Справа № 709/606/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року смт.Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Левченка В.В.,

за участі секретаря - Нікітенко В.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Лисенка О.В., Савіська І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорнобаївської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що наказом головного лікаря Чорнобаївської центральної районної лікарні №18-к від 23.02.2016 року її звільнено із посади сестри медичного терапевтичного відділення за власним бажанням.

Вважає вищевказане звільнення незаконним, таким що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує її права, оскільки дійсно, вона 23.02.2016 року, знаходячись в кабінеті головного лікаря Чорнобаївської центральної районної лікарні ОСОБА_5 написала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням.

Зазначена заява була написана під тиском головного лікаря, яка погрожувала їй звільненням з інших причин у разі не написання вищевказаної заяви.

Того ж дня, 23.02.2016 року, вона, в усному порядку, звернулася у відділ кадрів з проханням не розглядати її заяву, так як не бажала звільнятися із займаної посади.

Натомість керівник відділу кадрів повідомила їй, що головним лікарем вже виданий та підписаний наказ про її звільнення з посади старшої медичної сестри терапевтичного відділення лікарні. Крім того, їй запропоновано ознайомитися із вказаним наказом, на що вона відмовилась.

У поданій заяві не зазначено строку звільнення, та не вказано причину звільнення, яка б давала можливість, згідно ст.38 КЗпПУ, звільнити працівника. Тобто, скоротити передбачений законом двотижневий термін попередження.

У відповідності до ч.2 ст.38 КЗпПУ якщо працівник у своїй заяві не вказав причин, що свідчить про неможливість продовження роботи, звільнення не може відбутися раніше настання двотижневого строку, наданого працівникові для письмового попередження власника або уповноваженого ним органу.

Таке положення зумовлено тим, що після закінчення зазначеного терміну працівник може залишитися на роботі й не вимагати розірвання трудового договору. Працівник також має право відкликати заяву про звільнення до настання двотижневого строку.

Крім того, 21.03.2016 року вона звернулася до відділу кадрів Чорнобаївської центральної районної лікарні із заявою про повернення їй трудової книжки.

На вказану заяву начальник відділу кадрів в усному порядку повідомила про те, що трудову книжку їй вислано поштою та надала відповідний чек.

Вказані дії суперечать вимогам п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, в якій зазначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Посилаючись на викладене вище позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №18-к від 23.02.2016 року про звільнення ОСОБА_1, поновити її на посаді сестри медичної терапевтичного відділення Чорнобаївської центральної районної лікарні, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили позов задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що її викликали 23.02.2016 року до головного лікаря ОСОБА_5 Коли вона зайшла до її кабінету то остання повідомила їй, що на неї поступила скарга від пацієнта та погрожувала їй звільненням по статті. Через це вона написала заяву на звільнення за власним бажанням. Через деякий час вона пішла у відділ кадрів до ОСОБА_6, яка повідомила їй про те, що наказ на її звільнення уже готовий та підписаний. Вона відмовилася його підписати та отримати.

Представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 було звільнено незаконно, оскільки вона написала заяву на звільнення під тиском керівництва та їй не було надано двотижневого строку, передбаченого ст.38 КЗпП України.

Представники відповідача Лисенко О.В., Савісько І.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Пояснили, що позивача було звільнено законно за її власною заявою. Жодного тиску з боку відповідача не було.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона працює інспектором з кадрів Чорнобаївської ЦРЛ та в той день її викликали до кабінету головного лікаря ОСОБА_5 Коли вона зайшла до кабінету то побачила що там перебували також заступник головного лікаря з медичної частини, головна медсестра, старша медсестра терапевтичного відділення. ОСОБА_5 сказала їй писати наказ на звільнення ОСОБА_1, дала їй заяву ОСОБА_1, також там була пояснююча записка ОСОБА_1 Через деякий час ОСОБА_1 звернулася до неї з пропозицією повернути заяву, але наказ уже був виданий. При ній жодного тиску з боку головного лікаря на позивача не було.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона працює головним лікарем Чорнобаївської ЦРЛ та 01.02.2016 року був зібраний колектив терапевтичного відділення для розгляду питання про порушення медсестрою ОСОБА_1 трудової дисципліни та трудовий колектив відмовився з нею працювати, також від пацієнта Баранника поступила скарга на медсестру ОСОБА_1, що вона не ввела йому ліків. 23.02.2016 року мало розглядатися питання про притягнення її до відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків, вона запитала ОСОБА_1 з приводу не введення медикаментів пацієнту, на що остання пояснила, що забула їх ввести та написала відповідну пояснюючу записку. ОСОБА_1 попросила пожаліти її, не звільняти за статтею та написала заяву на звільнення за власним бажанням. ОСОБА_1 запитала чи можна написати з 23.02.2016 року, на що вона погодилася. Тиск вона не чинила. Все це відбувалося у присутності заступника головного лікаря з медичної частини, головної медсестри, старшої медсестри терапевтичного відділення. На наступний день ОСОБА_1 приходила та просила не звільняти її.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 працювала у Чорнобаївській центральній районній лікарні на посаді сестри медичної терапевтичного відділення.

Наказом головного лікаря Чорнобаївської центральної районної лікарні №18-к від 23.02.2016 року позивача ОСОБА_1 звільнено із посади сестри медичного терапевтичного відділення за власним бажанням (а.с.6).

Вказаний вище наказ був виданий на підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 23.02.2016 року, у якій вона вказала, що просить звільнити її за власним бажанням (а.с.7).

З акта №1 від 23.02.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 відмовилася підписувати наказ про звільнення та відмовилася отримати трудову книжку (а.с.55).

Звернувшись до суду, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23.02.2016 року головний лікар Чорнобаївської ЦРЛ ОСОБА_5 змусила її під тиском, всупереч власному волевиявленню, написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України,- працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року N 9 по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не скористалася правом подати заяву про відкликання своєї заяви про звільнення у двотижневий строк з дати закінчення строку попередження, тобто до 08 березня 2016 року, а також позивач ОСОБА_1 не виходила у цей час на роботу.

Суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 про те, що її примусили подати заяву про розірвання трудового договору, є необґрунтованими, оскільки, в супереч вимогам ст.60 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, за клопотанням позивача судом допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, проте, дані свідки не підтвердили ту обставину, що заява про звільнення була написана під тиском. Таких обставин не містять і матеріали справи.

Натомість, судом встановлено, що заяву про звільнення позивач подала з метою уникнути відповідальності за винні дії, що підтверджується доповідною запискою старшої медичної сестри терапевтичного відділення ОСОБА_7 від 01.02.2016 року (а.с.97) де зазначено про неодноразові порушення позивачем правил поведінки на робочому місці, невиконання нею своїх функціональних обов'язків, а також пояснюючою запискою позивача ОСОБА_1 від 23.02.2016 року (а.с.59) де зазначено, що вона взяла медикаменти і не ввела їх хворому.

Суд не погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2 про те, що відповідачем порушено двотижневий строк, передбачений ст.38 КЗпП України, та позивача звільнено раніше цього строку, оскільки за змістом ст.38 КЗпП України законодавець закріпив за працівником право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з обов'язком двотижневого попередження, а не з правом працівника двотижневого відпрацювання.

Отже, суд приходить до висновку що позивача було звільнено з посади сестри медичної терапевтичного відділення Чорнобаївської ЦРЛ без порушення трудового законодавства за її власною заявою про звільнення за власним бажанням, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Чорнобаївської центральної районної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 липня 2016 року.

Суддя Чорнобаївського

районного суду В.В.Левченко