У Х В А Л А

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про перегляд Верховним Судом України рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 4 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Державна реєстраційна служба прав на нерухоме майно, ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування права власності та приведення квартири до попереднього стану, визнання права власності в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Державна реєстраційна служба прав на нерухоме майно, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», про визнання добросовісними набувачами,

в с т а н о в и л а :

Личаківський районний суд м. Львова рішенням від 12 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив частково: визнав за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовив.

Апеляційний суд Львівської області рішенням від 4 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасував та ухвалив у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнив частково: реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 скасував; визнав договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 18 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним; право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру скасував; визнав договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 25 січня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, недійсним; скасував: право власності ОСОБА_6 на зазначену квартиру, яке вона набула за договором купівлі-продажу від 25 січня 2007 року, розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10 липня 2007 року «Про надання дозволу на об'єднання квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1», наказ управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 6 грудня 2007 року «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2» та свідоцтво про право власності від 6 грудня 2007 року, видане ОСОБА_6 на спірну квартиру; застосував правові наслідки недійсності правочинів щодо відчуження спірної квартири; у решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції статей 215, 216, 330, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ПАТ «Мегабанк» надало копії: ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня, 4 липня 2012 року і 13 травня 2016 року та постанов Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року, 23 січня 2013 року, 11 і 25 червня, 29 жовтня, 19 листопада 2014 року, 13 травня, 10 червня і 16 вересня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві ПАТ «Мегабанк» доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Постановляючи ухвалу від 13 квітня 2016 року, про перегляд якої порушує питання ПАТ «Мегабанк», касаційний суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який, вирішуючи спір про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування права власності, приведення квартири до попереднього стану, визнання права власності в порядку спадкування, визнання добросовісними набувачами, дійшов висновку, що права ПАТ «Мегабанк» судовим рішенням апеляційного суду не порушуються, оскільки після застосування правових наслідків недійсності правочинів щодо відчуження спірної квартири та визнання права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 права банку як іпотекодержателя квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 зберігаються відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку».

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та постановах Верховного Суду України, наданих ПАТ «Мегабанк» для порівняння, суди вирішували спори, що виникли у сфері недійсності правочинів щодо розпорядження майном, правових наслідків їх недійсності та захисту права власності, у тому числі права власника на витребування майна із чужого незаконного володіння внаслідок порушення прав та законних інтересів власників цього майна, спричинених його незаконним заволодінням.

Отже, порівняння наведених судових рішень суду касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду зазначених вище судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року, 23 січня 2013 року, 11 і 25 червня, 29 жовтня, 19 листопада 2014 року, 13 травня, 10 червня і 16 вересня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вказаної вище справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Державна реєстраційна служба прав на нерухоме майно, ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування права власності та приведення квартири до попереднього стану, визнання права власності в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Державна реєстраційна служба прав на нерухоме майно, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», про визнання добросовісними набувачами за заявою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про перегляд Верховним Судом України рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 березня 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 4 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко