Справа № 357/349/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква

позовну заяву ОСОБА_1 «Київський страховий дім» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 «Київський страховий дім» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 01.10.2014р. між ОСОБА_1 «Київський страховий дім» та ОСОБА_2 був укладений договір обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно поліса №АІ / 4042122 яким був застрахований транспортний засіб OPEL ASTRA д.н. НОМЕР_1, належний відповідачу. 28.11.2014р. в м. Білій Церкві по вул.. Сквирське шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю вказаного автомобіля та автомобіля НОМЕР_2, належного ОСОБА_3, внаслідок якої вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Про настання страхового випадку водій застрахованого транспортного засобу повідомив страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку. Винним в зазначеному ДТП за постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області визнаний ОСОБА_2 А тому, позивачем було нараховано та виплачено в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної водієм застрахованого автомобіля суму страхового відшкодування 37000грн. Відповідно до ст..38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено у разі здійснення страховиком відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригую чого коефіцієнта, ніж зазначено договором страхування, то особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, зобов»язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд позов задовольнити та стягнути на користь позивача 50% виплаченого страхового відшкодування - 18500грн. та сплачену суму судового збору.

В судове засідання позивач представник не направив, надав письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю в судовому засіданні позов не визнав повністю, послався на те, що дійсно 28.11.2014року о 17-00 год., він керуючи автомобілем НОМЕР_3, по вул.. Сквирське шосе в м. Білій Церкві під час повороту ліворуч здійснив зіткнення із автомобілем НОМЕР_4, належного ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_4. Згідно з постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за вчинення дорожньо - транспортної пригоди його було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу 425грн. Згідно з полісом № АІ/ 4042122 обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів його цивільно правова відповідальність під час керування автомобілем була забезпечена в період з 02.10.2014року до 01.10.2015року ОСОБА_1 «Київський страховий дім» , до якого він звернувся 01.12.2014року з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Страховиком було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 37000грн. та складено страховий акт №712-1582/1, також проведено виплату страхової суми. Але, при цьому, право страховика після виплати страхового відшкодування на пред»явлення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу виникає лише при наявності підстав, передбачених п.38.1.1, 38.1.3 ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . А так як, в даному випадку, відсутні передбачені законом підстави для регресної вимоги тобто, посилання позивача як на підставу регресної вимоги на те, що ОСОБА_2 під час використання транспортного засобу, не мав водійського стажу зазначеного умовами полісу обов»язкового страхування, що само по собі не є підставою для звернення з регресною вимогою до винної особи, а тому законні підстави для таких вимог відсутні. Крім цього, позивачем не виконано вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» при визначенні вартості матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження його майна. Поситлаючись на зазначені підстави, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно в між сторонами 01.10.2014р. був укладений договір обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно поліса №АІ / 4042122 яким був застрахований транспортний засіб OPEL ASTRA д.н. НОМЕР_1, належний відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик,) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

28.11.2014р. в м. Білій Церкві по вул.. Сквирське шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю вказаного автомобіля та автомобіля НОМЕР_2, належного ОСОБА_3, внаслідок якої вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме:

Розбитий капот, передня балка, декоративна решітка радіатора, передня ліва блок фара, лівий показник повороту, передній бампер, пошкоджене лакофарбове покриття.

Дані обставини повністю підтверджуються поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, довідкою ВДАІ при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 03.12.2014р. №3270, довідкою інспектора з дізнання ВДАІ по обслуговуванню м. Біла Церква ОСОБА_5

Згідно з постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2015р. по справі про адміністративна правопорушення, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.. 124 КУПАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п»яти неоподатковуваних мінімумів доходвв громадян, що складає 425грн.

Згідно з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою від 01.12.2014року ОСОБА_2 було здійснено повідомлення страхової компанії ОСОБА_1 «Київський страховий дім» про настання страхової події.

Згідно з угодою про визначення розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 18.12.2014року, ОСОБА_1 «Київський страховий дім» та ОСОБА_6 сторони на підставі ст.. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» домовилися про здійснення виплати на підставі проведеної експертної оцінки пошкодженого майна та визначили розмір страхового відшкодування в розмірі 37000грн. за полісом АІ/4042122 по страховому випадку, що мав місце 28.11.2014року з автомобілем НОМЕР_2, належного ОСОБА_3

Відповідно до страхового акту №712-1582/1 визначено суму страхового відшкодування, яка належить до виплати 37000грн., а згідно з наказом від 23.12.2014року бухгалтерії ОСОБА_1 «Київський страховий дім» наказано здійснити виплату страхового відшкодування на користь вигодо набувача ОСОБА_3, що також підтверджується платіжним дорученням від 24.12.2014року №4252.

З вимогою про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу ОСОБА_1 «Київський страховий дім» звернувся до ОСОБА_2 02.10.2015року № 1562.

Суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1.1. ст..1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування

цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю,

здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного

транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.3. потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної

пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.4. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або

рішенням суду.

Відповідно до ст.. 15 Закону України «Про дорожній рух» - кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

ОСОБА_1 на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Як вбачається з договору від 01.10.2014року обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно поліса №АІ / 4042122 яким був застрахований транспортний засіб OPEL ASTRA д.н. НОМЕР_1, належний відповідачу ОСОБА_2, але право на керування транспортними засобами на час укладення цього договору, у ОСОБА_2 не виникло, оскільки посвідчення водія ним було отримано лише 15.10.2014року.

Крім цього, на час настання страхової події 28.11.2014року водійський стаж ОСОБА_2 становив менше 3-х років, хоч у договорі від 01.10.2014року обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно поліса №АІ / 4042122, в пункті 8 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» зазначено, що до керування допущені особи з водійським стажем менше 3-х років та/ або водійський стаж страхувальника менше 3-х років «Ні».

Тобто, при укладенні зазначеного договору, сторони не передбачали можливості страхування цивільно правової відповідальності власника транспортного засобу, який не відповідав в тому числі «Особливим умовам використання забезпеченого ТЗ».

Також, ст.. 6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася

за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої

настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність

якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або

майну потерпілого.

Відповідно до ст..ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 38 цього Закону (п. 38.1.) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: (п. 38.1.1.) до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані

алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом

лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на

керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його

участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від

проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану

алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання

лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або

вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх

основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу

аптечки або призначені медичним працівником)

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в

установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності

технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим

вимогам Правил дорожнього руху

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

д) якщо страховий випадок настав з використанням

забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений

договором внутрішнього страхування (при укладенні договору

страхування з умовою використання транспортного засобу в період,

передбачений договором страхування).

Як встановлено в судовому засіданні жодних підстав, для подачі страховиком регресного позову, в даному випадку, не має, оскільки ОСОБА_2 здійснювалося керування застрахованим автомобілем під час дії страхового полісу, мав водійське посвідчення, ознак алкогольного (чи іншого) сп»яніння під час скоєння ДТП не виявлено, місце події самовільно не залишав, а докази неналежного технічного стану транспортного засобу, яким він керував відсутні.

Крім цього, суд не погоджується з твердженнями позивача, що йому належить право застосування вимог ст.. 38.1 та зменшення на 50 відсотків розміру сплаченого страхового відшкодування.

Так, згідно з ст.38-1.1. - відповідальність за порушення умов страхування :

у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування

за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого

транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення

коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з

порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону

(при укладенні договору страхування із застосуванням такого

пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику

50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Але, з полісу №АІ / 4042122, укладеного між ОСОБА_1 «Київський страховий дім» та ОСОБА_2 від 01.10.2014року вбачається, що в пункті 9 корегуючих коефіцієнтів, що застосовуються для розрахунку розміру страхового платежу взагалі сторони не передбачали.

А тому, посилання позивача, на те, що при укладенні полісу №АІ / 4042122 застосовано коригуючий коефіцієнт, який використовується до осіб, які мають водійський стаж більше 3-х років не відповідає дійсності.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені належними доказами та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст..ст. 15,60,212-215, 223 ЦПК України, ст..ст. 1166, 1191 ЦК України, ст.. ст..5, 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 «Київський страховий дім» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_7