Справа № 163/1521/16-ц
Провадження № 2/163/232/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом Любомльської державної адміністрації Волинської області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2016 року Любомльська районна державна адміністрація Волинської області звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько дітей помер. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02.03.2015 року дітей відібрано від матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав та передано для подальшого влаштування Любомльській райдержадміністрації. Після ухвалення рішення судом минув один рік, проте, позитивних змін не відбулося, відповідних умов для повернення дітей мати так і не створила. Наразі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розпорядженням голови Іваничівської районної державної адміністрації від 11 червня 2015 року №147 влаштовані на спільне проживання та виховання до дитячого будинку сімейного типу родини ОСОБА_6. За весь час перебування дітей в дитячому будинку їх мати ОСОБА_4 лише декілька разів відвідала дітей, час від часу зв'язується з ними в телефонному режимі.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання представник позивача не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позову.

Треті особи на стороні позивача в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 07.04.2015 року відділом реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 07.04.2015 року відділом реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, матір'ю вказаних осіб значиться відповідачка ОСОБА_4, а батьком ОСОБА_7 (а.с.7-8).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 слідує, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Листом Любомльського районного центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді від 12.04.2016 року №118/02-10 стверджену ту обставину, що ОСОБА_4, жителька АДРЕСА_1 з 31.03.2013 року перебуває на обліку Любомльського РЦСССДМ як сім'я, яка опинилась у складних життєвих обставинах (а.с.14).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02.03.2015 року дітей відібрано від матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав та передано для подальшого влаштування Любомльській райдержадміністрації (а.с.16-18).

В свою чергу, розпорядженням голови Іваничівської районної державної адміністрації від 11 червня 2015 року №147, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, влаштовані на спільне проживання та виховання до дитячого будинку сімейного типу родини ОСОБА_6.

З інформації наданої начальником служби у справах дітей Іваничівської районної державної адміністрації Волинської області від 04.04.2016 року №0127/01-12/2-16 вбачається, що діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 швидко адаптувалися до нових умов проживання. За час знаходження дітей в дитячому будинку сімейного типу родини ОСОБА_6, відповідачка відвідувала останніх тричі: на 1 вересня, в день Святого Миколая, та на день народження ОСОБА_2. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чіткої думки щодо позбавлення батьківських прав матері не висловили (а.с.15).

Розпорядженням голови Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 06 квітня 2016 року №15, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано статус дітей позбавлених батьківського піклування (а.с.19).

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_4 упродовж 2015-2016 років не зверталася до органу опіки та піклування та служби у справах дітей райдержадміністрації з заявою про повернення дітей.

Висновком Любомльської райдержадміністрації від 06.06.2016 року визнано доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків, протягом року не створила належних умов для їх проживання та утримання (а.с.5-6).

Під час бесіди 26 липня 2016 року з працівником служби у справах дітей ОСОБА_9 ОСОБА_4 вказала, що згідна з позбавленням її батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, виявила бажання, щоб діти надалі проживали в дитячому будинку сімейного типу родини ОСОБА_6.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (набула чинності для України: 27.09.1991 року), дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи і належний правовий захист як до, так і після народження.

Згідно вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач в своїй заяві позов визнала, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150,155, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Любомльської державної адміністрації Волинської області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.