УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері», третя особа - страхова компанія «Злагода», про захист прав споживача та відшкодування шкоди, завданої втратою прийнятого до перевезення вантажу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (далі - ТОВ «Делівері») на свою користь 15 000 грн у якості відшкодування шкоди, завданої втратою вантажу, та пеню у розмірі 129 600 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 12 листопада 2014 року між ним та ТОВ «Делівері» було укладено договір перевезення вантажу у формі квитанції про прийом вантажу № , відповідно до умов якого відповідач зобов'язався прийняти належний позивачу вантаж, вартість якого була оцінена сторонами в 15 000 грн, на складі, розташованому у АДРЕСА_1, та доставити його 01 грудня 2014 року до складу, розташованому у будівлі 9 по пров. Малогородському у м. Словянську, а позивач, в свою чергу, зобов'язався сплатити вартість перевезення.

Позивач зазначав, що свої обов'язки виконав належним чином, а саме передав вантаж відповідачу та сплатив вартість за його перевезення у сумі 175 грн 50 коп., проте ТОВ «Делівері» вказаний вантаж позивачу не видав, а в усній формі повідомив про його втрату; подану позивачем претензію про відшкодування збитків у розмірі вартості втраченого вантажу не розглянув.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а також враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх зобов'язання, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Делівері» на користь ОСОБА_4 шкоду, завдану втратою вантажу у сумі 15 000 грн та пеню у сумі 1 516 грн 32 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Делівері» задоволено частково, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року в частині стягнення з ТОВ «Делівері» на користь ОСОБА_4 пені у сумі 1 516 грн 32 коп. змінено, стягнувши з ТОВ «Делівері» на користь ОСОБА_4 пеню у сумі 609 грн 12 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Делівері», мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що відповідачем не доведено настання страхового випадку, у зв'язку з яким на страховика СК «Злагода» був би покладений обов'язок виплатити страхувальнику страхову виплату, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Делівері» вартості втраченого вантажу, цінність якого визначена сторонами у квитанції про прийом вантажу від 29 листопада 2014 року № у сумі 15 000 грн.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду, погодився з його висновком про стягнення завданої шкоди саме з ТОВ «Делівері», проте враховуючи, що позивачем було сплачено на користь відповідача вартість перевезення у розмірі 70 грн 50 коп., дійшов обґрунтованого висновку про стягнення пені у розмірі 609 грн 12 коп.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду попередньої інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

Т.О. Писана