РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Саландяк О.Я.

секретаря: Райчук Б.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в

Жмеринський міський голова ОСОБА_1 звернувся із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до ОСОБА_2, який мотивований тим, що 18 травня 2016 року о 09.15 год. ним для виконання вимог КЗпП України, було запрошено керуючого справами виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області ОСОБА_2 у свій кабінет для надання письмових пояснень з приводу його відсутності на роботі 17 травня 2016 року з 14.00 до 17.15 год. При цьому були присутні перший заступник міського голови ОСОБА_3, начальний відділу кадрової роботи виконавчого комітету Жмеринської міської ради ОСОБА_4, депутат Жмеринської міської ради ОСОБА_5, головний спеціаліст юрисконсульт юридичного відділу апарату виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області ОСОБА_6, фотокореспондент КЗ газети міської ради «Жмеринська газета» ОСОБА_7 Відповідач, після того, як надав усні пояснення з приводу прогулу, публічно перед присутніми у кабінеті міського голови особами поширив інформацію наступного змісту: «ОСОБА_8, Ви спочатку поясніть, чому по Вашій вказівці побили вчора мого брата. По вказівці міського голови. В ОСОБА_5 по лікоть руки в крові. З Вами розмовляти дуже тяжко…ви попийте собі чаю. Я Вам усні пояснення надав. А Ви вчора нормально поступили, побили до полу смерті брата. Підіть подивіться в больніцу на його лице. По Вашій вказівці побили вчора мого брата ОСОБА_8, депутата міської ради. Вже дожились до того, що б»ють депутата міської ради. Ви не чуєте мене просто.» Факт поширення вказаної інформації підтверджується відеозаписом, який здійснював фотокореспондент КЗ «Жмеринська газета» ОСОБА_7 та особами, що були присутні при її поширенні. Вважає, що вищевказаними діями ОСОБА_2 поширено недостовірну інформацію про позивача, яка підлягає спростуванню. Із посиланням на норми ст. ст. 63, 68 Конституції України, ст.ст. 94 , 277 ЦК України, роз»яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року вважає поширену ОСОБА_2 інформацію : такою, що була поширена шляхом публічного оголошення її в кабінеті позивача в його особистій присутності та присутності п»яти осіб; стосується певної особи позивача ОСОБА_1; не відповідає дійсності, оскільки не підтверджена будь-якими документами, обґрунтуваннями чи доказами, рішеннями судів, які б підтверджували притягнення позивача за кримінальні правопорушення, тобто є недостовірною: такою, що не відповідає дійсності, тобто містить відомості про подїї та явища, яких не існувало взагалі; є негативною, та порушує особисті немайнові права,оскільки в ній стверджується про порушення позивачем, зокрема норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичну поведінку в суспільному та політичному житті, а також містить склад кримінально караних злочинів, пов»язних із нанесенням тілесних ушкоджень відповідної важкості, зокрема і у співучасті. Поширення негативної інформації про позивача відбулось в присутності осіб, що працюють під керівництвом позивача, представника ЗМІ, депутата, які користуються повагою в м.Жмеринка та є учасниками у формуванні суспільної думки мешканців міста Жмеринки. Вважає, що інформація, оприлюднена в кабінеті позивача 18.05.2016 року містить не оціночні судження, а конкретні факти, які можуть бути перевірені, в тому числі рішеннями судів, матеріалами досудових розслідувань, перевірками правоохоронних органів, а відтак позивач вважає, що має право на спростування інформації у той самий спосіб, як вона була поширена.

На підставі викладеного просить зобов»язати ОСОБА_2 спростувати у тій самій формі, в якій вона була оприлюднена, поширену ним інформацію, а саме в кабінеті Жмеринського міського голови (м.Жмеринка, вул. Центральна, 4) в присутності позивача та в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оголосивши дослівно наступний текст спростування: «Я, ОСОБА_2, спростовую інформацію, що була оголошена мною 17.05.2016 року о 09.15 год. а кабінеті Жмеринського міського голови, а саме те, що за вказівкою ОСОБА_1 було побито мого брата депутата міської ради ОСОБА_10 та те, що ОСОБА_1 побив до полу смерті мого брата», а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, просив його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що відповідачем неодноразово допускались неприємні висловлювання в сторону позивача. 18 травня 2016 року позивач запросив відповідача для дачі пояснень з приводу прогулу, який ним був допущений напередодні та вимушений був спілкуватись із відповідачем при сторонніх особах, в тому числі в присутності представника ЗМІ, вважаючи, що відповідач буде стриманіший у висловлюваннях. Присутність представника засобу масової інформації позивач пояснив тим, що він є публічною особою та майже постійно його робота супроводжується відео зйомкою та для нього це є нормальним. Однак відповідач безпідставно почав звинувачувати його у побитті та організації побиття свого брата ОСОБА_10 Вислови, що допущені відповідачем обурили позивача, який є корінним жмеринчанином, покоління його родичів жили та живуть в м.Жмеринка, він сам обіймає посаду міського голови, працює для свого міста та краю. Позивач заперечив розмову із відповідачем в кабінеті останнього за кілька хвилин перед тим, як запросити його до себе для дачі пояснень. Оскільки будь-яке кримінальне провадження відносно позивача відсутнє, то вважає інформацію, поширену позивачем - прямим звинуваченням у вчиненні злочинів. Присутність кореспондента ОСОБА_7 не вважає провокацією, оскільки здійснювалась пряма зйомка роботи міського голови. Уточнив, що в прохальній частині його позову міститься описка та він просить уточнити в тексті спростування дату 18.05.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, оскільки позивач за кілька хвилин до того, як запросити його до себе в кабінет, зайшов у кабінет відповідача та спитав чи сильно ОСОБА_9 побив ОСОБА_10. Оскільки напередодні відбулась бійка, в ході якої депутат міської ради ОСОБА_11 побив брата відповідача ОСОБА_10, відповідач із цих слів позивача зробив висновок про причетність позивача до вказаних подій. Також в кабінеті відповідача відбулась розмова, яка із боку позивача супроводжувалась насмішками, зокрема міський голова казав відповідачу, що він «дуркує». Вважає таку розмову позивача провокацією. За зверненням брата позивача ОСОБА_10 порушено кримінальне провадження по факту нанесення йому тілесних ушкоджень депутатом ОСОБА_11, здійснюється досудове розслідування, яке не завершене. В ході досудового розслідування буде встановлено винних осіб у вчиненні злочину та можлива причетність і міського голови. Побиття брата відповідача відбулось в коридорі центру позашкільної роботи 17.05.2016 року між 13 та 14 годиною, а в залі за кілька метрів виступав перед депутатами та директорами шкіл міський голова. Сам відповідач при побитті не був присутній, а приїхав за кілька хвилин після побиття, відвіз брата в лікарню, куди той був госпіталізований. Про обставини побиття відповідачу відомо зі слів брата. Заперечив щодо ОСОБА_7, оскільки останній працює у міській раді, є упередженим.18.05.2016 року зранку, запросивши відповідача до себе в кабінет, позивач запитав його, де він перебував вчора з 14 до 17.15 години, в кабінеті велась відеозйомка. Позивач повідомив, де він перебував, а саме в лікарні біля брата. Далі можливо, він і говорив щось, однак це були лише відповіді на провокації міського голови, тобто відбувався діалог. Також відповідач раніше в деяких бесідах чув, як депутат ОСОБА_11 питав в міського голови «Може йому по голові дати?» Оглянувши в судовому засіданні наданий позивачем відеозапис розмови від 18.05.2016 року, відповідач його зміст не оспорив, однак зауважив, що між ним та міським головою відбувся діалог, змісту якого він дослівно на даний час не пам»ятає та відтворити не може.

Представник відповідача ОСОБА_12 позов не визнав, суду пояснив, що в міській раді м.Жмеринки тривалий час існує протистояння між міським головою та опозицією, куди входить відповідач. З боку міського голови була провокація. Щодо причетності міського голови до побиття депутата ОСОБА_10, то відповіді на це дасть слідство. Також як вбачається із тексту висловлювань відповідача руки по лікоть в крові це алегорія.

У судове засідання, що призначене на 02.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_12, не з»явився, відповідачем ОСОБА_2 суду заявлено, що захищати власні інтереси надалі він буде самостійно.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона була запрошена в якості спеціаліста юридичного відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради в кабінет до міського голови ОСОБА_1 для фіксації пояснень відповідача ОСОБА_2 з приводу його відсутності на робочому місці. В кабінеті були присутні інші працівники - перший заступник міського голови ОСОБА_3, начальник відділу кадрової роботи виконавчого комітету Жмеринської міської ради ОСОБА_4, депутат Жмеринської міської ради ОСОБА_5, фотокореспондент КЗ газети міської ради «Жмеринська газета» ОСОБА_7, який здійснював відео зйомку пояснень керуючого справами виконавчого комітету Жмеринської міської ради ОСОБА_2, який постійно відмовлявся давати такі пояснення з приводу неодноразових прогулів. Позивач звернувся до відповідача із вимогою надати письмові пояснення та надав строк 15 хвилин, однак відповідач натомість почав вимагати взаємних пояснень, чому міський голова до полу смерті побив його брата депутата міської ради ОСОБА_10 Ці слова він повторив кілька разів, фактично звинувативши позивача в побитті свого брата як особисто, так і в організації такого побиття. Також відповідач вживав певні оціночні судження. Такі звинувачення викликали обурення в свідка. Також між позивачем та відповідачем відбувався діалог, однак, з боку міського голови лише з приводу причин відсутності працівника виконавчого комітету, яким є ОСОБА_2, на робочому місці, а саме в своєму кабінеті на другому поверсі в приміщенні Жмеринської міської ради.

Клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_3 знято позивачем, так як вказані особи перебувають у відпустках та з»явитись до суду не мають можливості.

Заслухавши пояснення сторін,представника відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є міським головою м.Жмеринки, а відповідач ОСОБА_2 працював на посаді керуючого справами виконавчого комітету Жмеринської міської Вінницької області. Вказані обставини суд у відповідності до ч.2 ст.61 ЦПК України визнає загальновідомими та такими, що не підлягають доказуванню. Відповідач ОСОБА_2 був запрошений позивачем ОСОБА_1 18.05.2016 року о 09.15 хвилин у власний кабінет міського голови для дачі пояснень з приводу відсутності напередодні на роботі в присутності першого заступника міського голови ОСОБА_3, начальника відділу кадрової роботи виконавчого комітету Жмеринської міської ради ОСОБА_4, депутата Жмеринської міської ради ОСОБА_5, фотокореспондента КЗ газети міської ради «Жмеринська газета» ОСОБА_7, який здійснював відео зйомку. Однак, відповідач в ході дачі пояснень допустив наступні висловлювання в бік міського голови: «ОСОБА_8, Ви спочатку поясніть, чому по Вашій вказівці побили вчора мого брата. По вказівці міського голови. В ОСОБА_5 по лікоть руки в крові. З Вами розмовляти дуже тяжко…ви попийте собі чаю. Я Вам усні пояснення надав. А Ви вчора нормально поступили, побили до полу смерті брата. Підіть подивіться в больніцу на його лице. По Вашій вказівці побили вчора мого брата ОСОБА_8, депутата міської ради. Вже дожились до того, що б»ють депутата міської ради. Ви не чуєте мене просто.» Вказане доводиться показаннями позивача ОСОБА_1, свідка ОСОБА_6, та відеозаписом вказаної розмови (а.с.13), не спростовано відповідачем та його представником. Дані висловлювання відповідача стали підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом.

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають правовідносини з приводу захисту особистих немайнових прав фізичної особи, що врегульовані відповідними нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, а також прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, яка базується на положенні ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа може звернутися до суд з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, повідомлення її в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідний висновок зробив і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v.Austria» зазначивши, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

Щодо недостовірності поширеної інформації, наслідком якого, на думку позивача, стало порушення його немайнових прав, суд зазначає наступне.

Висловлювання відповідача: «В ОСОБА_5 по лікоть руки в крові. Підіть подивіться в больніцу на його лице. Вже дожились до того, що б»ють депутата міської ради» суд розцінює як алегорію, оціночні судження, їх не можна перевірити на правдивість, а відтак вважає його висловлюванням, що не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані. Висловлювання відповідача: «З Вами розмовляти дуже тяжко…ви попийте собі чаю. Я Вам усні пояснення надав. Ви не чуєте мене просто» суд не розцінює як такі, що містять негативну інформацію а вважає їх частиною діалогу відповідача із позивачем. Не вбачає суд у зазначених висловлюваннях і наклепу.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, позивачем не доведено наявність порушення особистого немайнового права внаслідок поширення цієї вищевказаної інформації, а тому в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Інформацію, поширену відповідачем наступного змісту: «ОСОБА_8, Ви спочатку поясність, чому по Вашій вказівці побили вчора мого брата. По вказівці міського голови. А Ви вчора нормально поступили, побили до полу смерті брата. По Вашій вказівці побили вчора мого брата ОСОБА_8, депутата міської ради», суд визнає недостовірною, оскільки відповідачем не доведено суду, що вона відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, які існували, не є оціночним судженням та може бути перевірена. Також вказана інформація визнається судом негативною, оскільки у ній стверджується про порушення позивачем, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення дій, у яких наявний склад кримінального правопорушення щодо нанесення тілесних ушкоджень відповідного ступеня важкості, в тому числі і у співучасті, та порушує право позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації.

Враховуючи зазначене суд, вважає, що позивачем обрано відповідний спосіб захисту у формі спростування, який підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що доведеність причетності позивача до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 можлива в ході проведення досудового розлідування кримінального провадження та вважає це припущенням відповідача, що не підтверджене жодними фактичними даними.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (а.с.1) понесені ним витрати у виді судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.ст. 3, 34, 68 Конституції України,ст. 10 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, ст. 15, 16, 200, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 30 Закону України Про інформацію, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-214, 223, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 розповсюджену 18.05.2016 року ОСОБА_2 інформацію, а саме :

«ОСОБА_8, по Вашій вказівці, побили вчора мого брата. По вказівці міського голови. А Ви вчора нормально поступили, побили до полу смерті брата. По Вашій вказівці побили вчора мого брата ОСОБА_8, депутата міської ради.»

Зобов»язати ОСОБА_2 впродовж місяця після набрання рішенням законної сили спростувати поширену ним інформацію в приміщенні кабінету міського голови (вул.Центральна, 4 в м.Жмеринка) в присутності міського голови ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оголосивши наступний текст спростування: « Я, ОСОБА_2, спростовую інформацію, що була оголошена мною 18.05.2016 року о 09.15 годині в приміщенні кабінету міського голови про те, що за вказівкою ОСОБА_1 було побито мого брата депутата міської ради ОСОБА_10 та те, що ОСОБА_1 побив до полу смерті мого брата» .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 гривню 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що відсутні при його проголошенні у цей же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя: