Провадження № 2/752/1859/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.10.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

при секретарях Постернак О.В., Лимар Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про визнання права особистої приватної власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

в серпні 2015 року ОСОБА_1 надіслала до Голосіївського районного суду м. Києва позов до ОСОБА_2 треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на транспортний засіб, поділ майна подружжя, визнання права особистої приватної власності на об'єкт нерухомості.

В своєму позові зазначила, що з 22.10.2005 року перебувала у зареєстровану шлюбі з відповідачем, 12.05.2014 року заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили.

За час перебування в шлюбі позивач придбала у власність 52/100 частки в квартирі АДРЕСА_1, за кошти які надала їй матір, рідна сестра та кошти які належали їй особисто (після смерті першого чоловіка), яку вважає своєю особистою приватною власністю; 48/100 цієї квартири належить її сину від першого шлюбу - третій особі ОСОБА_4, про що видано свідоцтво про право власності. Просить визнати її частку в розмірі 52/100 - особистою приватною власністю.

Крім того, на ім'я відповідача 01.04.2008 року придбаний транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN», модель «РОLО», 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1, за який подружжя погашало банківський кредит. Просить визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, залишити автомобіль в користуванні відповідача та стягнути на її користь компенсацію вартості в розмірі 50%, що становить 122 350,00 грн.

Також 30.08.2013 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на 10/100 частину кімнати АДРЕСА_3. В подальшому ця частина була приватизована відповідачем та сторони дійшли згоди, що приватизована частка належить відповідачу на праві особистої приватної власності. За цією адресою відповідач зареєстрований з їх спільною дочкою ОСОБА_6.

В подальшому позивачка подала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог. Ухвалою суду від 10.10.2016 року за заявою позивачки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання автомобіля марки «VOLKSVAGEN», модель «РОLО», 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, залишення автомобіля в користуванні відповідача та стягнення з відповідача компенсації вартості зазначеного автомобіля в розмірі 50%, що становить 122 350,00 грн. - залишено без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов в частині визнання права особистої приватної власності за ОСОБА_1 на 52/100 частини квартири АДРЕСА_1, підтримав, просив позов задовольнити із зазначених в позовній заяві підстав, судові витрати стягнути з відповідача.

Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав нотаріальну заяву від 24.06.2016 року про визнання позовних вимог. Зазначивши, що не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог та повністю визнає заявлені до нього вимоги в частині визнання за позивачем (ОСОБА_1) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, в розмірі 52/100. Він визнає, що не має права спільної сумісної власності на зазначену квартиру, яка перебуває в приватній власності позивача та ОСОБА_4. Просить прийняти рішення про визнання позовних вимог в частині визнання за позивачем права особистої приватної власності на 52/100 частини квартири АДРЕСА_1, та в цій частині винести рішення, яким право власності на об'єкт нерухомості (квартиру) залишити за ОСОБА_1.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала нотаріальну заяву від 25.09.2016 року про неможливість явки в судові засідання через складності в пересуванні та віддаленості в проживанні. В заяві зазначила, що її дочка ОСОБА_1 та онук ОСОБА_4 успадкували по ? частини квартири АДРЕСА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 (чоловіка та батька). Після того як дочка на початку 2006 року змінила роботу та переїхала з онуком до м. Києва, вони, як близькі родичі усно домовились, про те, що дочка залишає успадковану квартиру їй та рідній сестрі - ОСОБА_3, а вони в свою чергу допоможуть їй придбати квартиру в м. Києві. Тому в березні 2006 року вона подарувала своїй дочці ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. з власних заощаджень. У липні 2006 року, після продажу власної квартири в м. Харкові, вона подарувала своїй дочці та її сину 190 000,00 грн. Всі ці кошти були подаровані нею з метою придбання її дочкою ОСОБА_1 квартири в м. Києві. Їй також відомо, що частину грошових коштів, які донька ОСОБА_1 витратила на купівлю квартири в м. Києві, отримала від рідної сестри ОСОБА_3, а також витратила заощадження, успадковані після смерті ОСОБА_7 (а.с. 69).

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 55, 58).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Статтею 41 Конституції України встановлено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.10.2005 року перебували у зареєстровану шлюбі, 12.05.2014 року заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили.

03.04.2006 року позивач ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами Ліко-Інвест» договір № 571/К/F купівлі продажу цінних паперів (з метою придбання квартири), (а.с. 126-132).

06.07.2009 року на підставі зазначеного договору та додатків до нього на ім'я позивача - ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_4 було видано Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно якого належна позивачу на праві власності часткав розмірі - 52/100. (а.с. 133).

За змістом ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач подав до суду нотаріальну заяву, в якій повністю та безумовно визнає заявлені до нього вимоги в частині визнання за позивачем (ОСОБА_1) право особистої приватної власності на 52/100 квартири АДРЕСА_1, визнає, що не має права спільної сумісної власності на зазначену квартиру, яка перебуває в приватній власності позивача та ОСОБА_4, визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України, вважає ухвалити рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 3654,00 грн. (а.с.11).

На підставі наведеного, ст. 321 ЦК України, ст.. 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про визнання права особистої приватної власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м.Харків, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право особистої приватної власності на частку квартири АДРЕСА_1 в розмірі 52/100.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.Степанівка Білогірського району Хмельницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Харків, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір в сумі 3 654 (три тисячі шістьсот п»ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В. Шумко