ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/890/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шабас О.С.,

при секретареві Бойко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Золочівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з заявою, в якій просила встановити, факт, що матір її мачухи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Зимогір'я Слов'яносербського району Луганської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року у с. Хороше Слов'яносербського району Луганської області.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є тимчасово переміщеною особою з тимчасово окупованої території. Після початку подій по проведенню антитерористичної операції на сході країни, вимушено покинула місце свого проживання у смт. Фрунзе Словяносербського району Луганської області та вона прибула до смт. Золочів Харківської області, де отримала посвідку на проживання. Проте її бабуся за мачухою - ОСОБА_2 лишилася проживати у с. Хороше Словяносербського району Луганської області. Даний населений пункт віднесений до територій, де проводиться антитерористична операція та тимчасово не контролюється Україною, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. ІНФОРМАЦІЯ_7 року у с. Хороше Слов'яносербського району Луганської області померла її бабуся ОСОБА_2, про що їй було надано відповідні довідки установами від імені ЛНР, проте враховуючи, що вказані документи не мають юридичної сили, а в даний час на території вказаного села проводиться антитерористична операція заявник позбавлений можливості отримати належним чином оформлене свідоцтво про смерть.

В судове засідання заявник не з'явилася, зазначила у поданій нею заяві, що просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Представник заінтересованої особи - Золочівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій повідомив суд, що просить розглядати справу без участі представника відділу.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 у родині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_4, про що за місцем народження, органом, що здійснює реєстрацію актів громадянського стану - Хорошанським селищним РАГС Лисичанського району Луганської області 23 січня 1965 року в книзі записів громадянського стану про народження вчинено актовий запис №7 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_9 у родині ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_1, про що за місцем народження, органом, що здійснює реєстрацію актів громадянського стану - Фрунзенською селищною радою Слов'яносербського району Ворошиловградської області 12 грудня 1986 року у книзі реєстрації актів про народження вчинено актовий запис №55 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_2

14 лютого 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження с. Хороше Слов'яносербського району Луганської області), уклали шлюб, про що за місцем реєстрації, органом, що здійснює реєстрацію актів громадянського стану - Хорошанською селищною радою Слов'яносербського району Луганської області того ж дня в книзі реєстрації актів про одруження, вчинено запис №2 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3. В зв'язку з реєстрацією шлюбу подружжя прізвища не змінювало.

04 квітня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області того ж дня складено відповідний актовий запис №99 та видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_4, після одруження подружжя обрало спільне прізвище ОСОБА_7.

Згідно із довідкою № від 14 листопада 2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, що постійно проживала у АДРЕСА_3, тимчасово переміщена, з тимчасово окупованої території ( району проведення антитерористичної операції) до Харківської області за адресою: АДРЕСА_1.

З документа, що названий мовою оригіналу «Врачебное свидетельство о смерти НОМЕР_5» від 16 березня 2016 року, виданого, органом іменованим мовою оригіналу «учреждение здравоохранения код ЕГРФЛ ЛНР 61111015» вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місцем смерті зазначено будинок АДРЕСА_2, документ містить запис, що вказане свідоцтво видане донці померлої ОСОБА_4.

При вирішенні спору суд виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1276-р., Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, Розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 02.12.2015 № 1275-р, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішення ЄСПЛ «Lcizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey», а також «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», що ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case).

Відповідно до частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Статтею З Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Натомість Постанова Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» не містить чіткого та вичерпного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України.

Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1276-р. Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження та смерті.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до положень Постанови «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 02.12.2015 № 1275-р с. Хороше Слов'яносербського району Луганської області входить до переліку населених пунктів де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», в редакції в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1276-р. населені пункти, що входять до Слов'яносербського району Луганської області включені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно із положеннями статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV регулює застосування судами Конвенції та практики Суду. Так, зокрема, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995_004 ) та практику Суду як джерело права.

Так, зокрема, у рішеннях проти Турції («Lcizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, зазначено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, суд доходить висновку, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть бути прийняті до уваги та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, спираючись на вказані рішення ЄСПЛ, та з урахуванням принципів висловлених у консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Про юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» суд приймає до уваги в якості доказу, як виняток, лікарське свідоцтво про смерть видане органами, що в даний час здійснюють свою діяльність на тимчасово окупованій території, а саме «Врачебное свидетельство о смерти НОМЕР_5» від 16 березня 2016 року.

Таким чином, враховуючи викладене, на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що заявник ОСОБА_1 мала підстави для звернення до суду, бо у позасудовому порядку встановити факт смерті бабусі ОСОБА_2 - матері її мачухи ОСОБА_1 не має можливості через проведення антитерористичної операції на території с. Хороше, через що позбавлена можливості звернутися у встановленому законом порядку до органу реєстрації актів цивільного стану для отримання відповідного свідоцтва. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 має для заявника юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення його особистих майнових прав, в даному випадку отримання спадкового майна після смерті бабусі. Надані заявником докази підтверджують факт того, що ОСОБА_2 померла на території, де в даний час проводиться антитерористична операція. В зв'язку з наведеним суд задовольняє заяву та встановлює вказаний факт.

Керуючись положеннями ст.ст. 10,11, 88, 209, 212, 214, 215, 234, 256, 257, 259 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Зимогіря Словяносербського району Луганської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року у с. Хороше Слов'яносербського району Луганської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: О.С. Шабас