Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про зобов'язання зробити перерахунок заробітної плати та стягнення сум заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (далі - ДП «Завод «Електроважмаш») від 15 серпня 2011 року № 921-к його прийнято на посаду майстра стрижневої дільниці в цех № 111. 25 березня 2013 року за наказом відповідача від № 388-к його звільнено із займаної посади. Рішенням Московського районного суду м. Харкова 19 вересня 2013 року його поновлено на попередній посаді. Відповідно до наказу відповідача від 17 листопада 2014 року № 1634-к скасовано наказ від 25 березня 2013 року № 388-к про звільнення позивача, поновлено його на посаді майстра цеху № 111 із 26 березня 2013 року та допущено до виконання обов'язків із 19 листопада 2014 року. Зазначив, що в наказі не надано вказівок головному бухгалтеру ДП «Завод «Електроважмаш» про оплату вимушеного прогулу, що призвело до завдання йому майнової шкоди. Таким чином, відповідачем не сплачено належну суму заробітної плати за листопад 2014 року, не нараховано йому за розрахунковим листком доплату 8 % за шкідливі умови праці. У жовтні 2014 року йому сплачено відповідачем за банківським платіжним дорученням № 12382 на його особистий рахунок як заробітну плату грошову суму в розмірі 19 565 грн 40 коп., яку відповідач, на його думку, повинен був використати для обчислення середнього заробітку за жовтень 2014 року та застосувати при нарахуванні заробітної плати за листопад та грудень 2014 року, або використати посадовий оклад у розмірі 3 410 грн із надбавкою 8 % за шкідливі умови праці. Вважає, що відповідач навмисно і незаконно скористався сумнівним медичним висновком, щоб відсторонити його від роботи майстра стрижневої дільниці на шкідливому і небезпечному виробництві у цеху № 111; його відсторонили від роботи і не сплатили середній заробіток за час відсторонення за станом здоров'я, вказавши в наказі про здійснення оплати у розмірі 2/3 тарифної ставки, що порушує його права. Також зазначив, що відповідач навмисно не забезпечив йому належних умов праці, використовуючи незаконні засоби, почав тиснути на нього, погрожуючи новим звільненням, не дозволив працювати там, де інші хворі працюють, тобто має місце дискримінація його як працівника і людини. Відповідач незаконно не сплатив йому середній заробіток за січень 2015 року, оскільки у розрахунках використані виплати за листопад і грудень 2014 року без урахування п'ятниці як робочого дня. Також відповідач обмежив його робочий час, на підприємстві введено скорочений тиждень, його повинні були завчасно за два місяці повідомити про зміну умов праці, а вже потім вводити новий зменшений розмір оплати праці за його згодою. Вважає, що його незаконно позбавили пільг, ніякої компенсації не надали, його гроші вкрали. У січні 2015 року йому запропоновано нове місце роботи, не дивлячись на наданий ним незалежний медичний висновок про задовільний стан його здоров'я. Крім того, посадові особи відповідача у шахрайський спосіб примусили його написати заяву про переведення на нове місце роботи майстром в цех № 12 на нижчу оплату, таким чином, під впливом тяжкої втрати, смерті його матері і під загрозою звільнення він був змушений погодитися на переведення, але втрачати пільги і доплати він не бажав, на зменшення оплати згоди не надавав. На його думку, у відповідача була можливість і законний привід не зменшувати його заробітну плату, оскільки на новому місці роботи йому доручили крім своїх обов'язків, ще й обов'язки відсутнього начальника дільниці. Згідно зі штатним розкладом і покладеними обов'язками йому повинні були збільшити посадовий оклад, проте відповідач майже три місяці вимагав від нього виконання обов'язків начальника дільниці, ставка якого 3 765 - 4 140 грн, а в лютому, березні та квітні 2015 року вимагав кожного дня наднормово працювати. Таким чином, вважає, що відповідач тривалий час порушує його право на отримання грошової винагороди за його працю, не нараховує доплати, премії і не сплачує заробітну плату у повному обсязі, відносно нього порушується колективний договір.

Враховуючи вищезазначене, просив зобов'язати відповідача зробити перерахунки його заробітної плати з урахуванням середньої заробітної плати за жовтень 2014 року, за час незаконного відсторонення від роботи та переведення на іншу посаду за станом здоров'я, по місяцям: за листопад та грудень 2014 року; січень, лютий, березень та квітень 2015 року; зобов'язати відповідача зробити перерахунки його заробітної плати із доплатою за суміщення професії начальника дільниці та наднормово відпрацьований час, по місяцям: лютий, березень та квітень 2015 року; стягнути з відповідача на свою користь різницю в оплаті праці за розрахунками, враховуючи інфляційні втрати та 3 % річних, інші надбавки за наднормову працю, за його приблизними розрахунками у розмірі 10 тис. грн; стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн; стягнути на користь держави податки з різниці із заробітної плати за бухгалтерськими розрахунками із загальної суми приблизно в 20 тис. грн; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, а саме: ненадання доказів на підтвердження факту порушення трудових прав позивача та завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії майстру стрижневої дільниці цеху № 111 ОСОБА_4 протипоказано роботу в умовах шуму, у нічний час, роботу на висоті; строк - постійно. Вказаний висновок зроблено також і на підставі консультативного висновку спеціаліста ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої НАМ України» № 5728, у якому вказано попередній діагноз «гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик помірний СН 0 ст.».

Таким чином, суд правильно установив, що позивача правомірно відсторонено від роботи на підставі вищевказаного висновку лікарсько-консультативної комісії.

При цьому суд правильно врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вказаний медичний висновок сфальсифіковано, а також доказів на підтвердження того, що його змусили написати заяву про переведення на іншу роботу.

Крім того, суд обґрунтовано визнав безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, доводи позивача про неправильність розрахунків заробітної плати за період із листопада 2014 року до квітня 2015 року, а також обґрунтовано відхилив наданий позивачем розрахунок заборгованості. Разом із тим суд дійшов обґрунтованого висновку, що заробітна плата сплачувалася позивачу відповідно до вимог закону; різниці між посадовим окладом майстра стрижневої дільниці та майстра дільниці обмотування роторів № 2 не має.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік