У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіра Трейд», про визнання договору поруки недійсним, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Максименка Владислава Олеговича - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») про визнання договору поруки недійсним.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 28 серпня 2014 року Гусятинським районним судом Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі № 596/1807/14-ц за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поруки. Із направлених судом документів позивач дізнався про наявність оспорюваного договору поруки. У зв'язку із тим, що позивач ніколи не мав волевиявлення на укладення договору поруки, не підписував його та не уповноважував будь-кого на підписання цього договору від його імені, просив суд визнати недійсним договір поруки від 20 лютого 2013 року № 263LC/S1, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 20 лютого 2013 року № 263 LC/S1, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Креді АгрікольБанк» - Максименко В.О. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіра Трейд» (далі - ТОВ «Тіра Трейд») укладений договір про відкриття акредитиву від 20 лютого 2013 року № 263LC, за яким ТОВ «Тіра Трейд» зобов'язалося повернути банку кредит, наданий для платежу за акредитивом у сумі 2 382 400 євро під 9 % річних.

Згідно із договором поруки від 20 лютого 2013 року № 263LC, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2, останній поручився перед відповідачем за повне та своєчасне виконання третьою особою основного зобов'язання за договором про відкриття акредитиву від 20 лютого 2013 року № 263LC.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2014 року відкрито провадження у цивільній справі № 596/1807/14-ц за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оспорюваним договором поруки.

Згідно із висновком комісії експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 16 грудня 2015 року № 19216/19217/15-32, підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Поручитель:» у рядку «ОСОБА_2 [підпис]» у договорі поруки від 20 лютого 2013 року № 263LC/S1 виконано не ОСОБА_2, а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Поручитель:» у рядку «ОСОБА_2 [підпис]» у договорі поруки від 20 лютого 2013 року № 263LC/S1 виконано з наслідуванням підпису ОСОБА_2, тобто під впливом на процес письма штучного збиваючого фактору.

Відповідно до копій закордонних паспортів ОСОБА_2 та його колег на роботі із проставленими фінськими візами, у період з 17 по 20 лютого 2013 року вказані особи перебували у м. Куусамо Фінляндської республіки.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі поруки виконано не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням його підпису, обґрунтовано дійшли висновку про визнання договору поруки недійсним.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - МаксименкаВладислава Олеговича - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

В.О.Кузнєцов