Провадження № 2-3967/16
у справі № 760/8200/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Кучерини Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,
28.04.2016 позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь кошти в розмірі понесених витрат 13 735, 33 грн., витрати на правову допомогу 2 000,00 грн. та витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 738,00 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на наступні обставини.
20.12.2013 в м. Києві, по Севастопольській площі з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1, відбулась дорожньо-транспортна пригода. На момент скоєння даної ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 13 735, 37 грн. Оскільки власнику пошкодженого транспортного засобу винуватцем ДТП завдана шкода відшкодована не була, остання звернулася до МТСБУ з відповідною заявою. За наслідками розгляду даної заяви МТСБУ 23 січня та 20 березня 2014 р. здійснило виплату відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 6 867, 67 грн. та 6 867, 66 грн. Також, МТСБУ додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. та витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 738,00 грн.
Таким чином понесені витрати у зв'язку із виплатою страхового відшкодування позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. 01.09.2016 до суду надійшла заява, в якій позивач просить розглядати справу за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд, врахувавши заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 20.12.2013 року о 19 год. 50 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, по Севастопольській площі в м. Києві, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника руху, виконуючи поворот праворуч не зайняв завчасно крайнє положення на проїзній частині, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_5, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.
Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.01.2014, ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладеного штраф в розмірі 340, 00 грн.
Як зазначено позивачем та не спростовано з боку відповідача, на час скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5
Згідно звіту про оцінку № 454 від 06.01.2014, в Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 склала 13 735, 37 грн.
Правовідносини сторін щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних та порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року.
Відповідно до п. п. «а» п. 41. 1 ст. 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Статтею 22 Закону №1961-ІV визначено, що МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.
З метою отримання відшкодування, потерпіла ОСОБА_5 03.12.2014 року звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.
У зв'язку з настанням події передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV, МТСБУ прийнято рішення про виплату потерпілій страхового відшкодування в розмірі 13 735, 33 грн.
Крім того, позивачем сплачено на користь потерпілої витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 738,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.01.2014 №47.
За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Зазначені вимоги закріплені і в статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
24.03.2014 позивач направив на адресу відповідача лист за вих. № 3/1-05/8619, яким інформував останнього про необхідність компенсації понесених витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, проте відповідач в добровільному порядку вказані витрати не компенсував.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно положень ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним.
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Вина відповідача у вчиненні ДТП, яка мала місце 20.12.2013 року, встановлена постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.01.2014 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з моменту виплати страхового відшкодування у МТСБУ виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних витрат позивача, що становить 13 735, 33 грн. - витрати по сплаті страхового відшкодування, 738,00 грн. - витрати на послуги аварійного комісара в розмірі, тому в цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні цих вимог, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи 04.10.2012 року між МТСБУ та ФОП ОСОБА_6 укладено контракт про надання правової допомоги № 77 та додаткову угоду до вказаного контракту від 15.03.2016 №235.
На виконання зазначеного контракту МТСБУ видало довіреність від 28.12.2015 №42 на ім'я ОСОБА_6, за підписом якої подано позовну заяву, та відповідні заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Згідно з ст. 56 ч.1 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.
Разом з цим, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_6 є адвокатом або фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.
Крім того, матеріали справи не містить даних про те, за які саме дії, безпосередньо пов'язані із наданням правової допомоги, вчиненні ФОП ОСОБА_6, а також розпису сукупних витрат на правову допомогу, виходячи з обсягу та складності таких дій.
Таким чином витрати на правову в сумі 2000,00 грн. є не підтвердженими та не доведеними.
Виходячи з наведеного, підстави для відшкодування позивачу витрат, понесених відповідно контракту від 04.10.2012 року №77, відсутні.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату судового збору, то зазначені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1378,00 грн.
Керуючись ст.ст. 38, 41 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10-11, 56-58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 13 735, 33 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 738, 00 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00 грн., а всього - 15 851, 33 грн.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
На рішення може бути подана апеляція позивачем до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Суддя: