Провадження № 2/679/156/2016
Справа № 679/105/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючої судді Фурсевич О.В.,

при секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі про визнання відмови у наданні санаторно курортного лікування протиправною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, 29.10.1985 року з ним стався нещасний випадок, а 19.04.2005 року після проведеного розслідування було складено ОСОБА_2 про нещасний випадок на виробництві та ОСОБА_2 розслідування нещасного випадку на виробництві. На підставі вказаних актів Хмельницькою міжрайонною травматолого - офтальмологічною медико - соціальною комісією 07.12.2005 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності тридцять п'ять відсотків, у зв'язку з виробничою травмою, довічно. В частині потреби в додаткових видах допомоги вказано: «палиця, санаторно-курортне лікування опорно-рухового апарату».

Однак з 2012 року путівки на санаторно-курортне лікування опорно-рухового апарату відділенням виконавчої дирекції Фонду у м.Нетішин не видавались.

З 01.10.2014 року діяльність відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Нетішин як юридичної особи припинилася, а його справу передали до відділення виконавчої Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі, про що позивача повідомлено листом від 24.09.2014 року.

На звернення ОСОБА_1, листом №80 від 25.03.2015 року відповідач відмовив йому у наданні путівки на санаторно-курортне лікування опорно-рухового апарату посилаючись на те, що він не підпадає під дію ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105- XIV в редакції від 01.01.2015 року в частині забезпечення санаторно-курортним лікуванням, а підпадає під дію ОСОБА_3 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів».

Позивач вважає, що така відмова порушує норми ОСОБА_3 України, видана з перевищенням повноважень та підлягає скасуванню, адже потреба в санаторно-курортному лікуванні визначається виключно МСЕК. При цьому ОСОБА_2 про нещасний випадок на виробництві та ОСОБА_2 розслідування нещасного випадку на виробництві від 19.04.2005 року, як і рішення МСЕК про встановлення йому II групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва та акт огляду МСЕК № 1967 від 07.12.2005 року, на підставі якого видано довідку серії 2-18 АИ № 054613 про потребу у додаткових видах допомоги, зокрема, санаторно - курортному лікуванні, не скасовані. У нього не зникли порушення опорно рухового апарату, а просто виникло більш тяжке захворювання.

Зазначає, що оскаржувана відмова не відповідає ч.5 ст.34 ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно якої потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам І групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування. ОСОБА_3 України та Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно курортним лікуванням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 49 від 31.10.2007 року (далі - Положення) дає підстави стверджувати, що санаторно курортним лікуванням періодично забезпечуються потерпілі, які стали інвалідами, виключно за висновками МСЕК. Згідно п.2.3 Положення, якщо потерпілий одночасно має право на санаторно курортне лікування згідно із ОСОБА_3 України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та іншими нормативно правовими актами, йому надається право вибору за однією з підстав. Таким чином, маючи право вибору він звернувся за наданням санаторно курортного лікування до відповідача, однак йому було безпідставно в цьому відмовлено.

Крім того, зазначив, що про встановлення йому у 2008 році ІІ групи інвалідності внаслідок загального захворювання, відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Нетішин було повідомлене належним чином, однак продовжувало надавати йому соціальні послуги. Зокрема, він отримував путівки на санаторно курортне лікування до 2011 року включено, 19.09.2008 року через управління виконавчої дирекції Фонду у Хмельницькій області отримав автомобіль та до сьогоднішнього дня отримує кошти на закупівлю бензину для нього. Вказане, на думку ОСОБА_1 підтверджує, що соціальне забезпечення мають потерпілі, які стали інвалідами, а не які є інвалідами, унаслідок нещасного випадку на виробництві.

На підставі наведеного, позивач просить визнати відмову відділення виконавчої дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі Хмельницької області у наданні санаторно-курортного лікування ОСОБА_1 № 80 від 25.03.2015 року - протиправною (незаконною) та скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно курортним лікуванням, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 49 від 31.10.2007 року чітко визначено коло осіб, котрі мають право на забезпечення санаторно курортним лікуванням (потерпілі, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання), та перелік документів, які надають право потерпілому на отримання санаторно курортного лікування (висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно курортному лікуванні та медична довідка лікувальної установи за формою № 070/о). У звязку з тим, що ОСОБА_1 за власним бажанням з 14.02.2008 року змінив категорію інвалідності з групи інвалідності «трудового каліцтва» на інвалідність «загального захворювання», відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, що підтверджується листом Хмельницької обласної медико соціальної комісії № 412 від 20.09.2012 року, та відсутністю документів визначених п.2.5 Положення, у відділення Фонду немає правових підстав для надання санаторно-курортного лікування позивачу, так як внаслідок зміни категорії інвалідності він не підпадає під дію ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а підпадає під дію ОСОБА_3 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів». Відповідно до цього ОСОБА_3, інваліди за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно курортними путівками. Згідно п.9 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №187 від 22.02.2006 року, ОСОБА_1 як інвалід внаслідок загального захворювання, має право на отримання путівки строком 18 21 день в порядку черговості в міру надходження путівок, для чого йому потрібно перебувати на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання.

Представник зазначила, що відповідач щомісячно виплачує позивачу страхову виплату на підставі довідки про втрату ним працездатності у відсотках 35 % і це немає відношення до інвалідності, яка встановлена йому іншою довідкою. Що стосується автомобіля, то на той час коли збирався пакет документів на його отримання позивач ще був інвалідом трудового каліцтва. В подальшому, коли спеціалісти дізналися про зміну категорії інвалідності, вони припинили надавати позивачу путівки на санаторно курортне лікування та інші послуги, право на отримання яких він втратив.

Враховуючи наведене, представник вважає, що відповідач не має правових підстав для забезпечення ОСОБА_1 санаторно курортним лікуваннням.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З ОСОБА_2 розслідування нещасного випадку від 19.04.2005 року та ОСОБА_2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 19.04.2005 року вбачається, що 29 жовтня 1985 року з ОСОБА_1, який працював старшим контролером ревізором у фінансовому управлінні Славутської РДА, стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, відповідальним за який є позивач, який порушив правила дорожнього руху.

Згідно довідки серії МСЕ № 068093 від 07.12.2005 року, при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено йому другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва довічно.

Як вбачається з довідки серії 2-18 АИ № 054613 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 07.12.2005 року, Хмельницькою міжрайонною травматолого - офтальмологічною медико - соціально комісією ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 35% довічно, у звязку з виробничою травмою від 29.10.1985 року. В даній довідці зазначено, що позивач потребує додаткові види допомоги палиця, санаторно-курортне лікування опорно-рухового апарату.

Згідно витягу з акта огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 124407 від 14.02.2008 року, в результаті переогляду ОСОБА_1 з 14.02.2008 року встановлено другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання довічно.

Як вбачається з листів комунального закладу обласної ради «Хмельницький обласний центр медико соціальної експертизи» № 412 від 20.09.2012 року, № 360 від 24.09.2014 року, ОСОБА_1 рішенням Хмельницької травматолого офтальмологічної МР МСЕК від 07.12.2005 року визнаний інвалідом ІІ групи «трудове каліцтво» та встановлено 35% втрати професійної працездатності.14.02.2008 року він оглядався Хмельницькою обласною МСЕК по питанню зміни категорії інвалідності (за власним бажанням) з «трудового каліцтва» на «загальне захворювання». За результатами огляду була підтверджена ІІ група інвалідності та встановлена категорія інвалідності «загальне захворювання» довічно. Також було підтверджено 35 % втрати професійної працездатності. На теперішній час ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи «загальне захворювання» і має право на додаткові види допомоги, у тому числі і санаторно курортне лікування як інвалід від загального захворювання.

З довідки управління Пенсійного Фонду України в м.Нетішин № 2280 від 09.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи.

На звернення ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі Хмельницької області щодо забезпечення його санаторно курортним лікуванням, він отримав лист № 80 від 25.03.2015 року, в якому його повідомили, що у звязку з тим, що він за власним бажанням з 14.02.2008 року змінив категорію інвалідності з групи інвалідності «трудового каліцтва» на «інвалідність загального захворювання», відділення Фонду немає правових підстав для надання йому санаторно-курортного лікування. Залишаючись потерпілим на виробництві, він на теперішній час є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Змінивши категорію інвалідності позивач не підпадає під дію ОСОБА_3 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції від 01.01.2015 року) в частині забезпечення санаторно курортним лікуванням, а підпадає під дію ОСОБА_3 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів». Враховуючи наведене, для отримання путівки ОСОБА_1 рекомендовано звернутися із заявою в управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради, яке забезпечує путівками інвалідів загального захворювання.

Згідно ч.4 ст.42 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла з 01.01.2015 року і на момент виникнення спірних правовідносин), потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до п.1.1 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 49 від 31.10.2007 року (далі - Положення), це Положення визначає механізм забезпечення виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та її управліннями в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділеннями в районах та містах обласного значення потерпілих, які стали інвалідами (далі-потерпілі) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно п.п.2.6, 2.2, 2.5 Положення, потерпілі, які стали інвалідами, забезпечуються санаторно-курортним лікуванням періодично згідно з рішенням МСЕК, а саме: інваліди I групи щороку; інваліди II групи один раз на два роки або щороку на підставі індивідуальної програми реабілітації; інваліди III групи один раз на три роки, один раз на два роки або щороку на підставі індивідуальної програми реабілітації.

Підставою для забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК), індивідуальна програма реабілітації інваліда (у разі наявності). Для взяття на облік для санаторно-курортного лікування потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: заяву за встановленою формою (додаток 1); висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичну довідку лікувальної установи за формою №070/о.; індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності).

Відповідно до ст.7 ОСОБА_3 України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», медико-соціальні експертні комісії визначають групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана інвалідом однієї групи і лише з однієї причини.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що 14.02.2008 року, за згодою позивача, йому змінено категорію (причину) інвалідності та встановлено, що він є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, суд приходить до висновку, що він втратив право на отримання додаткових видів допомоги, передбачених ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», зокрема, санаторно курортного лікування, яке надається лише потерпілим, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Водночас, як інвалід ІІ групи внаслідок загального захворювання, ОСОБА_1 має право на додаткові види допомоги передбачені ОСОБА_3 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, згідно ст.38 ОСОБА_3 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інваліди за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками. Порядок та умови забезпечення інвалідів санаторно-курортними путівками визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно п.п.2, 3, 5, 9 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.02.2006 року (далі - Порядок), структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських рад забезпечують за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів інвалідів усіх категорій за рахунок коштів, передбачених Мінсоцполітики.

Особи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, повинні за зареєстрованим місцем проживання перебувати на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у мм.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органах міських рад для санаторно-курортного лікування.

Осіб, інвалідність яких пов'язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, забезпечує путівками Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, на підставі висновку МСЕК про необхідність лікування за прямими наслідками виробничої травми чи професійного захворювання.

Путівки видаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості. Для одержання путівки подається заява та медична довідка закладу охорони здоровя за формою N 070/о.

Інваліди загального захворювання та інваліди з дитинства забезпечуються путівками строком на 18-21 день в порядку черговості.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для забезпечення ОСОБА_1 санаторно курортним лікування, тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.42 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), п.п.1.1, 2.2., 2.5, 2.6 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 49 від 31.10.2007 року, ст.7 ОСОБА_3 України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», ст.38 ОСОБА_3 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п.п.2, 3, 5, 9 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм.Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.02.2006 року, тст.ст.3, 10, 11, 60, 146, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Славутському районі про визнання відмови у наданні санаторно курортного лікування протиправною та її скасування - відмовити.

Судові витрати залишити на сторонах в розмірах, які вони понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справу, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: