Справа № 502/2396/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Кітреску О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про

визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 30.09.2015 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 пояснили наступне.

З 23.11.1991 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. 13.10.1994 року ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала житловий будинок , розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51. 14.10.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Приблизно у травні 2011 року ОСОБА_3 зібрав усі свої речі та виїхав з будинку, що належить позивачці у будинок своїх батьків. Ніяких особистих речей, окрім технічно несправного автомобіля ВАЗ 21011, який знаходився у гаражі на території будинку та належав відповідачу, він не залишив. Навесні 2015 року, у звязку з тим, що донька позивачки хворіла, та потрібні були гроші на лікування, ОСОБА_1 продала вищевказаний автомобіль на металобрухт. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований у будинку, що належить на праві приватної власності позивачці, однак більш 4 років у ньому не мешкає та ніяких його особистих речей у будинку не знаходиться, а добровільно скасовувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 відмовляється, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду з зазначеним позовом.

На підставі викладеного позивач та її представник просять суд задовольнити позов у повному обсязі.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали у повному обсязі та пояснили, що будинок розташований за адресою Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51, був придбаний позивачкою та відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі і є спільною власністю колишнього подружжя. Дійсно після розірвання шлюбу, приблизно у травні 2011 року ОСОБА_3 для того, щоб не створювати негативну обстановку та не травмувати дітей виїхав з вказаного будинку та переїхав до своїх батьків. При цьому відповідач залишив частину власних речей, а також належний йому автомобіль ВАЗ 21011, що зберігався у гаражі. Оскільки житловий будинок було придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і він є спільним майном колишнього подружжя ? частина якого належить відповідачу, ОСОБА_3 та його представник вважають позов необґрунтованим та просять відмовити у його задоволенні.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала показання, аналогічні поясненням позивачки та її представника.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом достовірно встановлено, що з 23.11.1991 року по 14.10.2010 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, даний факт визнається сторонами та доказуванню не підлягає.

13.10.1994 року ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51 /а.с. 5-10/.

З травня 2011 року ОСОБА_3 у житловому будинку, розташованому за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51 не мешкає, однак зареєстрований місцем проживання, даний факт визнається сторонами та доказуванню не підлягає.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що житловий будинок розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51, було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і відповідач має право на ініціювання питання щодо визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю колишнього подружжя та виділення йому у власність ? частини вказаного майна, а право користування є похідним від права власності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, б. № 51.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6