Справа №461/479/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Білоус М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

22 січня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду позов про стягнення з ОСОБА_3 на її користь інфляційних втрат у розмірі 30 275,25 (тридцять тисяч двісті сімдесят пять гривень, 25 коп.) грн. та три проценти річних у розмірі 3 943,71 (три тисячі девятсот сорок три гривни, 71 коп.) грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позову, покликалась на те, що відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2014 р. у цивільній справі № 2-2390/11, яке набрало законної сили 03 березня 2014 року було вирішено: визнати за ОСОБА_3 право власності, у порядку спадкування, на квартиру № 5 на вул. Зарицьких, 28 у м. Львові вартістю 508765,00 грн., стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 270410,00 грн. Дана компенсація була встановлена з огляду на припинення права власності на 1/2 частину та 1/8 частину квартири № 5 на вул. Зарицьких, 28 у м. Львові. ОСОБА_3 добровільно не виконував рішення суду у цивільній справі № 2-2390/11 і тому 21 березня 2014 р. ОСОБА_1 була змушена звернутися до Державної виконавчої служби з метою забезпечення примусового виконання Рішення суду. 27 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП 42709483 по примусовому виконанню рішення суду. 16 жовтня 2014 року було закінчено виконавче провадження ВП 42709483, оскільки ОСОБА_3 в повному обсязі погасив заборгованість по виконавчому листі № 2-2390/11. Виконання рішення суду було прострочене ОСОБА_3 з 03 березня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, внаслідок чого позивачка зазнала збитків від знецінення грошових коштів, які відповідач мав сплатити їй ще 03 березня 2014 року з огляду на індекс інфляції та зміну курсу валют. 27 листопада 2014 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 59 112, 38 грн. Дану заяву відповідач отримав 01 грудня 2014 року, однак ні відповіді, ні коштів позивачка не отримала, а тому у позивачки виникла необхідність в судовому порядку захистити своє порушене право на отримання від відповідача грошової компенсації з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. 23 грудня 2014 р. ОСОБА_1 подала до Галицького районного суду міста Львова позовну заяву про стягнення із ОСОБА_3 частини інфляційних втрат, а саме: 24 000,00 грн. із 54 275,25 грн. та частини трьох процентів річних, а саме: 360,00 грн. із 4 837,13 грн.Тобто, ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_3 на її користь лише 24360,00 грн. із 59 112,38 грн. які на її думку підлягали до стягнення. 19 червня 2015 р. Галицьким районним судом міста Львова було прийнято рішення у справі № 461/15491/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.З рішенням Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2015 р. у справі №461/15491/14-ц ОСОБА_1 не погодилася і подала апеляційну скаргу.Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2015 р. у справі № 461/15491/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 24360,00 грн. було скасоване та прийнято нове рішення про задоволення позову, а саме: про стягнення 24000,00 грн. інфляційних втрат та 360,00 грн. три проценти річних. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 р. було залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції у справі № 461/15491/14-ц. Ухвала оскарженню не підлягає.Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. у справі № 461/15491/14-ц у відносинах між Позивачем та Відповідачем встановлено наступні преюдиційні факти: виникнення на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2014 р. у справі № 2-2390/11 грошового зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо сплати останнім на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 270410,00 грн.; строк в межах якого ОСОБА_3 повинен був сплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 270410,00 грн., а саме: з 21.03.2014 р. до 27.03.2014 р.; прострочення ОСОБА_3 виконання грошового зобовязання щодо сплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 270410,00 грн. протягом періоду з 28.03.2014 р. по 19.09.2014 р.; знецінення грошових коштів належних ОСОБА_1 як грошова компенсація у розмірі 270410,00 грн. внаслідок інфляційних процесів та неотримання компенсації від ОСОБА_3 за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати ОСОБА_1; обовязок ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_1 частину інфляційні втрати у розмірі 24000,00 грн. та частину від трьох проценти річних у розмірі 360,00 грн.Позивачка зазначає, що загальна сумаінфляційних втрат та трьох процентів річних яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за період з 28.03.2014 р. по 15.10.2014 р. становить 58 578,96 грн. (54 275,25 грн. + 4 303,71 грн.). Враховуючи вище наведене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати та три проценти річних в розмірі 34 218,96 грн., як не отриману частину із загальної суми інфляційних втрат та трьох процентів річних (58 578,96 грн. 24360,00 грн.).

В судовому засіданні позивач та представник позивача кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та відзиві на заперечення ОСОБА_3, просили позов задовольнити повністю.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, надала пояснення про те, що ОСОБА_1 вже зверталася із аналогічним позовом про стягнення з ОСОБА_3 інфляційних втрат та трьох процентів річних, а тому повторне звернення із позовом є безпідставним. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 лютого 2014 р. у справі № 2-2390/11 про сплату ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 270 410,00 грн. не є грошовим зобовязанням так як, на їх думку, рішення суду не може бути підставою для виникнення грошових зобовязань. Відтак, до спірних відносин не застосовується ст. 625 ЦК України. Невиконання рішення суду передбачає відповідальність боржника лише відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, шляхом стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми стягнення. До спірних відносин, згідно ст. 258 ЦК України, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність в один рік (стягнення неустойки: штраф, пеня). Просили відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 20 лютого 2014 р. Галицьким районним судом міста Львова було прийнято рішення у цивільній справі № 2-2390/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про поділ спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участі третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно про часткове задоволення вказаних позовів.

Даним рішенням суду, серед іншого, було вирішено: Визнати за ОСОБА_3 право власності, у порядку спадкування, на квартиру № 5 на вул. Зарицьких, 28 у м. Львові вартістю 508765,00 грн., стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 270410,00 грн.

Грошова компенсація в розмірі 270410,00 грн. була встановлена судом з огляду на припинення права власності на 1/2 частину квартири № 5 на вул. Зарицьких, 28 у м. Львові яка належала ОСОБА_5 правонаступником якого є ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 02 листопада 1995 р. Виконавчим комітетом Львівської міської ради (інша 1/2 частина квартири належала ОСОБА_6 (спадкодавцю), яка померла 21 вересня 2010 р.) та припинення права власності на 1/8 частину квартири № 5 на вул. Зарицьких, 28 у м. Львові яка належала ОСОБА_5 правонаступником якого є ОСОБА_1 в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині відкритої після смерті ОСОБА_6

Рішення суду набрало законної сили 03 березня 2014 р.

На виконання Рішення суду 19 березня 2014 р. Галицьким районним судом міста Львова було видано Виконавчого листа № 2-2390/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 270410,00 грн.

ОСОБА_3 добровільно не виконував Рішення суду і тому 21 березня 2014 р. ОСОБА_1 була змушена звернутися до Державної виконавчої служби з метою забезпечення примусового виконання Рішення суду.

Рішенням суду не було встановлено строку протягом, якого відповідач повинен був сплатити позивачеві грошову компенсацію, тому грошове зобовязання підлягало виконанню у строки, встановлені положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме: якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, відповідач повинен був сплатити позивачеві суму боргу в строк до 27 березня 2014 року, чого відповідачем виконано не було.

27 березня 2014 р. старшим державним виконавцем Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження ВП 42709483 по примусовому виконанню Виконавчого листа № 2-2390/11 виданого 19 березня 2014 р.

16 жовтня 2014 р. старшим державним виконавцем Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_7 було закінчено виконавче провадження ВП 42709483, оскільки ОСОБА_3 в повному обсязі погасив заборгованість по Виконавчому листі № 2-2390/11, виданого 19 березня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова.

Відповідно до інформації викладеної у Постанові про закінчення виконавчого провадження ВП 42709483 від 16 жовтня 2014 р. та у листі ОСОБА_8 ВДВС ЛМУЮ від 16 жовтня 2014 р. Вих. В-8/17368 боржник ОСОБА_3 погашав заборгованість перед ОСОБА_1 перераховуючи грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 в декілька етапів: 19 вересня 2014 року платіж по квитанції № 146 на суму 40 000,00 грн.; 10 жовтня 2014 року платіж по квитанції № 87 на суму 70 000,00 грн.; 11 жовтня 2014 року платіж по квитанції № 35 на суму 110 000,00 грн.; 15 жовтня 2014 року платіж по квитанції № 1 на суму 50 410,00 грн.

Отже, рішення не виконувалося відповідачем добровільно з 03 березня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р.

Внаслідок цього ОСОБА_1 зазнала збитків від знецінення грошових коштів які ОСОБА_3 мав сплати ОСОБА_1, ще 03 березня 2014 р., з огляду на індекс інфляції та зміну курсу валют.

27 листопада 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 із Заявою про сплату інфляційних втрат у розмірі 54275,25 грн. та трьох процентів річних у розмірі 4837,13 грн., всього 59112,38 грн.

Дану заяву ОСОБА_3 отримав 01 грудня 2014 р. Однак, Відповідач добровільно кошти не сплатив, відповіді не надав. З огляду на це ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

23 грудня 2014 р. ОСОБА_1 подала до Галицького районного суду міста Львова позовну заяву про стягнення із ОСОБА_3 частини інфляційних втрат, а саме: 24000,00 грн. із 54275,25 грн. та частини трьох процентів річних, а саме: 360,00 грн. із 4 837,13 грн.

ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_3 на її користь лише 24360,00 грн. із 59112,38 грн. які на її думку підлягали до стягнення.

19 червня 2015 р. Галицьким районним судом міста Львова було прийнято рішення у справі № 461/15491/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2015 р. у справі № 461/15491/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 24360,00 грн. було скасоване та прийнято нове рішення про задоволення позову, а саме: про стягнення 24000,00 грн. інфляційних втрат та 360,00 грн. три проценти річних.

Не погоджуючись із рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 р. було відхилено касаційну скаргу ОСОБА_3 та залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції у справі № 461/15491/14-ц. Ухвала оскарженню не підлягає.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. у справі №461/15491/14-ц у відносинах між Позивачем та Відповідачем встановлено наступні преюдиційні факти: виникнення на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2014 р. у справі № 2-2390/11 грошового зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо сплати останнім на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 270410,00 грн.; строк в межах якого ОСОБА_3 повинен був сплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 270410,00 грн., а саме: з 21 березня 2014 р. до 27 березня 2014 р.; прострочення ОСОБА_3 виконання грошового зобовязання щодо сплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 270410,00 грн. протягом періоду з 28 березня 2014 р. по 19 вересня 2014 р.; знецінення грошових коштів належних ОСОБА_1 як грошова компенсація у розмірі 270410,00 грн. внаслідок інфляційних процесів та неотримання компенсації від ОСОБА_3 за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати ОСОБА_1; обовязок ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_1 частину інфляційні втрати у розмірі 24000,00 грн. та частину від трьох проценти річних у розмірі 360,00 грн.

Вказані вище факти підтверджуються матеріалами справи № 461/15491/14-ц, зокрема судом були досліджені: Рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 лютого 2014 р. у справі № 2-2390/11; Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 42709483 від 27 березня 2014 р.; Квитанція № 146 від 19 вересня 2014 р. на суму 40000,00 грн.; Квитанція № 87 від 10 жовтня 2014 року на суму 70 000,00 грн.; Квитанція № 35 від 11 жовтня 2014 року на суму 110 000,00 грн.; Квитанція № 1 від 15 жовтня 2014 року на суму 50 410,00 грн.; ОСОБА_8 ВДВС ЛМУЮ від 16 жовтня 2014 р. Вих. В-8/17368.; Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 42709483 від 16 жовтня 2014 р. з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.; Заява про сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 59112,38 грн.; Опис вкладення у лист від 27 листопада 2014 р.; Фіскальний чек від 27 листопада 2014 р.; Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 27 листопада 2014 р.

Крім того, підставність позовних вимог підтверджується такими доказами як: Рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 червня 2015 р. у справі № 461/15491/14-ц; Рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. у справі № 461/15491/14-ц; Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 р. у справі № 461/15491/14-ц; Виконавчим листом № 461/15491/14-ц, виданий Галицьким районним судом міста Львова 02 жовтня 2015 р.; Заявою про відкриття виконавчого провадження від 19 жовтня 2015 р.; Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №49088527 від 22 жовтня 2015 р.

Відтак, між позивачем та відповідачем виникли грошові зобовязання щодо сплати ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 270410,00 грн. Дане грошове зобовязання підлягало виконанню з 28 березня 2014 р. Однак, ОСОБА_3 допустив прострочення виконання, оскільки поетапно сплачував грошову компенсацію на користь ОСОБА_1 Перший платіж у розмірі 40000,00 грн. було сплачено 19 вересня 2014 року. Другий платіж у розмірі 70000,00 грн. було сплачено 10 жовтня 2014 року. Третій платіж у розмірі 110000,00 грн. було сплачено 11 жовтня 2014 року. Четвертий платіж у розмірі 50410,00 грн. було сплачено 15 жовтня 2014 року.

Отже, ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобовязання з 28 березня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не було вчасно виконано грошове зобовязання, то для нього наступили правові наслідки, встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вище наведене правомірним є нарахування Відповідачу інфляційних втрат за період: з 28 березня 2014 р. по 19 вересня 2014 р. на суму у розмірі 270410,00 грн.; з 19 вересня 2014 р. по 10 жовтня 2014 р. на суму у розмірі 230410,00 грн.; з 10 жовтня 2014 р. по 11 жовтня 2014 р. на суму у розмірі 160410,00 грн.; з 11 жовтня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. на суму у розмірі 50410,00 грн.

В період прострочення виконання грошового зобовязання в України були встановлені наступні індекси інфляції: в березні 2014 р. 102,2%; в квітні 2014 р. 103,3%; в травні 2014 р. 103,8%; в червні 2014 р. 101,0%; в липні 2014 р. 100,4%; в серпні 2014 р. 100,8%; в вересні 2014 р. 102,9%; в жовтні 2014 р. 102,4%.

Відтак, в період з 28 березня 2014 р. по 19 вересня 2014 р. сума інфляційних втрат із суми у розмірі 270410,00 грн. склала 48 745,41 грн. (270 410,00 грн. х 102,2% = 276 359,02 грн. х 103,3% = 285 478,86 грн. х 103,8% = 296 327,05 грн. х 101,0% = 299 290,32 грн. х 100,4% = 300 487,48 грн. х 100,8% = 302 891,37 грн. х 102,9% = 311 675,21 грн. х 102,4% = 319 155,41 грн. 270 410,00 = 48 745,41 грн.).

В період з 19 вересня 2014 р. по 10 жовтня 2014 р. сума інфляційних втрат із суми у розмірі 230410,00 грн. склала 5 529,84 грн. (230410,00 грн. х 102,4% = 235 939,84 грн. 230410,00 грн. = 5 529,84 грн.).

Отже, загальна сума інфляційних втрат в період з 28 березня 2014 р. по 10 жовтня 2014 р. склала 54 275,25 грн. (48 745,41 грн. + 5 529,84 грн.).

Враховуючи вище наведене правомірним є нарахування Відповідачу трьох процентів річних за період: з 28 березня 2014 р. по 19 вересня 2014 р. на суму у розмірі 270410,00 грн.; з 19 вересня 2014 р. по 10 жовтня 2014 р. на суму у розмірі 230410,00 грн.; з 10 жовтня 2014 р. по 11 жовтня 2014 р. на суму у розмірі 160410,00 грн.; з 11 жовтня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. на суму у розмірі 50410,00 грн.

Відтак, в період з 28 березня 2014 р. по 19 вересня 2014 р. Відповідач прострочив 175 днів (березень 2014 р. 4 дні; квітень 2014 р. 30 днів; травень 2014 р. 31 день; червень 30 днів; липень 2014 р. 31 день; серпень 2014 р. 31 день; вересень 2014 р. 18 днів).

В період з 19 вересня 2014 р. по 10 жовтня 2014 р. Відповідач прострочив 21 день (вересень 2014 р. 12 днів; жовтень 2014 р. 9 днів).

Період з 10 жовтня 2014 р. по 11 жовтня 2014 р. Позивач не враховує.

В період з 11 жовтня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. Відповідач прострочив 4 дні.

Отже, в період з 28 березня 2014 р. по 19 вересня 2014 р. розмір трьох процентів річних із суми у розмірі 270 410,00 грн. складає 3889,45 грн. (270 410,00 грн. х 3% : 365 днів х 175 днів = 3889,45 грн.).

В період з 19 вересня 2014 р. по 10 жовтня 2014 р. розмір трьох процентів річних із суми у розмірі 23 0410,00 грн. складає 397,69 грн. (230 410,00 грн. х 3% : 365 днів х 21 день = 397,69 грн.).

В період з 11 жовтня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. розмір трьох процентів річних із суми у розмірі 50 410,00 грн. складає 16,57 грн. (50 410,00 грн. х 3% : 365 днів х 4 дні = 16,57 грн.).

Відтак, загальна сума трьох процентів річних за період з 28 березня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. склала 4 303,71 грн. (3 889,45 грн. + 397,69 грн. + 16,57 грн.).

Отже, загальна сума інфляційних втрат та трьох процентів річних яка підлягає сплаті на користь ОСОБА_1 за період з 28 березня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. становить 58 578,96 грн. (54 275,25 грн. + 4 303,71 грн.).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. уже присуджено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 24 360,00 грн., з яких: 24 000,00 грн. інфляційні втрати та 360,00 грн. три проценти річних.

02 жовтня 2015 р. Галицьким районним судом м. Львова було видано Виконавчий лист № 461/15491/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 24360,00 грн.

22 жовтня 2015 р. головним державним виконавцем Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження ВП 49088527 по примусовому виконанню Виконавчого листа № 461/15491/14-ц виданого 02 жовтня 2015 р.

02 лютого 2016 р. виконавче провадження ВП 49088527 закінчене ОСОБА_8 відділом ДВС ЛМУЮ, з огляду на сплату відповідачем 24360,00 грн. на користь позивачки.

Враховуючи вище наведене, стягненню, з відповідача на користь позивачки, підлягають 34 218,96 грн. (58 578,96 грн. 24 360,00 грн.), як не сплаченні ОСОБА_3 добровільно, з яких: 30 275,25 грн. інфляційні втрати (54 275,25 грн. 24 000,00 грн.) та 3 943,71 грн. три проценти річних (4 303,71 грн. 360,00 грн.).

Суд відхиляє заперечення відповідача та його адвоката проти позовних вимог ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 із позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 34 218,96 грн. повторно, оскільки загальна сума інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 28 березня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. становить 58 578,96 грн.

Подавши 23 грудня 2014 р. позов до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 24360,00 грн. позивачка скористалася своїм правом на звернення до суду із позовом щодо частини вимог.

Звернувшись із позовом до ОСОБА_3 в друге про стягнення 34 218,96 грн. ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ще не стягнуту частину інфляційних втрат та трьох процентів річних із загальної суми 58 578,96 грн., які нараховані відповідачу за період прострочення виконання грошового зобовязання за період з 28 березня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р.

Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 20 лютого 2014 р. у справі № 2-2390/11 про сплату ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 270410,00 грн. не встановлено грошового зобовязанням, а тому до спірних відносин не підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України. Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що за невиконання рішення суду для боржника настає лише відповідальність передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, шляхом стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми стягнення.

Правомірність застосування до спірних відносин ст. 625 ЦК України встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 р. у справі № 461/15491/14, залишеним без змін ухвалою ВСС України від 02 грудня 2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, правомірність застосування до спірних відносин ст. 625 ЦК України підтверджується правовою позицією Верховного суду України викладеною у постанові від 01 жовтня 2014 р. по справі № 6-113цс14, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні правової норми.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України по справі № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 р. будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо застосування до спірних відносин спеціальної позовної давності в один рік (стягнення неустойки: штраф, пеня) відповідно до ст. 258 ЦК України, оскільки спеціальні строки позовної давності не поширюються на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт виникнення між нею та відповідачем грошових зобовязань, прострочення відповідачем грошового зобовязання, що зумовило збитки для позивачки з огляду на знецінення грошових коштів належних позивачці, а тому позов слід задовольнити. Заперечення відповідача не спростовують доводів позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3-11,88,212-215, 224-228 ЦПК України,суд ,

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - інфляційні втрати у розмірі 30 275,25 (тридцять тисяч двісті сімдесят пять гривень, 25 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 3 943,71 (три тисячі девятсот сорок три гривни, 71 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551 гривень 21 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: К.О. Котельва