Пр. №2/366/252/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 липня 2016 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

позивачки -ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки -ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після уточнення позовних вимог та додаткової заяви ,позивач уточнив,що позов про стягнення 3% річних та витрат від інфляції та просить стягнути з відповідачки на користь позивачки 231 099,75 грн. та вирішити питання про судові витрати( а.с. 37-40).

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим,що 01.03. 2013 року між нею та ОСОБА_5, спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_3, було укладено Договір позики,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №397.

Згідно вказаного Договору,із змінами та доповненнями, позивачка передала у власність ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 718 900гривень 25 коп.(п.2.1 Договору).

У забезпечення виконання Договору між сторонами,позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки квартири №125 в буд.№31,корпус 2 по вул.Уманській у м.Києві, які ОСОБА_5 придбав на підставі договору купівлі-продажу. Договір іпотеки 01 березня 2013 року було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7О.(за №398).

Згідно умов Договору позики,укладеним між позивачем та ОСОБА_5,строк виконання договору позики настав 01 лютого 2014 року,однак, боржник умови договору не виконав.

Таким чином,за ОСОБА_5 утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 718900грн.25 коп.

У зв»язку з цим на адресу ОСОБА_5 позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості,яка залишилася без відповіді.

У зв»язку з невиконанням умов договору позики, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Солом»янського районного суду м.Києва із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Солом»янський районний суд у м.Києві розглянув позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5,спадкоємцем якого є ОСОБА_3. Позовні вимоги задоволено. Дана справа переглядалася Апеляційним судом м.Києва.

Судом першої інстанції було встановлено,що ОСОБА_3 прийняла спадщину та дійшов висновку,що ОСОБА_3 повинна задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна,одержаного у спадщину. Що також підтверджується рішенням Апеляційного суду міста Києва.

Стаття 61 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування,відповідно до ч.3 цієї статті-це обставини, які встановлені рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України,за грошовим зобов»язанням Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання,на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки обов»язок щодо повернення суми заборгованості за договором позики від 01.03. 2013 року,укладений між Позивачем та ОСОБА_5,спадкоємцем якого є ОСОБА_3 не припинився, а зобов»язання щодо повернення суми заборгованості в розмірі 718 900грн. 25 коп. ОСОБА_3 не виконано, позивач вважає,що Відповідач зобов»язаний сплатити на його користь суму 3% річних та втрати від інфляції,що передбачено ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкова справа після померлого ОСОБА_5 була заведена 06.06. 2014 року. Заява про доведення до відома спадкоємців кредиторської вимоги була подана нотаріусу,що вів спадкову справу,- 22 жовтня 2014 року. Виходячи з наведеного вище та враховуючи положення ст. 530 ЦК України, розрахунок 3% річних та індексу інфляції на суму боргу здійснюється з 01 листопада 2014 року та до 11 листопада 2015 року,тобто, до ухвалення Апеляційним судом міста Києва рішення.

Позивач просить стягнути з відповідача 231 099 грн. 75 коп.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов.

Відповідачка та представник відповідача позов не визнали.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач надав суду копію рішення (заочне) Солом»янського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 року,з якого слідує,що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки:квартиру № 125 ,в будинку №31,корпус №2 по вул. Уманській (далі текст не читає мий),зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5, спадкоємцем якого є ОСОБА_3, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 по договору позики від 01 березня 2013 року,з урахуванням договорів про внесення змін до договору позики від 18 березня 2013 року. від квітня 2013 року,від 14 червня 2013 року в розмірі 718 900 гривень 25коп.

З рішення Апеляційного суду м.Києва від 11 листопада 2015 року слідує,що апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,подану її представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 року змінити шляхом зазначення в резолютивній частині:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя в розмірі 136 099 грн. 75 коп.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо:є таке,що набрало законної сили,рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв»язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами,про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивач уточнив свої позовні вимоги,що це- не звернення стягнення на предмет іпотеки, а стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

З матеріалів справи слідує,що 01 березня 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5, спадкоємцею якого є його мати,ОСОБА_3, було укладено договір позики , в який 18.03. 2013 року, 26.04. 2013 року та 14 червня 2013 року було внесено зміни,- в кінцевому рахунку на загальну суму 718 900грн. 25 коп.

Як вказано в рішенні Апеляційного суду м.Києва від 11 листопада 2015 року, відповідні зміни було внесено і до договору іпотеки.

Текст договору позики та договору іпотеки в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З рішення Солом»янського районного суду м.Києва слідує,що 01 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кошти в розмірі 130 636 грн.50 коп. та зобов»ячався повернути їх до 01 серпня 2013 року.

Для забезпечення виконання вказаного договору позики від 01 березня 2013 року між сторонами було укладено договір іпотеки квартири №125 будинку №31 ,корпус№2 по вул..Уманській в м.Києві,що належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. До Договору позики сторонами також вносилися зміни.

Як слідує з рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 року станом на день подачі позову до суду заборгованість відповідачем в сумі 718 900грн. 25 коп.,- не погашена.

Однак, як слідує з рішення суду,позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом не про стягнення суми боргу, а про звернення стягнення на предмет іпотеки,тобто, на майно, яке забезпечує виконання грошового зобов»язання, а отже, посилання позивача на ч.2 ст. 625 ЦК України як на зобов»язання боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,безпідставне, оскільки позивач задовольнив свої вимоги іншим способом - звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, ч.2 ст. 625 ЦК вказує,що вказані суми стягуються у тому випадку, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Який розмір річних та інфляційних витрат встановлено сторонами у договорі позики, позивачка не вказала, текст договору позики в матеріалах справи відсутній.

Оскільки позивач задовольнила свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки(застави), тому слід керуватися ст. 589 Цивільного кодексу України,відповідно до ч.2 якої «за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимог, якщо інше не встановлено договором».

Основним зобов»язанням боржника ОСОБА_5 перед позивачкою передбачено договором позики,а договір іпотеки- це забезпечення виконання первинного(основного) зобов»язання.

Отже, позивачка могла вказані вище витрати заявити відповідачу при зверненні стягнення на предмет застави-іпотеку, якщо стягнення таких витрат передбачені в договору.

Щодо розміру витрат, які забезпечуються іпотекою, детально розписано у ст. 7 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення,що набрали законної сили,обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування,підприємств,установ,організацій,посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Глава 4 ЦПК України ( ст.ст.3, 27 ,31 ЦПК України) право звернутися з позовом за захистом свого права, заявляти вимоги, змінити предмет та підставу позову,- належить позивачу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених законом.

Позивач не довела, що відповідачка ОСОБА_3, як спадкоємець боржника ОСОБА_8, має сплатити інфляційні витрати та три проценти річних,передбачені ч.2 ст. 625 ЦПК України, у разі прострочення грошового зобов»язання, якщо воно виконано іншим способом-зверненням стягнення на предмет застави(іпотекою),а тому в позові слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, ст.ст. 530, 589, ч.2 ст. 625 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10,14,60,61,88, 208-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволенні позовну про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції - після прийняття рішення Апеляційним судом Київської області.

Суддя: Н.А. Тетервак