Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К., Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення права на спадкування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є донькою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Померлий ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у вигляді Ѕ частини будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, оскільки з 1978 року і до моменту смерті ОСОБА_5, проживав з нею, вів спільне господарство.

Крім того існує заповіт від 11 травня 1994 року на підставі якого ОСОБА_5 заповідає все своє рухоме та нерухоме майно, яке буде існувати на момент її смерті своєму синові ОСОБА_4 Зазначений заповіт недійсним не визнавався.

В свою чергу ОСОБА_4 уклав заповіт 22 грудня 2009 року на користь своїє доньки, позивача по справі - ОСОБА_1, якій заповів все своє рухоме та нерухоме майно, яке буду існувати на день його смерті.

Після смерті батька, позивач звернулася до Мукачівської районної державної контори для прийняття спадщини, однак 07 листопада 2015 року отримала відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надала доказів постійного проживання її батька - ОСОБА_4 з його матір'ю - ОСОБА_5 в спірному будинку.

В зв'язку з викладеним та з урахуванням уточнень позову ОСОБА_1 просила суд, позов задовольнити шляхом встановлення факту вступу ОСОБА_4 у фактичне володіння та управління будинком, розташованим по АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування Ѕ частини оспорюваного будинку, за ОСОБА_4, яку він успадкував від ОСОБА_5

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення права на спадкування майна.

Мотивуючи позовні вимоги, зазначала, що вона є потенційним спадкоємцем певної частки спірної частини спадкового майна, а саме будинку розташованого за адресою АДРЕСА_3, через те, що її покійний чоловік був онуком померлої ОСОБА_5, тобто вона має рівні права з позивачем по справі ОСОБА_1 - онукою померлої ОСОБА_5

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 у грудні 2014 рокузвернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на Ѕ частину будинку АДРЕСА_4, інша Ѕ частина зазначеного будинку на праві власності за договором дарування належала її брату ОСОБА_6 Позивач являється спадкоємцем першої черги та проживала в оспорюваному будинку зі свого народження, вела з матір'ю спільне господарство, піклувалася про неї. Факт проживання померлого ОСОБА_4 в спірному будинку нічим не доведено.

Вважає, що вона фактично вступила в спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки проживала з останньою на момент смерті.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт вступу ОСОБА_4 у фактичне володіння та управління будинком АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнано за ОСОБА_1 право на спадкування Ѕ частини будинку АДРЕСА_5, за ОСОБА_4, яку він успадкував від ОСОБА_5

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції при задоволенні позову не були належним чином перевірені факти непроживання ОСОБА_4 в оспорюваному будинку та проживання в ньому ОСОБА_2, позивача за зустрічним позовом, крім того не перевірено чи є у ОСОБА_6, який являється братом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 претензії до спадкового майна, не притягнуто його до участі у справі.

Однак з такими висновками судів повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають.

Судами встановлено, що 11 травня 1994 року ОСОБА_5 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, що буде належати їй на день смерті й на що вона за законом матиме право ОСОБА_4

ОСОБА_4 22 грудня 2009 року склав заповіт, яким заповів все своє рухоме та нерухоме майно, яке буде йому належати на день його смерті своїй дочці ОСОБА_1

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24018831 від 02 жовтня 2009 року будинок АДРЕСА_5 належить на праві спільної приватної власності по Ѕ частці ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 з 1978 року та по день своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1

Заповіти складені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 недійсними не визнавалися.

ОСОБА_4 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті матері, оскільки на день смерті останньої проживав разом з нею в спадковому будинку, користувався ним, доглядав та утримував її, проте не оформив спадщину в установленому законом порядку та ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСРвизнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Цивільний кодекс Української РСР, чинний на час виникнення у ОСОБА_4 права на спірний житловий будинок, не пов'язував момент виникнення права власності на нерухоме майно із його державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСРприйнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди впорушення наведених вище правових норм та вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України, не з'ясували і не встановили чи мали місце обставини, якими обґрунтовували сторони вимоги й заперечення, та якими доказами вони підтверджуються або спростовуються, унаслідок чого дійшлипередчасного висновку щодо наявності правових підстав для відмови взадоволенні позовних вимог. При цьому судами не прийнято до уваги що ОСОБА_1, звертаючись до суду, посилалася на те, що її батько ОСОБА_4,прийняв спадщину після смерті матері саме за заповітом, який судом не визнавався недійсним, що ОСОБА_6 який є братом померлому ОСОБА_4 та ОСОБА_2 має постійне місце проживання за межами України понад тридцять років, самостійних вимог не заявляв та не оскаржував судові рішення.

Висновки судів ґрунтуються на припущеннях.

Як зазначено в ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, та ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення права на спадкування майна об'єднані в одне провадження, та справа в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення права на спадкування майна ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду, судова колегія вважає що судові рішення, з урахуванням ч. 3 ст. 335 ЦПК України,підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

В.О.Савченко

О.В.Ступак