АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача Попової М.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням уточнених позовних вимог просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №264/П/40/2007-840 від 29.11.2007 в розмірі 145 842,35 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29.11.2007, а саме на нерухоме майно: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 35 кв. м., житловою площею 18,70 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2007, шляхом його продажу ПАТ «КБ «Надра» із застосуванням процедури продажу, викладеному в ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, з наданням Банку всіх повноважень продавця предмету іпотеки. Просив на час реалізації предмету іпотеки передати його в управління ПАТ «КБ «Надра» з правом зміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки.

Справа № 759/319/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11641/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2016 позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 264/П/40/2007-840 від 29.11.2007 в сумі 80 994,40 доларів США, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки. В частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити виконання рішення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра»судові витрати у розмірі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить змінити рішення суду в частині вирішення позовних вимог про суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 145 842,35 доларів США, що дорівнює 1 684 862,45 грн. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи в суді першої інстанції суд безпідставно застосував до спірних правовідносин строк позовної давності в 3 роки, не звернувши увагу на те, що згідно з умов кредитного договору п. п. 7.3., та керуючись ст. 259 ЦК України, сторони погодили збільшення строку позовної давності до 10 років. Внаслідок чого безпідставно зменшив суму заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції застосував строки позовної давності щодо суми заборгованості за кредитним договором та виходив з вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3був укладений кредитний договір №264/П/40/2007-840, за умовами якого Банк надав, а позичальник отримав кредит в розмірі 84 515, 88 доларів США, строком до 12.11.2031, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі (а. с. 12-16). 18.11.2010 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3укладено додаткову угоду№1,відповідно до якої сторони домовились про надання позичальникувідстрочки сплати частини необхідних у період з 18.11.2010 по 18.05.2011, при цьому розмір необхідного платежу визначається в Додатку до цього договору (а. с. 17-24).

Відповідно до п.п. 4.3.2., 4.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов'язався суворо дотримуватися положення цього Договору, а також договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором. Сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та поряду і строки, визначені в Кредитному договорі. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3 цього Договору , Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової стравки НБУ, що діяла на час виконання заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.Згідно п. 5.3. Кредитного договору, у разі порушення позичальникомвимог п.п. 4.3.3., 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору, за кожен випадок. Відповідно до п. 4.2.4. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 цього Договору, а також у випадках, невиконання умов, передбачених у п.4.3.6 цього Договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором 29.11.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки, предметом якого визначено нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 35 кв. м., житловою площею 18,70 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2007 (а. с. 25-27). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши кошти відповідачу, однак останній вимоги кредитного договору не виконує. ПАТ «АКБ «Надра» направлялись відповідачу вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 10-11), які були проігноровані позичальником. У зв'язку з наведеними обставинами у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом 83 042,86 дол. США; заборгованість за відсотками 41 042,84 дол. США; пені 65 280,68 грн. та штрафу 138 242,12 грн., а тому Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що позичальник свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності заборгованості правильними.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз наведених вище норм права дає можливість дійти до висновку про те, що у разі невиконання основного зобов'язання позичальник має право звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законом або договором.

Враховуючи, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Також, колегія суддів погоджуєтьсяіз висновками суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що у серпні 2015 ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а. с. 88-89).

Відповідно дост. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до пунктів 1.1. та 2.4 кредитного договору погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою) повинно здійснюватись позичальником частинами до «27» числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, висновки суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин загальних та спеціальних строків позовної давності правильними.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеної в справі № 6-116 цс 13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на звернення з позовом. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 у справі №6-160цс14).

За змістом вищевказаних норм права, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Під час розгляду справи, як позивачем так і відповідачем надавались розрахунки заборгованості.

Судом першої інстанції відповідно до наданих розрахунків встановлено, що загальний розмір пені становить 1 425,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.03.2016 року становить (26,60) 37 930,27 грн.(за 1 рік з 06.01.2014 по 06.01.2015) - спеціальні строки позовної давності та загальні строки за три роки (з 06.01.2012 по 06.01.2015).

Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитом становить 80 994,40 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.03.2016 становить (26,60) 2 154 451,04 грн., з яким погоджується і колегія суддів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк користування кредитними коштами не закінчився та згідно з умов кредитного договору п. п. 7.3., та керуючись ст. 259 ЦК України, сторони погодили збільшення строку позовної давності до 10 років є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене та те, що Додатковою угодою №2 викладено умови кредитного договору в новій редакції, за якою не передбачено збільшення такого строку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції, який зробив по ним свої висновки, з якими погоджується колегія суддів .

Отже, висновки суду відповідють вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А. Семенюк