії І-НО №367708 (а.с 69).

Позивач після смерті матері звернувся до третьої Краматорської державної нотаріальної контори та 19.04.2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину по закону після померлої ОСОБА_4, яке складається з ? частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,18 га та ? частини земельної ділянки для ведення особистого господарства площею 0,0650 га, що знаходяться на території с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області по вул. Мира (колишня вул. Радянська), 11 (а.с.56-67).

Постановою державного нотаріуса третьої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 21.04.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №11 по вул. Мира (колишня вул. Радянська) в с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області після померлої ОСОБА_4 позивачу відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на ім'я померлої на зазначений будинок (а.с. 16).

Згідно даних Звіту про оцінку нерухомого майна №126-129/02 від 13.06.2016 року, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська, на житловий будинок №11 по вул. Мира (колишня вул. Радянська) в с. Озерне (колишне с. Іллічівка) Краснолиманського району Донецької області станом на 13.06.2016 року домоволодіння складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 44,5 кв. м, та господарських будівель та споруд: сарай - Б, льох - В, душ - Г, сарай - Д, сарай - Е, літня кухня - З, вбиральня Ж (а.с. 20-36). Зазначений рік побудови будинку 1958 рік (а.с.27).

Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи доходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до інформації, що її надано Лиманською міською радою будинок 11 по вул. Радянська в селі Іллічівка Краснолиманського району Донецької області зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 в погосподарській книзі за особовим рахунком 0319-5 (а.с.18-19).

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги ОСОБА_3 своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» були прийняті Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об'єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках.

Відповідно до п. 4.1. зазначених Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 09 грудня 1986 року № 121.

На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно» прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 09 грудня 1986 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 грудня 1986 року за № 399/2839.

Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв'язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).

Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Спірний житловий будинок був збудований ОСОБА_3 в 1958 році, що підтверджується даними по господарської книги та технічної документації виготовленої БТІ, показами свідків.

На момент будівництва будинку батько позивача ОСОБА_3 перебував у шлюбі з матір'ю позивача ОСОБА_4 Таким чином, побудований житловий будинок був їхньою спільною сумісною власністю.

Після смерті 15.06.2000 року ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР прийняла спадок, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, але не оформила своїх прав. ОСОБА_4 померла 20.01.2009 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає, що Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування слід задовольнити.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року №984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто ОСОБА_8 Донецької області перейменовано на місто Лиман, село Іллічівка Криволуцької сільської ради Краснолиманського району на село Озерне з 18 лютого 2016 року. Відповідно до рішенн Криволуцької сільської ради №6/41-518 від 22.10.2015 року вулиці Радянська перейменована на вулицю Миру.

Позивач ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не заявляв вимогу про компенсацію за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку А-1, площею 44,5 кв. м, з відповідною частиною господарських будівель: сарай - Б, льох - В, душ - Г, сарай - Д, сарай - Е, літня кухня - З, вбиральня Ж, які розташовані за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Озерне (Іллічівка), вул. Мира (Радянська), 11, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 20.01.2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 22 липня 2016 року.

Суддя