З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/431/16-ц
Провадження №2/377/234/16
01 серпня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні права власності шляхом визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
22 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій ОСОБА_1 просить усунути перешкоди у користуванні правом власності на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач ОСОБА_2, будучи колишнім чоловіком позивача, для оформлення пенсії, за його проханням 5 грудня 2008 року був прописаний у квартирі, що належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_3, а саме у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач відсутній в даному жилому приміщенні з моменту його реєстрації без поважних причин, з реєстрації по даний час не знявся, чим створює перепони у користуванні жилим приміщенням, участі у витратах на утримання житла також не несе. Будь-яких перешкод у користуванні жилим приміщенням позивачем не чинилося. Оскільки відповідач не є членом сімї позивача, то вона звернулася із позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2.
Ухвалою судді від 08 липня 2016 року на стадії відкриття провадження у справі було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_4.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вони розірвали шлюб у 1991 році. У 2005 року вона та ОСОБА_3, ОСОБА_5 стали співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. За її згодою та за згодою інших співвласників квартири 05.08.2008 року був зареєстрований відповідач за його проханням у вказаній квартирі для оформлення пенсії. Проте, він ніколи не проживав у їхній квартирі, перешкод у користуванні квартирою вони відповідачу не чинили. Реєстрація відповідача у жилому приміщенні перешкоджає їй та іншим його співвласникам продати квартиру, оскільки вона має намір відчужити квартиру, а покупець відмовляється укласти договір купівлі-продажу, поки зареєстровані у квартирі особи не знімуться з реєстрації.
Відповідач у судове засідання не зявився. Надіслані двічі на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача судові повістки повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що може свідчити про відсутність його за цією адресою і у цьому випадку згідно правил ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручено належним чином. Відповідач клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Свідок ОСОБА_6О суду показала, що вона є сусідкою позивача та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Приблизно раз на тиждень вона буває в квартирі позивача. При цьому ніколи відповідача в її квартирі не бачила.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є сусідкою позивача та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3. Вона періодично заходить до квартири позивача, але відповідача ніколи в цій квартирі не бачила.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 353750 від 22.05.2005 року, виданого на підставі розпорядження Славутицького міського голови № 75 від 22.02.2005 року, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 отримали у спільну часткову власність жиле приміщення у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Право спільної часткової власності на вищевказане жиле приміщення було зареєстроване 02.03.2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно комунальним підприємством АРБ Славутицького міського бюро технічної інвентаризації. (а.с. 5).
Позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 25 вересня 1991 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 98 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії ІІІ-БК № 307144 від 25 вересня 1991 року. Після розірвання шлюбу позивачу було присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а. с. 14).
15 лютого 2005 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, третьою особою у справі, та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 15).
21 листопада 2008 року між ОСОБА_5, та ОСОБА_1 було укладено договір дарування серії ВМА № 762467, посвідчений державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, відповідно до якого ОСОБА_5 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 належну йому на праві спільної часткової власності 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).
27 листопада 2008 року за позивачкою ОСОБА_1 комунальним підприємством АРБ Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССГ № 092857 від 27 листопада 2008 року (а. с. 8).
Таким чином, на час розгляду справи в суді співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3.
На час розгляду справи в суді згідно довідки КП «ЖКЦ» № 571 від 17.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, крім позивача та третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2Т.(а.с. 9).
Згідно довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП України в Київській області від 31.07.2016 року ОСОБА_2 з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, не звертався(а.с. 55).
Як зазначено у довідці КП «ЖКЦ» № 1730 від 29.07.2016 року ОСОБА_2 до КП «ЖКЦ» з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, не звертався (а.с. 53).
Факт не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні підтверджено показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
Крім того, на підтвердження факту не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_4 складені відповідні акти від 01.06.2015 року, 10.10.2015 року, 06.02.2016 року та 09.06.2016 року (а. с. 20-23).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).
Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В судовому засіданні було з'ясовано, що між позивачем, іншими співвласниками та відповідачем мала місце домовленість про використання належного позивачеві та третій особі на праві власності квартири як адреси реєстрації місця проживання відповідача для оформлення пенсії, що саме по собі не має наслідком виникнення у нього самостійного права користування жилим приміщенням, яке є похідним від права власності позивача та третьої особи і залежить від нього.
Як зазначено позивачем у позовній заяві та стверджувалось у судовому засіданні, відповідач виїхав на межі міста Славутича на постійне проживання, не знявшись з реєстрації у квартирі позивача, що перешкоджає її продажу, оскільки покупець відмовляється від укладення договору до зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих у ньому осіб.
Виходячи з того, що за змістом статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання за відсутності заяви громадянина чи його представника є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування, а також беручи до уваги, що визначеним статтею 391 Цивільного кодексу України способом захисту права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, є усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про реальне порушення права власності позивача внаслідок того, що відповідач не знявся в реєстрації в квартирі та виїхав за межі м.Славутича, суд погоджується з наведеними позивачем обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі, усунувши перешкоди у користуванні позивачем права власності, шляхом визнання відповідача особою, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_5.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 олександрівною права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 шляхом визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_5.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судов
ого збору в сумі 551 гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне заочне рішення виготовлено 05 серпня 2016 року.
Суддя Н. Ф. Теремецька