печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Козачук К.П., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» - про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

03.07.2015 позивач звернулрася до суду з вказаним позовом до ПрАТ «Український страховий дім» про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 20.07.2009 вона працювала у відповідача на посаді спеціаліста загального відділу. У зв'язку з народженням дитини, вона з листопада 2011 року по листопад 2014 рік перебувала у відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 27.11.2014 вона прибула на роботу за адресою: м.Київ, вул. Верхній Вал, 42-Г, однак відповідач за вказаною адресою був відсутній. Згідно листа відповідача від 06.04.2015 їй стало відомо про її звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, вважає причини звільнення необґрунтованими, оскільки нею не подавалась відповідачу жодної заяви про звільнення. Таким чином, позивач просить змінити формулювання причин звільнення її з роботи з ПрАТ «Український страховий дім» із «звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП» на «звільнення за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України», і зазначити дату звільнення з « 24 листопада 2014 року» на день вирішення справи в суді та стягнути з останнього на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 5 260 грн. 70 коп.

Протягом розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 11 407 грн. 42 коп. за період з 24.11.2014 по 22.03.2016.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Направила суду заяву, згідно якої просила проводити розгляд справи за її відсутності та одночасно зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, який повідомлений належним чином, в судове засідання уповноваженого представника не направив, причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без участі представника до суду не надходило.

За цих обставин, суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнавши причини неявки відповідача, який не направив до суду свого уповноваженого представника, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2009 позивача ОСОБА_1 прийнято на посаду спеціаліста загального відділу ЗАТ «Український страховий дім», яке в подальшому було перейменовано у ПрАТ «Український страховий дім». Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки. (а.с.6-7)

Згідно відомостей, наявних у копії трудової книжки, позивач 24.11.2014 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, наказ №553-ок від 24.11.2014. (а.с.7)

Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на неправильне формулювання причин її звільнення з роботи, просить змінити формулювання причин звільнення її з роботи з ПрАТ «Український страховий дім» із «звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП» на «звільнення за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України», і зазначити дату звільнення з «24 листопада 2014 року» на день вирішення справи в суді, оскільки позивачем не було подану відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням.

Разом з тим, суд не може погодитись з заявленими вимогами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Виходячи з наведених положень ст. 38 КЗпП України, у разі звільнення з роботи працівника за власним бажанням, працівник зобов'язаний подати власнику відповідну заяву, попередивши про це власника за два тижні.

Пунктом 1 ч.1 ст. 36 КЗпП передбачено, що підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Положеннями ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивач в судове засідання не з'явилась та не надала суду належних та достатніх даних та доказів на підтвердження своїх доводів щодо неправильного формулювання відповідачем причини звільнення її з роботи, а також обставин щодо звільнення позивача з роботи, на які у своєму позові посилається позивач, зокрема: доказів, підтверджуючих відсутність заяви позивача про звільнення за власним бажанням, наказу про звільнення позивача з роботи, доказів про перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доказів, підтверджуючих наявність угоди сторін про припинення трудового договору, доказів про середньомісячний заробіток позивача.

Крім того, безпідставним та необґрунтованим є твердження позивача про зазначення дати звільнення «на день вирішення справи в суді», оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.36, 38, 235 КЗпП України, ст.ст.10, 57-60, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду К.О. Москаленко