СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/1801/16-ц
пр. № 2/759/2211/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

20 липня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного управління юстиції у м. Києві Артеменко О.А. про визнання права власності на нерухоме майно, у зв'язку з втратою документів,

В С Т А Н О В И В:

04.02.2016 року позивачі звернулися з позовом про визнання права власності на 1/3 частину кожному квартири №119, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу, за ОСОБА_1 також визнати право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Повноцінно розпоряджатися своїми частинами квартири позивачі не мають можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу втрачено, отримати дублікат документу також не виявляється за можливим, необхідна заява від усіх співвласників квартири. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, складеним матір'ю, В установлений строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Справу передано судді Зайцю Т.О. 30.05.2016 року відповідно до розпорядження №207 від 25.05.2016 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи (а. с. 42).

В судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача і третя особа в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили.

На підставі ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення.

Розпорядженням органу приватизації Клінічного санаторію «Перемога» №117 від 04.02.2004 року (а. с. 20) вирішено передати ОСОБА_4 квартиру, в якій вона мешкає та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та оформити свідоцтво про право власності на житло.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.02.2004 року, виданого Клінічним санаторієм «Перемога», квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1 в рівних частинах. Загальна площа квартири становить 51,4 кв. м. Свідоцтво видане згідно розпорядження від 04.02.2004 року №117. Квартира зареєстрована в БТІ, записана в реєстрову книгу за №5415 від 23.02.2004 року (а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у віці 61 рік померла, про що складено відповідний актовий запис №2610, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а. с. 24).

14.07.2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого все своє рухоме та нерухоме майно заповіла ОСОБА_1 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано у реєстрі за №1212 (а. с. 21).

Відповідно до інформаційної довідки, виданої БТІ м. Києва №41243 від 03.12.2015 (а. с. 25), квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 (в рівних частинах) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Клінічним санаторієм «Перемога» від 04.02.2004 року (а с. 25).

При зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1, нотаріус листом №36/02-14 від 18.08.2015 року відмовив відповідачу, у зв'язку з тим, що не було надано правовстановлюючого документу на спадкове майно (а. с. 23).

В судовому засіданні представнику позивачів було роз'яснено право на заявлення клопотання про витребування спадкової справи, оскільки суд позбавлений права з власної ініціативи витребувати докази, проте представник позивача вважала, що матеріали спадкової справи не мають значення для розгляду цивільного позову, а тому відповідного клопотання не заявила і вважала за необхідне продовжити розгляд на підставі наявних у справі доказів.

В подальшому суд поставив перед представником позивача питання про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, але представник позивача не змогла відповісти на дане питання.

При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз'яснено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У пункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи приписи ст. ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у даній справі в частині спадкових правовідносин повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов'язки.

Проте, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація не є учасником правовідносин, що виникли, вона не порушує та не оспорює прав позивачів, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації не виникнуть права чи обов'язки.

Матеріали справи не містять жодної належної інформації про наявність чи відсутність інших спадкоємців, що унеможливлює визначення належного відповідача у справі.

Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація не є відповідним органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а тому не може набути відповідних прав і не може бути відповідачем у даній категорії справ, а територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування набувають відповідних прав і можуть бути відповідачами в даній категорії справ лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини чи усунення їх від права на спадкування.

В даному спорі відповідачами повинні бути інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або відповідний орган місцевого самоврядування, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (реєстраційна служба).

Пунктом 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 роз'яснено, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Оскільки з матеріалів справи неможливо визначити належних відповідачів, позивачі не заявили клопотання про витребування матеріалів спадкової справи і залучення належних співвідповідачів, а Святошинська РДА у м. Києві є неналежним відповідачем у справах про спадкування, суд відмовляє у задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування.

Щодо вимог позивачів про визнання права власності на 1/3 частину кожному квартири №119, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу.

Зі змісту ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що в даному випадку позивачі повинні довести як факт втрати правовстановлюючого документу, так і обставину того, що вони є власниками відповідного майна. Також необхідно довести неможливість відновлення свого права в позасудовому порядку.

Враховуючи приписи ст. ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у даній справі, в частині визнання права власності на майно у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу, повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючий документ видавався Клінічним санаторієм «Перемога», який і повинен бути стороною у справі щодо визнання права, оскільки він є особою від якої відповідне право перейшло.

Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація не є особою від якої відповідне право перейшло, або особою яка може претендувати на таке право, а тому вона не є належним відповідачем у справі.

Відтак, позовні вимоги до Святошинської РДА у м. Києві про визнання права власності є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 57, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15, 392, 1218, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ