Справа №639/3175/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шиянової Л.О.

за участю секретаря - Крбеян К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею будинком №20-а по провулку Проїзжий у м. Харкові, який належить на праві власності ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу №1-1683 від 16 серпня 1983 року, зареєстрованого в КП «Харківське міськБТІ», їй належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові, провулок Проїзжий, 20-а. За договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори 30 червеня 1988 року, реєстровий № 3-1964, її доньці, ОСОБА_4, перейшло право власності на 44/100 частин зазначеного домоволодіння. Позивач зазначає, що з 1998 року з нею проживали та були зареєстровані старша донька ОСОБА_5, онука ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, які у 2003 році були зняті з реєстрації у звязку з виїздом до Німеччини на постійне проживання. У 2012 році в зазначеному будинку на її прохання була зареєстрована молодша донька позивача, ОСОБА_2. Однак позивач зазначає, що фактично вона не вселялася у спірний будинок, не проживала з моменту реєстрації та до теперішнього часу жодного дня, відповідач не підтримує з нею ніяких стосунків, не спілкується, житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв'язку з чим їй доводиться мати витрати по оплаті за відповідача, хоча вона не має достатнього доходу, є людиною похилого віку, пенсіонерка за віком, має хронічні захворювання, поганий матеріальний стан. Ніяких домовленостей між нею та відповідачем про збереження за нею права користування житловою площею немає, особистих речей відповідача у будинку не має. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у неї не було, зі скаргами про порушене право не зверталася. Рішення відповідача не вселятися та не користуватися будинком було добровільним та самостійним. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрована, однак фактично не проживає, тому вона звернувся до суду з даним позовом.

В судове засідання зявилася представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності від 05.04.2016 року, позов просила задовольнити.

Представник відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_8 у судове засідання з'явилася, просила приєднати до справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №63350178 від 13.07.2016 року , з якого вбачається,що згідно договору дарування №1277 від 06.06.2016 року ,посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, власником вказаної частини будинку на час розгляду справи є ОСОБА_5, а не позивач ОСОБА_1 Тому просила суд у задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1-1683 від 16 серпня 1983 року належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові, провулок Проїзжий, 20-а. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ» (а.с.9-12).

За договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори 30 червеня 1988 року, реєстровий № 3-1964, доньці позивача - ОСОБА_4, перейшло право власності на 44/100 частин зазначеного домоволодіння (а. с. 13-16).

У 2012 році в зазначеному будинку на її прохання була зареєстрована молодша донька позивача, ОСОБА_2, яка фактично не вселялася у спірний будинок, не проживала з моменту реєстрації та до теперішнього часу жодного дня, не підтримує з нею ніяких стосунків, не спілкується, житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв'язку з чим їй доводиться мати витрати по оплаті за відповідача, хоча вона не має достатнього доходу, є людиною похилого віку, пенсіонерка за віком, має хронічні захворювання, поганий матеріальний стан. Ніяких домовленостей між нею та відповідачем про збереження за нею права користування житловою площею немає,особистих речей відповідача у будинку не має. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у неї не було, зі скаргами про порушене право не зверталася. Рішення відповідача не вселятися та не користуватися будинком було добровільним та самостійним.

Факт відсутності відповідача за даною адресою підтверджується актом Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова ділянка №8 від 06 травня 2016 року №97, із якого вбачається, що ОСОБА_2 за даною адресою м. Харків, пров. Проїзжий, 20-а зареєстрована з 10.04.2012 року, однак фактично там не проживає та не проживала (а. с. 46).

Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрована, однак фактично не проживає.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, як було встановлено у судовому засіданні та проти чого не заперечувала представник позивача ОСОБА_7, згідно договору дарування №1277 від 06.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10, власником вказаної частини будинку на час розгляду справи є ОСОБА_5, а не позивач ОСОБА_1П.( номер запису про права власності 14828631), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №63350178 від 13.-7.2016 року( а.с.64-65).

Таким чином, позивач не є на час розгляду справи власником вказаної в позовних вимогах частини будинку, а саме будинку № 20-а по провулку Проїзжому у м. Харкові, в якій зареєстрована відповідач ОСОБА_11 та яку вона просить визнати такою, що втратила права користування житловою площею у зазначеному будинку , а тому є неналежним позивачем по справі.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тільки власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Відтак,оскільки позивач ОСОБА_1П не є власником спірного будинку, суд погоджується з доводами представника відповідача, та вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 11, 317, 319,321, 328, 334, 391 суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Суддя Л.О.Шиянова.