Ухвала

іменем україни

26 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» про визнання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Буд М», в якому просив визнати незаконним звільнення з роботи з посади директора ТОВ «Буд М», змінити дату звільнення з посади директора ТОВ «Буд М» на дату ухвалення рішення в справі та стягнути з ТОВ «Буд М» заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 1 102 грн 40 коп. судового збору в дохід держави.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року зазначене судове рішення в частині стягнення із ОСОБА_4 1 102 грн 40 коп. судового збору скасовано.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі рішення в частині відмови в позові скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом від 22 січня 2014 року ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків директора ТОВ «Буд М» за сумісництвом з 22 січня 2014 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, з оплатою праці пропорційного до відпрацьованого часу.

Згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Буд М» від 11 січня 2015 року припинено повноваження посадової особи - директора та розірвано трудовий договір з директором товариства ОСОБА_4 з 13 липня 2015 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; на підставі ст. 44 КЗпП України ОСОБА_4 виплачено вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку.

ОСОБА_4 було доведено до відома зміст протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Буд М» від 11 січня 2015 року, що підтверджується актом, складеним працівниками товариства від 13 липня 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 було запропоновано розписатися в отриманні та ознайомленні копії протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Буд М» від 11 січня 2015 року, однак він від підпису відмовився.

Крім того, ОСОБА_4 працював у ТОВ «Буд М» за сумісництвом, працював за основним місцем роботи в ТОВ «ЕлАгрі Деренівка», тому трудова книжка йому не видавалася, оскільки знаходиться за основним місцем роботи.

За таких обставин, з'ясувавши, що звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України застосується й до посадових осіб господарських товариств, яким є ТОВ «Буд М», суд першої інстанції відмовив у позові за пропуском строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_4 дізнався про порушення свого права 13 липня 2015 року, коли йому було доведено до відома зміст протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Буд М» від 11 січня 2015 року від підпису ОСОБА_4 відмовився, при цьому до суду звернувся у січні 2016 року.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, разом із тим скасував рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору, оскільки останній звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова