АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баландіна Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування від 29.10.2013, укладений між сторонами і посвідчений приватним нотаріусом КМНО Баландіною Т.М., просила поновити її право власності на квартиру АДРЕСА_1 та анулювати право власності ОСОБА_3 на дану квартиру.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.08.2016 позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 29.10.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Баландіною Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 1854.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав практично одночасну смерть чоловіка та сина позивача тяжкою обставиною та вирішуючи спір не врахував , що здійснення дарування спірної квартири не поставило позивача у важке матеріальне становище.

Справа № 759/2595/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12628/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, на підставі наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування квартири на користь сторонньої особи, яка не була родичкою позивача, був укладений під впливом тяжких обставин (смерть чоловіка та сина позивача), в зв'язку з чим не було вільним і не відповідав її внутрішній волі.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 04.10.1975 між ОСОБА_5 (позивачем) та ОСОБА_10 було зареєстровано шлюб (а. с. 54). Від шлюбу народився син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження (а. с. 55). 23.10.1980 шлюб між позивачем та ОСОБА_10 було розірвано (а. с. 56). 14.05.1981 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 - позивачем та ОСОБА_13, який 19.01.1984 було розірвано (а. с. 57-58). З 29.12.1995 ОСОБА_5 та ОСОБА_14 перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 59). ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача - ОСОБА_14 помер (а. с. 11). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивачки ОСОБА_11 (а. с. 13). ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2013 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_14 (а. с. 12). Згідно заповіту від 14.10.2013 ОСОБА_5 все своє майно заповіла онуку - ОСОБА_15 (а. с. 15-16). 29.10.2013 ОСОБА_5 та ОСОБА_16 був укладений договір дарування, відповідно до якого позивач передала безоплатно у власність, а відповідач прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10). Позивачка продовжувала сплачувати комунальні послуги за спірну квартиру, вважаючи, що спірний правочин було укладено нею під впливом тяжких обставин, оскільки вона бажала залишити після своєї смерті все своє майно онуку, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду Україниу п.23 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Статтею 233 ЦК не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема договору дарування.

Правова позиція викладена ВерховнимСудом України у Постанові від 19.03.2014 справа №6-2цс14.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач після смерті чоловіка, а в подальшому і сина, перебувала в пригніченому психоемоційному стані, почувалася самотньою, оскільки залишилась одна, моральний стан був важкий, при цьому погіршився і стан здоров'я.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено, що договір дарування квартири укладений на користь відповідача, був укладений під впливом тяжких обставин, тобто волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення позову правильними.

За наведеного доводи апеляційної скарги про те, що смерть чоловіка та сина позивача не є тяжкою обставиною, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що здійснення дарування спірної квартири не поставило позивача у важке матеріальне становище, оскільки остання має інше житло також не заслуговують на увагу, враховуючи те, що спірний правочин вчинено поза волею позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк