Єдиний унікальний номер 725/959/16-ц
Номер провадження 2/725/216/16
12.04.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Стоцька Л. А.
при секретарі Слободян В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів.
Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 24.02.2006 року шлюб між ними було розірвано.
Від спільного життя у них є одна неповнолітня дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначила, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона працює, однак самостійно не в змозі матеріально утримувати дитину.
Також вказувала на те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було.
Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно до повноліття дитини.
Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи рекомендованими листами за останнім місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що сторонами перебували у зареєстрованому шлюбі.
Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 24.02.2006 року шлюб між ними було розірвано (а.с.4).
Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).
Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою ОСББ «Будівельник 28» №44 від 01.02.2016 року (а.с.8).
Відповідач ОСОБА_2 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.
Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, однак підробляє, має мінливий нерегулярний дохід.
Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, аліменти визначаються у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов'язок по утриманню дитини.
Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1167 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 1455 гривень.
Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Враховуючи матеріальний стан сторін, те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 600 гривень щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.
Керуючись ст.ст.180-183,184,191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 60,209,212-215,218,367 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця с.Зелена, Кельменецького району аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 600 гривень щомісячно, починаючи з 03.03.2016 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька