Номер провадження: 22-ц/785/5552/16
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дії державного виконавця неправомірними та скасування постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату,-

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, посилаючись на те, що 05 грудня 2014 року виконавчий лист № 2-2078 від 20 вересня 2011 року було направлено на примусове виконання до Малиновського ВДВС ОМУЮ, де 11 грудня 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2011 року про стягнення із нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 519911,47 грн..

ОСОБА_3 зазначив, що 29 березня 2016 року старшим державним виконавцем Малиновського ВДВС ОМУЮ винесено постанову про стягнення 20% щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, починаючи з дня отримання постанови до повного погашення боргу, виконавчого збору та витрат.

На думку заявника, зазначена постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки за ним зареєстровано майно, на яке в першу чергу повинно бути звернуто стягнення, а саме земельну ділянку, вартістю 673071 грн., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і яка є предметом іпотеки.

Посилаючись на порушення ст. 68, 70 ЗУ «Про виконавче провадження», заявник просив суд визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ № В-7/233 від 29 березня 2016 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, скаргу ОСОБА_3 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст ухвали, яка оскаржена, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За правилами ч. 2 п. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець на підставі ст.ст. 68, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» правомірно виніс постанову про стягнення 20% щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику ОСОБА_3, до повного погашення боргу.

Крім того, суд зазначив, що звернути стягнення на земельну ділянку, яка знаходиться в іпотеці, державний виконавець, не міг, оскільки відповідно до вимог ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення за рахунок предмета іпотеки та застави здійснюється іпотекодержателем або заставодержателем.

Але колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні в Малиновському ВДВС ОМУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-2078 від 20 вересня 2011 року, виданий Малиновським районним судом м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 519911,47 грн. (а.с.28).

11 грудня 2014 року постановою старшого державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження (а.с.29).

З зазначеної постанови вбачається, що боржнику відповідно до вимог ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» було надано 7 денний строк для самостійного виконання рішення суду.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 28 грудня 2015 року в рамках виконавчого провадження за ОСОБА_3 зареєстроване обтяження нерухомого майна, а саме іпотека, згідно договору іпотеки № 10101 від 05 листопада 2007 року, об'єктом якої є земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Також, зареєстроване обтяження, а саме арешт всього нерухомого майна на підставі постанови Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23 липня 2012 року (а.с.31).

Згідно зазначеного договору іпотеки земельної ділянки, укладеного від 05 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», ним забезпечені вимоги Банку за кредитним договором (а.с.5-7).

Відповідно до довідок Державної податкової служби, Пенсійного фонду України ОСОБА_3 не має рахунків у банку та на обліку у ПФУ не перебуває (а.с.32-33).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12 квітня 2008 року належить автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, який перебуває в заставі в ПАТ «Дельта Банк».

З акту державного виконавця від 10 березня 2016 року вбачається, що боржника та належного йому майна, на яке можливо звернути стягнення, за вказаною у виконавчому документі адресою не виявлено (а.с.35).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 працює в ТДВ «Інтерхім» м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога,86.

29 березня 2016 року старшим державним виконавцем Малиновського ВДВС ОМУЮ винесено постанову про стягнення 20% щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, починаючи з дня отримання постанови до повного погашення боргу, виконавчого збору та витрат (а.с.3).

Відповідно до ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки у боржника відсутні кошти на рахунках в банках та інших фінансових установах, відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача, державним виконавцем прийнято рішення про звернення стягнення на заробітну плату боржника, в порядку, визначеному ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження», з чим колегія суддів не може погодитися.

Згідно зі ст. 53 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разу відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому п. 8 ч. 1 ст. 47 цього Закону.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 ЗУ «Про іпотеку»).

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 41 зазначеного Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон № 606-XIV визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає, зокрема, в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону № 606-XIV визначено особливості процедури звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень ЗУ «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону 606-XIV допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого судового рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом 606-XIV, першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону 606-XIV дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону 606-XIV дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного ЗУ «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року по справі № 6-144цс16.

Судом першої інстанції зазначене не було прийнято до уваги, що призвело до постановлення незаконної, необґрунтованої ухвали, яка підлягає скасуванню.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апелянта є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала скасуванню, з постановленням по справі нової ухвали, про задоволення скарги ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Малиновського ВДВС ОМУЮ від 29.03.2016 року.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2. ч. 1. ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Носаль Р.М. від 29 березня 2016 року за № В-7/233 про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко