ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 30 березня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано грошові кошти у розмірі 224 000 доларів США зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном повернення 27 березня 2017 року.

У подальшому додатковими угодами до кредитного договору вносились зміни щодо погашення кредиту, визначених процентів тощо.

Боржник зобов'язання за кредитним договором не виконувала, тому 6 лютого 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на її адресу вимогу про усунення порушення щодо виконання умов кредитного договору та дострокове повернення кредитних коштів.

Оскільки відповідач належним чином умови кредитного договору не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, і вимогу про дострокове повернення процентів не виконала також, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року, позов задоволено та стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 919 356 грн81 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, незастосування апеляційним судом наслідків спливу позовної давності, та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним вином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначав, що частина кредиту погашена відповідачем після ухвалення заочного рішення та підлягає відрахуванню із суми заборгованості під час проведення виконавчих дій щодо виконання заочного рішення суду або шляхом проведення взаєморозрахунків між банком та боржником та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Судами встановлено, що 30 березня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано грошові кошти у розмірі 224 000 доларів США зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном повернення 27 березня 2017 року.

Додатковими угодами від 27 лютого 2009 року, 6 і 11 листопада 2009 року, 30 червня 2010 року, 2 грудня 2010 року, 10 листопада 2011 року та 20 вересня 2012 року сторони вносили зміни до умов кредитного договору.

Так, додатковою угодою № 8 від 20 вересня 2012 року сторони погодили, що кредитний ліміт за договором становить 1 604 393 грн47 коп. та складається із траншів: 1-й транш у розмірі 224 000 дол. США (основна заборгованість за траншем станом на 20 вересня 2012 року погашена повністю); 2-й транш - 254 810 грн зі сплатою 23,1% річних; 3-й транш - 1 349 583 грн47 коп. зі сплатою 17% річних. Визначено пільгову процентну ставку за користування кредитними коштами у період пільгового періоду у розмірі 14% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості за 2-им траншем заборгованість станом на 3 лютого 2015 року становить 154 860 грн85 коп. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 145 759 грн43 коп., у тому числі простроченої у розмірі 9 168 грн54 коп., пені за порушення строку погашення тіла кредиту за період з 3 лютого 2014 року по 2 лютого 2015 року у розмірі 1 489 грн26 коп., нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 6 381 грн86 коп. у тому числі простроченої суми відсотків у розмірі 5 736 грн12 коп., пені нарахованої за період з 3 лютого 2014 року по 2 лютого 2015 року за порушення строку погашення відсотків у розмірі 1 230 грн30 коп.

Згідно із розрахунком заборгованості за 3-ім траншем заборгованість станом на 3 лютого 2015 року становить 764 495 грн96 коп., та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 730 046 грн97 коп., у тому числі простроченої заборгованості у розмірі 57 678 грн10 коп., пені за порушення строку погашення тіла кредиту за період з 3 лютого 2014 року по 2 лютого 2015 року у розмірі 7 403 грн63 коп., нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 005 грн49 коп. у тому числі простроченої суми відсотків у розмірі 21 592 грн27 коп., пені нарахованої за період з 3 лютого 2014 року по 2 лютого 2015 року за порушення строку погашення відсотків у розмірі 3 039 грн86 коп.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статі 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, то суд апеляційної інстанції не мав підстав розглядати заяву про застосування цієї норми, тому доводи касаційної скарги щодо незастосування апеляційним судом наслідків спливу позовної давності безпідставні.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіО.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко