Копія
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/393/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1440/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Фанди В.П.,

суддів : Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

за участі : секретаря Лапка Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1 , представника підприємства Паляницю Г.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Шепетівське лісове господарство» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Шепетівське лісове господарство» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів
в с т а н о в и л а
У березні 2016 року позивач звертаючись до суду з позовом, просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення та поновити його на роботі; стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2014 року по день поновлення на роботі; стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки та витрати на правову допомогу. Зазначав, що наказом № 56-К від 24 червня 2014 року його переведено в штат постійних працівників на дільницю по розпилюванню деревини лісокомплексу укладальником пиломатеріалів, деталей та виробів з деревини другого розряду. 31 липня 2014 року він мобілізований, брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 31 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 року. При зверненні до відповідача у відділі кадрів дізнався про звільнення з роботи за прогул без поважних причин.
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 10 К від 30 січня 2015 року директора ДП «Шепетівське лісове господарство» про звільнення з роботи ОСОБА_2 .. Поновлено ОСОБА_2 на посаді укладальника пиломатеріалів, деталей та виробів із деревини дільниці по розпилюванню деревини лісокомплеку з 01 грудня 2014 року. Стягнуто із ДП «Шепетівське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за робочі дні у період з 01 грудня 2014 року по день постановлення рішення суду 43 478,16 грн., витрат на правову допомогу 250 грн..
____________________________________________________________________________________
Головуючий у першій інстанції Горщар А.Г.
Доповідач Фанда В.П. Категорія : 54
Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі представник апелянта з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Зазначав, що судом не було досліджено докази щодо розгляду подання адміністрації підприємства від 09 грудня 2014 року до профспілкового комітету про звільнення ОСОБА_2 по ч. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин і не бажання його прибути у відділі кадрів для вирішення питання звільнення за власним бажанням чи приступити до роботи на своє робоче місце. Крім того, позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом.
На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, вважає, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.
Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, вважає що в її задоволені слід відмовити.
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 22 квітня 2014 року позивача було прийнято на роботу на підприємство укладальником пиломатеріалів, деталей та виробів із деревини дільниці по розпилюванню деревини лісокомплексу.

Наказом №60-к директора державного підприємства «Шепетівське лісове господарство» від 29 липня 2014 року позивача з 31 липня 2014 року увільнено від роботи у зв`язку з призивом на військову службу під час мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період, але не більше одного року.

31 липня 2014 року позивача призвано на військову службу, під час якої він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції з 31 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 року.
Відповідно до ч.2. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Наказом першого заступника Міністра Оборони України від 15 листопада 2014 року № 62-РС позивач звільнений в запас, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 №168 від 30.11.14 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини.

Частиною 11 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року встановлено, що особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Разом з цим, вказані вимоги закону не були враховані відповідачем, оскільки наказом директора підприємства за № 10-к від 30 січня 2015 року позивача було звільнено із роботи з 01 грудня 2014 року за прогули, згідно до п. 4 ст. 40 КЗпП.

Даним наказом не визначено конкретний період, який роботодавець визначив як прогул, не враховано вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо надання часу для прибуття з місця проходження служби до місця постійного проживання, який визначено у п`ять днів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно врахував відсутність з боку позивача прогулу саме з 01.12.14 року.

На підставі подання директора підприємства до профспілкового комітету 30 січня 2015 року відбулось спільне засідання профспілкового комітету і адміністрації підприємства, на якому позивач не був присутнім, та належним чином не повідомлявся про час та місце його проведення. За результати розгляду якого профспілковий комітет надав згоду на звільнення з роботи позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України з 30 січня 2015 року, як втратившого зв`язок з виробництвом.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що подання адміністрації підприємства на звільнення позивача надано до профспілкового комітету 26.01.15 року. В матеріалах справи наявне від цього ж числа письмове повідомлення позивачу у Полтавську область про слухання даного питання профспілковим комітетом 30.01.15 року без підтвердження отримання такого листа поштовим відділенням.

Згідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гаранті діяльності» розгляд такого подання може мати місце лише у разі повторної неявки працівника без поважних причин. Однак профспілковий комітет повторно не повідомляв позивача про розгляд даного питання, оскільки в часі (з 26.01.15 по 30.01.15 року) таке було не можливим і доказів такого повідомлення суду не було надано.

Таким чином суд першої інстанції дав правильну оцінку посиланням відповідача щодо належного повідомлення про час і місце слухання профспілковим комітетом подання адміністрації щодо звільнення позивача та обґрунтовано відхилив їх.

Крім цього, з врахуванням наказу №60-к директора підприємства від 29 липня 2014 року, яким позивача увільнено з роботи, роботодавець не визначив дату з якої мав приступити до роботи позивач, оскільки саме з часу видання такого наказу кадрова служба має обліковувати робочий час позивача, а бухгалтерія нараховувати не середній заробіток, а оплату праці пропорційно відпрацьованому часу, тому саме з цього часу у позивача може мати місце прогул.

Вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме після цієї дати, при з`явленні позивача на підприємство, при наявності відповідної письмової заяви позивача, мав вирішувати питання щодо допуску позивача до виконання своїх трудових обов`язків чи звільнення його з роботи, в тому числі і у зв`язку з прогулом.

З наказом про звільнення підприємство не ознайомлювало позивача, не направляло йому копію наказу по пошті, витяг з наказу отримано позивачем лише 05.03.16 року, тому саме з цього часу почав свій перебіг строк на звернення до суду з позовом, який позивачем не пропущено.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати у відповідності з ст. 88 ЦПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу відхилити.
Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді:підписи
З оригіналом згідно : суддя Апеляційного суду В.П. Фанда