Провадження № 22-ц/779/1262/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Експрес Фінанс» про стягнення коштів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 29.11.2012 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Експрес Фінанс» укладено договір №2896. Представник ТзОВ «Експрес Фінанс» запевнив позивача про те, що він отримає кредит на суму 100 000 грн. протягом 1-2 місяців, оплативши вступний внесок у розмірі 7500 грн., який позивач ОСОБА_2 оплатив.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.11.2014 року по справі № 344/852/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Експрес Фінанс» було визнано недійсним вищевказаний договір.

Посилаючись на положення ст.216 ЦК України представник позивача просив суд застосувати наслідки недійсного правочину та зобовязати відповідача повернути оплачений вступний внесок у розмірі 7500 грн.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що договір №2896 був укладений під впливом обману, отже на підставі ч.2 ст.230 ЦК України відповідач зобовязаний відшкодувати позивачеві збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, яка завдана у звязку з вчиненням цього правочину, а також згідно ч.2 ст.625 ЦК України відшкодувати інфляційні збитки та 3% річних.

В цілому представник позивача просив суд стягнути з ТзОВ «Експрес Фінанс» на користь ОСОБА_2 41 933 грн.58 коп., з яких: 13 245 грн.96 коп. сума з урахуванням індексу інфляції; 584 грн.46 грн. сума 3% річних; 3 103 грн.16коп. сума нарахованої пені; 15 000 грн. сума згідно ч.2 ст.230 ЦК України; 10 000 грн. моральна шкода.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 562 грн.93 коп.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що підставою звернення до суду із даним позовом є рішення Івано-Франківського міського суду від 03.11.2014 року, яким визнано недійсним договір № 2896 від 29.11.2012 року.

На виконання договору ОСОБА_2 оплатив відповідачу 7500 грн. вступного внеску, які на підставі ст.216 ЦК України підлягають поверненню, у звязку з визнанням договору недійсним. Представник апелянта, навівши розрахунок, також вважає, що на підставі ст.ст.230 та 625 ЦК України відповідач зобовязаний був сплатити позивачу збитки у подвійному розмірі, моральну шкоду, інфляційні збитки та 3% річних, всього разом 41 933 грн.58 коп., які суд безпідставно не стягнув.

Крім того, ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з позивача судового збору, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 як споживач у даному випадку звільнений від оплати судового збору.

Представник апелянта просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити у повному обсязі.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 не доведені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.216 ЦК України, положеннями якої обґрунтовує свої вимоги позивач, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.11.2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ТзОВ «Експрес Фінанс» про визнання договору недійсним (справа №344/852/14-ц).

Визнано недійсним договір №2896 від 29.11.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Експрес Фінанс» з моменту його укладення (а.с.21).

В силу дії ч 3. ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас, заявляючи вимогу про застосування наслідків недійсності правочину у даному спорі, ОСОБА_2 стверджує про сплату ним, на виконання договору, вступного внеску у розмірі 7500 грн.

Проте, така обставина рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.11.2014 року не встановлена, а отже підлягає доведенню на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять жодних доказів про сплату ОСОБА_2 будь-яких грошових внесків на виконання договору № 2896 від 29.11.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «Експрес Фінанс».

Натомість, в рішенні суду від 03.11.2014 року вказано, « що оплату внеску позивач підтверджує тільки поясненнями як його, так і свідка ОСОБА_4 , які суд не може вважати належним та допустимим доказом щодо сплати такого внеску. Тому суд не вважає доведеним факт сплати реєстраційного внеску по оскаржуваному договору.»

Не представлено таких доказів стороною апелянта і до апеляційної скарги, що свідчить про безпідставність вимоги в цій частині.

Що стосується вимог позивача про відшкодування відповідачем збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди на підставі ч.2 ст.230 ЦК України, а також інфляційних збитків та 3% річних, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Правовий аналіз наведеного положення матеріального закону вказує на те, що право на відшкодування збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди виникає у сторони договору, який визнано судом недійсним з підстав введення її в оману другою стороною договору.

З мотивувальної частини рішення Івано-Франківського міського суду від 03.11.2014 року вбачається, що укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Експрес Фінанс» договір від №2896 від 29.11.2012 року визнано судом недійсним з підстав недотримання ТзОВ «Експрес Фінанс» вимог ст.ст.92,203 ЦК України, у звязку з підписанням договору від імені юридичної особи неуповноваженим представником.

Відтак, визнання судом договору № 2896 від 29.11.2012 року недійсним не повязано з юридичним складом ст.230 ЦК України, тому не можна вважати обґрунтованими та підставними вимоги позивача в частині збитків та моральної шкоди.

Оскільки відповідальність згідно ст.625 ЦК України передбачена за порушення грошового зобовязання, вимога позивача у цій частині також є безпідставною, з огляду на відсутність такого зобовязання.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю. Соколовський В.М.