Справа №581/259/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сізов Д. В.
Номер провадження 22-ц/788/1360/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець», третя особа - відділ Держгеокадастру у Липоводолинському районі Сумської області,

про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 оскаржив зазначене рішення та, посилаючись на незаконність рішення, неповне з'ясування обставин у справі, порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

При цьому вказує, що судом не з'ясовано чи складалися відповідачем акти при розрахунках з позивачем продукцією, чи виплачувалась орендна плата з урахуванням індексу інфляції. Також судом не витребувано оригінали бухгалтерських документів, які підтверджують нарахування і виплату орендної плати та взято до уваги докази, які є неналежними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яки підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника відповідача адвоката Маківського В.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,314 га, що розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

15 січня 2007 року між Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Колядинець» (далі - СВК «Колядинець») та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач надав свою земельну ділянку відповідачу в оренду строком на 15 років.

Того ж дня сторони визначили межі земельної ділянки в натурі, а 27 квітня 2007 року договір оренди був зареєстрований і відбулося приймання-передача земельної ділянки.

Згідно з умовами п.п. 1, 9, 10-12 договору орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку орендодавця за плату, яка вноситься орендарем та розраховується в розмірі 1,5% від нормативної оцінки землі, що становить 475,65 грн. і яка вноситься один раз на рік до 1 листопада поточного року. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Крім того, передбачена можливість передачі продукції та надання послуг в рахунок орендної плати, що оформляється відповідними актами (п. 12 договору).

Сторонами договору також узгоджено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, і інших випадках передбачених законом (п. 13 договору).

Зміна умов договору оренди здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Матеріалами справи підтверджується нарахування і виплата ОСОБА_3 орендної плати як коштами, так і сільськогосподарською продукцією, зокрема зерном, борошном та олією. Так, з наданої відповідачем довідки вбачається, що в 2013-2015 роках нараховано орендної плати, виходячи з передбачених договором 1,5 % , по 1426 грн. 95 коп. щорічно, а виплачено у 2013 році - на суму 4310 грн., у 2014 році - 1910,39 грн., у 2015 році - 4310,78 грн.

Зазначені обставини позивачем не спростовані, як і не спростовані надані відповідачем у підтвердження своїх заперечень письмові докази, зокрема докази нарахування і виплати орендної плати за період 2013-2015 років як у грошовій, так і в натуральній формах.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді позивачем не наведено розрахунків орендної плати, яка, на його думку, повинна була йому виплачуватися.

Посилання ОСОБА_3 в позовній заяві на неможливість доведення факту виплати йому орендної плати не в повному обсязі є безпідставними.

Так, позивач погодився на умови договору оренди землі і підписав його, а відтак був обізнаний про нормативно-грошову оцінку його земельної ділянки і визначений договором відсоток, за яким розраховано орендну плату, а відтак про розмір цієї плати у грошовій формі заявник достовірно знав.

Посилаючись на завищену вартість отриманих зерна, борошна та олії у рахунок орендної плати, позивач не наводить ані ринкових цін на ці продукти за відповідні роки, ані різниці, на яку, як вважає заявник, завищена вартість продуктів.

Відтак, доводи про сплату орендної плати у неповному обсязі є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність нормативно-правового акту, який зобов'язує вносити зміни до умов договору оренди землі в частині розміру орендної плати.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

На момент укладення спірного договору - 15 січня 2007 року чинним був Указ Президента України від 02 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5 %, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Зазначені вимоги вказаного Указу відображені в умовах спірного договору оренди землі під час його укладення.

Поряд з цим, наступне підвищення мінімального розміру орендної плати на підставі Указу Президента України від 19 серпня 2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» не є підставою для внесення змін до умов договору без згоди на те його сторін, оскільки таких вимог не ставить ані вказаний нормативно-правовий акт, ані положення п. 13 договору оренди землі.

Як встановлено місцевим судом, позивач з пропозиціями про зміну розміру орендної плати до відповідача не звертався.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вказаних вимог процесуального закону позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження допущених відповідачем порушень умов договору, як і не доведено невідповідність положень договору вимогам закону, чим не доведено наявність підстав для задоволення позову і розірвання спірного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді