Справа №491/789/16-ц ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
08 грудня 2016 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі: головуючого - Дорош В. В.
при секретарі Гула О. Р.,
з участю прокурора - Гурової І.М.
представника третьої особи - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа служба у справах дітей Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області,
Позивач 18 липня 2016 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що з 28 вересня 2002 року вона та відповідач по справі ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №42, та рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2011 року шлюб розірвано. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_1 зазначає, що фактичні шлюбні стосунки було припинено ще у шлюбі, з вересня 2006 року вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь час перебування у шлюбі відповідач життям сина практично не цікавився, завжди був відсутній за виключенням декілька днів у році, коли вважав за необхідне відвідати родину. З моменту розірвання шлюбу не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день сину вже дев'ять років, він знає про батька лише з її слів, у зв'язку з наявністю на певний період часу офіційного шлюбу практично його не пам'ятає, оскільки бачив його ще немовлям та сімейних відео і фото.
Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема: батьки зобов'язані піклуватися про здоров я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-14 від 21 лютого 2010 року також встановлює права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в ім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та правці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Після розлучення, вони з відповідачем в усній формі домовились про те, що вона не буде стягувати з нього аліменти і надасть йому вільний вибір допомагати його дитині в тому розмірі, і в тієї якості, як він буде мати можливість та на його власний розсуд, вважаючи, що змушувати нести відповідальність за рідну дитину принизливо.
За період з моменту розлучення він жодного разу самостійно не ініціював ніякої допомоги. За п'ять років ним не було здійснено жодної спроби зв'язатися з нею чи з її батьками для того, щоб дізнатися про обставини життя його рідної дитини.
Позивач вказує, що незважаючи на дані обставини, їй вдалося забезпечити сину гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Вона працевлаштована і отримує достатній рівень доходу, як з теперішнього місця працевлаштування, так і з практикуючої професійної діяльності, що дозволяє їй забезпечити дитині високоякісне навчання, різноманітний відпочинок, цікаве дитинство із можливістю духовного та естетичного розвитку. Між нею та сином склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. ЇЇ син на даний час знаходиться на обліку в Одеській дитячій міській поліклініці №3, за необхідністю отримує медичну допомогу і в інших приватних медичних закладах, які забезпечують високий рівень лікування. Дитині вчасно проводять регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я відмінний, в разі виникнення труднощів різноманітного характеру, їй безвідмовно допомагають її батьки.
Син позивача здобуває освіту у ТОВ «Одеському приватному навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа I-III ступенів - ліцей» «Просвіта», закінчив другий клас. Таким чином, нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день, виховання, а також піклування про освіту дитини, оплата всіх послуг з навчання, лікування, відпочинку, всебічного розвитку дитини, спортивного оздоровлення, здійснюється нею самостійно.
Згідно пункту 16 абзацу другого Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших добувних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов'язками.
Враховуючи викладені обставини справи, суд може переконатись, що саме такий перелік можна застосувати до поведінки відповідача до свого сина.
Позивач вважає важливим, для всебічного розуміння ситуації та об'єктивного оцінювання обставин справи, знову звернути увагу на те, що відповідач і під час шлюбу нехтував своєю родиною. Весь тягар догляду за його сином, після народження і до п'яти років, як фізичний, медичний так і матеріальний, з нею розділили її батьки. Позивач проживала на той час у їхньому будинку, і практично на їх утриманні, оскільки вона не була працевлаштована. Відповідач навідувався один чи два рази на рік, приїжджаючи з іншої країни, хоча їй було достовірно відомо про те, що вони могли проживати з ним разом.
Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування її та дитини, перешкод у спілкування з дитиною з її боку не вчинялось за умови обов'язкового попереднього погодження умов спілкування з нею, але ніяк не скористався цим, дані обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання та свідомо нехтування виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього не тільки законом, але і природнім спрямуванням батьківської турботи.
Наостанок, вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що рішення звернутись із даним позовом було прийняте нею через тривалі обдумування та очікування зміни поведінки відповідача, із повним усвідомленням високої відповідальності перед її сином, усіх можливих моральних та юридичних наслідків для нього, та як вимушений крок і крайня необхідність. Адже, у прямому сенсі слова, відповідачу абсолютно байдуже, як і де проживає його син, і взагалі, що він у нього є. Усією своєю поведінкою, не тільки у шлюбі до розлучення, а й після нього і по теперішній час, він, без огляду на совість чи наявність у нього батьківських обов'язків згідно закону, демонструє постійне нехтування рідним сином, чим несправедливо принижує його гідність та ставить під загрозу його психологічний стан. Вона намагалася уникати бесід із сином стосовно його батька, оскільки пояснити підростаючій дитині причини ігнорування та нелюбові до нього рідного батька їй важко. Період, який відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків складає дев'ять років, тому вона вважає, що нею прийняте абсолютно справедливе та законне рішення щодо застосування найвищої міри відповідальності, яка може бути до батька чи матері - звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Оскільки відповідач повністю ухилився від виконання передбачених законом обов'язків по утриманню сина, не приділяє йому належної уваги, не цікавиться його життям та здоров ям взагалі, тому просить суд позбавити ОСОБА_3, 1973 року народження батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути на його утримання аліменти в розмірі 5000 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ч.5 ст.74 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду (а.с.29,34). Крім того, про дату судового засідання відповідача ОСОБА_3 було повідомлено через засоби масової інформації, шляхом опублікування оголошення в газеті «Одеські вісті» від 29 листопада 2016 року (а.с.45-46).
Представник служби у справах дітей Ананьївської районної державної адміністрації, діючий на підставі довіреності (а.с.39),в судовому засіданні під час розгляду справи, позовні вимоги позивача підтримав повністю та не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських праві відносно його сина та стягнення аліментів на утримання дитини в зазначеному розмірі.
Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області підтримала позовні вимоги в повному обсязі, вважає, що оскільки відповідач не цікавиться долею своєї дитини, фактично залишив сина без батьківського піклування, тому дійсно є доцільним позбавити його батьківських прав, крім того згідно законодавства особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов?язку щодо утримання дитини, тому підтримує також позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5000 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України
Суд, заслухавши позивача, думку прокурора, взявши до уваги заяву представника третьої особи служби у справах дітей Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії паспорту позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка 1-ї дільниці, с.Ананьєва Ананьївського району Одеської області, проживає та зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.7).
З копії рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 листопада 2011 року вбачається, що шлюб, зареєстрований 28 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №42, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище «ОСОБА_1» (а.с.8).
Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 23 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ананьїв, Одеської області, його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.9).
З довідки №31, виданої 19 травня 2016 року ТОВ «Одеський приватний навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа I-III ступенів - ліцей» «Просвіта», вбачається, що ОСОБА_4 дійсно навчається у 2-Б класі даного навчального закладу з 2014 року по теперішній час, вихованням та утриманням дитини займається мати - ОСОБА_1 (а.с.10).
Крім того, з наданої ТОВ «Одеський приватний навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа I-III ступенів - ліцей» «Просвіта» характеристики вбачається, що ОСОБА_4 в ОПНВК «Просвіта» навчається з 2014 року, за час навчання зарекомендував себе активним, та дисциплінованим учнем. У нього достатньо високий розумовий потенціал, трудолюбивий, ерудований, програмний матеріал засвоює на достатньо високому рівні, відповідальний, вихований, активний учасник класової самодіяльності (а.с.11).
Відповідно до довідок №141 та №142, виданих 30 травня 2016 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та до складу її сім'ї входить син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12,13).
З довідки №12, виданої 02 червня 2016 року ПДНЗ «Піннокіо» вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно перебував у приватному дошкільному навальному закладі «Пінокіо» з 25 вересня 2013 року по 31 травня 2014 року, як вихованець. Оплату за навчання та виховання дитини вчасно та в повному обсязі здійснювала його мати ОСОБА_1 (а.с.14).
Відповідно до довідки №30/06, виданої 30 червня 2016 року ППП «КІРОЛ», ОСОБА_1, дійсно працює в ПП «КІРОЛ» на посаді юрисконсульта, з 30 червня 2016 року (наказ №51-к від 29 червня 2016 року) по даний час, з посадовим окладом, згідно штатного розкладу в розмірі 4400 гривень (а.с.17).
З довідки №031, виданої 06 липня 2016 року Недільною школою Преображенського вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учнем 3 класу Недільної школи Спасо-Преображенського кафедрального собору Одеської єпархії, навчання у закладі проходять з вересня 20ё4 року. Питання щодо вступу до навчального закладу ОСОБА_4, виховання, здоров'я, участі у культурно-масових заходах школи вирішується виключно із його матір'ю - ОСОБА_1 (а.с.18).
Крім того, оплату за навчання ОСОБА_4 у ОПНВК «Просвіта» коштує та здійснюється у розмірі 4000 гривень щомісяця, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера №180 від 04 березня 2016 року та №369 від 18 квітня 2016 року (а.с.19).
Також, згідно повідомлення Одеської духовної семінарії №471 від 08 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 навчався у 1991-1992 навчальних роках. на денному відділенні Семінарії, з 2001 по 2004 рік на заочному відділенні, на теперішній час його місце знаходження невідоме (а.с.35).
Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Згідно ст.164 ч.1 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Відповідно до ст. 166 ч.2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу.
Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки, відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, проживає окремо від сина, не піклується і не дбає про нього більше шести місяців, а також для стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання її неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі розмірі 5000 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішуючи питання щодо витрат по справі, враховуючи матеріальне становище сторін та знаходження на утриманні позивача неповнолітнього сина, вважає за можливе їх покласти на відповідача, посилаючись на вимоги ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.164, 166, 167, 180, 182, 183, 193 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в АДРЕСА_3 гуртожиток, паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 30 вересня 1997 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, відомості щодо ідентифікаційного номера відсутні, батьківських прав відносно його дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в АДРЕСА_3 гуртожиток, паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 30 вересня 1997 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, відомості щодо ідентифікаційного номера відсутні, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки 1-ї дільниці с. Ананьєва Ананьївського району Одеської області, мешканки АДРЕСА_2 паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий 18 жовтня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер відсутній відповідно до відмітки у паспорті, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2016 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в АДРЕСА_3 гуртожиток, паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 30 вересня 1997 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, відомості щодо ідентифікаційного номера відсутні, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки 1-ї дільниці с. Ананьєва Ананьївського району Одеської області, мешканки АДРЕСА_2 паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий 18 жовтня 2002 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер відсутній відповідно до відмітки у паспорті, судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, сплачений нею за подання позову до суду.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого в АДРЕСА_3 гуртожиток, паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 30 вересня 1997 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, відомості щодо ідентифікаційного номера відсутні, в прибуток держави судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.
В частині стягнення аліментів рішення підлягає негайному виконанню, у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: В. В. Дорош

Рішення набуло законної сили "__"__________________20__року.