Справа 206/3012/16-ц
Провадження 2/206/802/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

21 березня 2016р. позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року позовну заяву задоволено. Визнано незаконним та скасувати наказ №67/д Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» від 13.08.2013р про звільнення позивача з роботи. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсара у залізничному цеху 5-го розряду на Публічному акціонерному товаристві «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» з 20 квітня 2016 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь позивача ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення в сумі 64000,00 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах місячного платежу. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь держави судовий збір в сумі 1378 грн.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2016 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 20 квітня 2016 року по цивільній справі № 206/1594/16-ц, провадження № 2/206/527/16 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Призначено справу до розгляду в загальному порядку до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він працював на ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» з 26.09.2011 року по 13.08.2013 року слюсарем у залізничному цеху 5-го розряду. 13.08.2013 року його було звільнено за п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на робочому місці у нетверезому стані. Вважає звільнення незаконним, оскільки медичний огляд проводив не лікар.

У звязку з чим позивач просить суд поновити його на роботі слюсарем у залізничному цеху 5-го розряду на ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Стягнути з ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з "13" серпня до дня поновлення на роботі. (а.с.2-3).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Пояснив, що він не п'є, у той день він полоскав порожнину рота, оскільки в нього не має зубів. Він купує ліки на базарі, яка у них назва не пам'ятає.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що позивач знав про звільнення ще у 2013 році але до суду позов не подавав. При звільненні позивача адміністрацією підприємства були дотримані всі вимоги чинного законодавства стосовно притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності: від позивача було отримано письмове пояснення; було направлено до профспілки клопотання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1; було отримано згоду позивача з рішенням профспілки; отримано рішення профспілки про звільнення позивача на підставі п.7 ст.40 КЗпП України; строки притягнення до дисциплінарної відповідальності дотримані. Позивач в позовній заяві зазначає, що висновок стосовно виходу його на роботу в нетверезому стані є незаконним, оскільки медичний огляд було проведено не лікарем. Дане твердження спростовується тим, що позивачем 09.08.2013 року власноручно було написано пояснення в якому він вказує що 08.09.2013 року знаходився на робочому місці у нетверезому стані. Показання приладу Алкотест №6510 вказали результат алкогольного спяніння позивача - 1,28 %. При здійсненні обстеження працівників на наявність алкоголю в організмі медичним персоналом підприємства оформлюється протокол (Протокол №108 від 08.08.2013 року), в якому результат огляду зазначається з врахування похибки приладу. Даний факт був також підтверджений і показаннями свідків - виконуючого обовязки начальника депо ОСОБА_3 та інженером СЄБ ОСОБА_4 Відповідно до Методичних рекомендацій, що надає Міністерство охорони здоровя медичним працівникам, які здійснюють огляд на предмет наявності алкоголю в організмі людини, наявність алкоголю від 0,5 до 1,5% свідчить про легке спяніння. Позивач не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду на стан спяніння не звернувся в спеціалізовані заклади охорони здоровя для отримання відповідної довідки, також не заперечував проти факту його знаходження на робочому місці в стані алкогольного спяніння. Знаходячись на робочому місці у нетверезому стані позивач порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку та трудову дисципліну, що дало підстави роботодавцю застосувати до порушника заходи дисциплінарного стягнення: догана або звільнення. Таким чином, адміністрація підприємства мала всі підстави для застосування до Позивача такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення. Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу неправомірні. Розрахунок середньоденної заробітної плати взагалі не зроблено.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.09.2011р. по 13.08.2013р. працював у ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на посаді слюсаря у залізничному цеху 5-го розряду (а.с.6-7).

13.08.2013р. ОСОБА_1 було звільнено за п. 7 ст.40 КзпП України «за появу на роботі в нетверезому стані», наказ №67/д від 13.08.2013р.(а.с.7-8).

08 серпня 2013 року в.о. начальником ДЕПО ОСОБА_3 була складена доповідна записка на ім'я начальника ЖДЦ ОСОБА_5, в якій зазначається, що слюсар ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, що виражається в невиразності мови, блукаючому погляді, (а.с.56).

09 серпня 2013 року ОСОБА_1 власноручно було написано пояснення на ім'я начальника ЖДЦ ОСОБА_5 в якому він вказує що 08.09.2013 року знаходився на робочому місці у нетверезому стані (а.с.57).

Після отримання доповідної записки, було складено акт огляду робітника для встановлення стану сп'яніння ОСОБА_1 від 08.08.2013 року, алкотест №6510 вказали результат алкогольного спяніння - 1,28 % та вкт № 313-13 про порушення (а.с.58-59).

З протоколу №108 від 08.08.2013 року, про обстеження на наявність алкоголю в організмі медичним персоналом підприємства зазначено результат огляду з врахування похибки приладу 1,28%, ОСОБА_1 від пояснень відмовився, з результатами погодився, від підпису відмовився (а.с.60).

З матеріалів справи вбачається, що у той же день, в.о. начальника відділу по роботі з персоналом ОСОБА_6 за погодженням з начальником ЖДЦ ОСОБА_5 подала подання до профспілкового комітету з зверненням на отримання згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 з заводу з посади слюсаря составу 5р. залізничного цеху по ремонту за появу на робочому місті в нетверезому стані (а.с.61).

09 серпня 2013 року ОСОБА_1 надав заяву про те, що з любим рішенням згоден, не може бути присутнім на засіданні (а.с.62).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, профспілковий комітет протоколом № 90 від засідання цехового комітету залізничного цеху від 12.08.2013 року, надав адміністрації підприємства згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря за появу на робочому місці в нетверезому стані (а.с.63).

13.08.2013 року начальником відділу кадрів ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський Трубопрокатний завод" направлено ОСОБА_1 повідомлення про те, що наказом № 67/д від 13.08.2013 року він звільнений з заводу 13.08.2013р. і йому необхідно терміново прибути до відділу кадрів заводу для отримання трудової книжки (а.с.55).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власнику або уповноваженому ним органу надано право розірвати трудовий договір у випадку появи працівника на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.92 року, зі змінами та доповненнями, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Нетверезий стан працівника або стан наркотичного чи токсичного сп'яніння має бути підтверджений медичним висновком або іншими видами доказів.

За п. 15 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.92 року, згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Сам факт появи на роботі у нетверезому стані встановлюється спеціальним медичним оглядом (обстеженням) з наданням відповідного висновку. Крім того, факт появи на роботі в такому стані може бути підтверджено складеним у довільній формі актом, який підписується керівником та свідками. В акті повинні бути зазначені обставини за яких було виявлено правопорушення та зовнішні ознаки стану сп'яніння працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, такі вимоги закону були дотриманні, існують покази свідків, в акті про появу на роботі у нетверезому стані зазначені обставини за яких було виявлено правопорушення та зовнішні ознаки стану сп'яніння працівника, існує медичний огляд.

Таким чином, звільнення позивача ОСОБА_1 було здійснено на законних підставах та з додержанням встановленого порядку

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача відносно того, що він полоскав рот, у звязку з чим від нього був запах алкоголю, оскільки такі твердження спростовуються медичним обстеженням, доповідною, поясненням самого ОСОБА_1, актами про порушення, показами свідків.

Не можна також погодитися з твердженнями позивача, про те що медичний огляд є незаконним, оскільки його проводив не лікар, а особа яка не має на це повноважень, тому він не відбувся та підтвердження знаходження його на роботі у нетверезому стані немає, оскільки це спростовується матеріалами справи, а також наданими представником відповідача ліцензією серії АЕ № 197544 від 21.03.2013 року на право здійснення ними медичної практики, свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальною техніки № 12-01/5997 від 13.08.2013 року (а.с.75-76), наказами щодо повноважень начальника відділу по роботі з персоналом (а.с.80-84).

Суд вважає необхідним зазначити ,що згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Тому суд бере до уваги, що у справі «Delcourt v. Belgium», у своєму рішенні від 17 січня 1970 року Європейський Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. А у справі «Bellet v. Fгаnсе» (рішення від 04 грудня 1995 року) цей суд констатував, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі «Беллет проти Франції» суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод на - національному рівні має бути гарантований правовий захист за для реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі»),

Проте слід зазначити, що відповідно до 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами позивач ознайомився з наказом про звільнення 13.08.2013р. про що свідчить його особистий підпис графі ознайомлення, а до суду звернувся 21 березня 2016 року, тобто після встановленого місячного строку.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положенням ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи зміст наведених вище норм права та встановлених в судовому засіданні фактичних обставини справи, суд доходить висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити повністю.

Звільнення позивача було на законних підставах, тому відповідно до ст. 235 КЗпП України відсутні підстави для поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 40, 232, 235 Кодексу законів про працю України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57- 60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков