АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Болотова Є.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника заявника Медвідь О.П.

представника заінтересованої особи ПАТ «КБ «Хрещатик» Орендівського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черток Олександра Федоровича, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року

в с т а н о в л е н о:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Справа №760/6750/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9478/2016
Головуючий у суді першої інстанції : С.В.Коробенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подану ним скаргу у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ухвала суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення суду до закінчення касаційного провадження не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. Так, державний виконавець21.03.2016 року виніс постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в той час як 22.02.2016 року ВССУ була постановлена ухвала, якою було зупинено виконання рішення суду. Відкриваючи виконавче провадження за накладаючи арешт на належне йому майно державний виконавець фактично вчинив виконавчі дії з примусового виконання рішення, виконання якого зупинено ухвалою суду від 22.02.2016 року. Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, яка підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги у повному обсязі.

Представник заявника ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник заінтересованої особи ПАТ «КБ «Хрещатик» Орендівський В.І. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою.

Старший державний виконавець ВПВР Управління ДВС ГТУ юстиції у м. Києві Черток О.Ф. у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся відповідно до вимог закону. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за його відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка вказаної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районним судом м. Києва від 18.11.2015 року частково задоволено позовну заяву ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором № 034-пп від 22.07.2010 року у розмірі 4746369,75 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою ВССУ від 22 лютого 2016 року було зупинено виконання зазначеного рішення суду, копії ухвали було направлено сторонам по справі та до Солом'янського районного суду м. Києва для виконання і до відома (а.с. 12, 13-14).

Але, не дивлячись на це, 26 лютого 2016 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №760/18214/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованості за кредитним договором № 034-пп від 22.07.2010 року у розмірі 4746369,75 грн.

02.03.2016 року банком на адресу ВПВРУДВС ГУЮ у Київській області було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження та про арешт земельної ділянки боржника та оголошення заборони на її відчуження (а.с. 36).

11 березня 2016 року копія вказаної ухвали ВССУ була отримана банком, що підтверджується реєстраційною відміткою № 2132 на копії листа (а.с. 38).

16 березня 2016 року виконавчий лист надійшов на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

21.03.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черток О.Ф., з метою повного та своєчасного примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, було відкрито виконавче провадження, копію постанови якої направлено на адресу боржника ОСОБА_3

Боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

Крім того, 21.03.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черток О.Ф. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3

Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не був обізнаний про зупинення виконання рішення суду ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справі від 22.02.2016 року та наявність ухвали про зупинення виконання рішення суду прямо не передбачена серед підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, перелік яких зазначено у ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження», а тому така ухвала не може бути визнана обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується тому, що суд першої інстанції, постановив ухвалу без належного врахування обставин, що мають значення для справи.

Так, виконання судового рішення - це заключна стадія цивільного процесу, а саме, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Отже, завданням державного виконавця є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо належного виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Хрещатик» до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Хрещатик», третя особа: ОСОБА_7, про визнання недійсним договору поруки. Цією ж ухвалою зупинено виконання рішення Солом'янського районним судом м. Києва від 18.11.2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження (а.с. 13-14).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Черток О.Ф. про відкриття виконавчого провадження №50536519 з примусового виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва виданого 26.02.2016 року та постанова про арешт майна боржника ОСОБА_3 винесені після зупинення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року виконання рішення Солом'янського районним судом м. Києва від 18.11.2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження, що виключало будь-яку можливість для державного виконавця здійснювати виконавчі дії, зокрема відкривати виконавче провадження, накладати арешт на майно та оголошувати заборону його відчуження.

Так, статтею 26 ЗУ України «Про виконавче провадження» передбачені підстави відмови у відкритті виконавчого провадження у разі. Зокрема, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності інших обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

У даному випадку до таких обставин, що виключає здійснення виконавчого провадження, можна віднести зупинення виконання судових рішень судом касаційної інстанції.

Суд першої інстанції дійшов помилково висновку, визнавши, що наявність вказаної ухвали про зупинення виконання судових рішень не є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження.

Аналізуючи зазначене, слід зробити висновок, що лише по рішенню, яке набрало чинності, і виконання якого не було зупинено судом вищої інстанції до моменту відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ породжує права та обов'язки для суб'єктів правовідносин у виконавчому провадженні, а виконавчий документ по рішенню, виконання якого зупинено, відповідно не може породжувати будь-яких правових наслідків, через що не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016 року та постанова про накладення арешту на майно боржника від 21.03.2016 року були прийняті без передбачених ст.19 Закону підстав, з порушенням принципових положень цього Закону, без здійснення необхідних та достатніх заходів для дотримання неупередженості, повноти виконавчого провадження, а тому колегія суддів вважає, що виконавче провадження у даній справі було відкрито з порушенням встановлених для того законних підстав, арешт на все майно боржника було накладено неправомірно, а тому вказані постанови державного виконавця підлягають визнанню їх неправомірними та скасуванню.

Та обставина, що державний виконавець не був обізнаний про постановлену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22 лютого 2016 року ухвалу, якою було зупинено виконання рішення Солом'янського районним судом м. Києва від 18.11.2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження не є підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_3, оскільки державний виконавець міг вчинити ряд дій з метою перевірки та встановлення обставин, з'ясування яких є обов'язковим під час відкриття виконавчого провадження, що ним належним чином зроблено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення с карги ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

Задовольнити скаргу ОСОБА_3.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЧертокОлександра Федоровича від 21.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50536519 з примусового виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ЧертокОлександра Федоровича від 21.03.2016року про накладення арешту на все майно ОСОБА_3 в межах суми 4746369 грн. 75 коп. та заборону здійснювати відчуження будь - якого належного ОСОБА_3 майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: