У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостіних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання припиненим кредитного договору та договору застави, вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 3 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом, який згодом уточнило, і остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства заборгованість за кредитним договором в сумі 4 007 283,34 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 15 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 50 218 доларів США зі сплатою 12,75% річних з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2015 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_3 укладений договір застави транспортного засобу - автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за кредитним договором і договором застави, укладеними між банком та ОСОБА_3

Станом на 4 грудня 2014 року заборгованість за кредитом становить 4 007 283,34 грн, з яких: 47 133,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 616,35 доларів США - заборгованість за процентами та 3 145 030,27 грн - пеня, яку товариство просить стягнути.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати припиненими кредитний договір від 15 серпня 2008 року та договір застави транспортного засобу від 15 серпня 2008 року, укладені між ним та банком, вилучити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1.

Посилався на те, що між ним та банком 15 серпня 2008 року укладений кредитний договір та договір застави транспортного засобу - автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1. У порушення умов кредитного договору, він не виконував належним чином зобов'язання, у зв'язку з чим банк у грудні 2009 року звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредитних коштів, який ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 1 червня 2011 року залишено без розгляду. Позивач вказує на те, що у межах встановленого законодавством трирічного строку позовної давності товариство не скористалось своїм правом на повторне звернення до суду з позовом про повернення кредитних коштів, тому, на думку боржника, зобов'язання за кредитним договором і договором застави припинились.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 березня 2015 року, у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненими кредитний договір та договір застави транспортного засобу від 15 серпня 2008 року, укладені між банком та ОСОБА_3

З Державного реєстру обтяжень рухомого майна вилучено запис щодо обтяження на автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 3 березня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 15 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 50 218 доларів США зі сплатою 12,75% річних з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2015 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_3 укладений договір застави транспортного засобу - автомобіля «Toyota LandCruiser Prado», державний номер НОМЕР_1.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за кредитним договором і договором застави, укладеними між банком та ОСОБА_3

Станом на 4 грудня 2014 року заборгованість за кредитом становить 4 007 283,34 грн, з яких: 47 133,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 616,35 доларів США - заборгованість за процентами та 3 145 030,27грн - пеня.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не має права вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. Суди також дійшли висновку про те, що з підстав спливу позовної давності припинені зобов'язання за кредитним договором і, як наслідок, припинена застава.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись повністю не можна.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України)

Цивільно-правові підстави припинення зобов'язання визначені главою 50 ЦК України.

Задовольняючи зустрічний позов у частині визнання кредитного договору припиненим, суди не визначилися із характером правовідносин сторін, матеріальним законодавством, що їх регулює, та способами захисту прав позивача за наявності для цього відповідних підстав.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Визначивши початком перебігу позовної давності день, наступний за днем пред'явлення позову у справі № 2018/2-866/11, суди попередніх інстанцій такий свій висновок не обґрунтували, не врахували відповідні умови укладеного сторонами кредитного договору та наслідки спливу позовної давності, визначені законодавством.

Крім того, суди обґрунтовували відмову у задоволенні первісного позову положеннями п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Проте ця норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на встановлення судового контролю за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином, суди попередніх інстанцій помилково застосували п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Отже, суд першої інстанції, недоліки судового рішення якого апеляційною інстанцією не усунені, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні первісного позову і задоволення зустрічного, що відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 3 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова