Справа № 357/6041/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.
Зазначав, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ним та відповідачем 19.10.2006 року було укладено договір застави рухомого майна за яким останній надав в заставу автомобіль марки Mercedes-Benz, модель: Sprinter, рік випуску: 1999, № кузова/шасі: WDB9023621Р954962, реєстраційний номер: АІ4556АР.
Ухвалою судді від 20.05.2015 року відкрито провадження у даній справі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі в якій не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився втретє, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками, а також змістом поданих відповідачем заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач чотири рази звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи з різних причин, однак будь-яких доказів на підтвердження викладених в них обставин суду не надав.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладені обставини, а також тривалість знаходження в провадженні суду вищевказаної справи та відсутність доказів на підтвердження чергового клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне визнати неповажними причини неявки відповідача в судове засідання та провести по справі заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
19.10.2006 року між сторонами у справі укладено кредитний договір № К2х6АЕ00006153 терміном до 19.10.2011 року.
19.10.2006 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави автотранспорту, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, згідно умов якого ОСОБА_1 надав в заставу автомобіль марки автомобіль Mercedes-Benz, модель: Sprinter, рік випуску: 1999, тип ТЗ: вантажопасажирський, № кузова/шасі: WDB9023621Р954962, реєстраційний номер: АІ4556АР, що належить йому на праві власності.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу застави, відповідно до ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України закріплено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.
Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах (ст. 26 вищевказаного Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, а також заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні в тому числі і запропоновані позивачем у вигляді вилучення у відповідача та передачу в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмету застави автомобіля Mercedes-Benz.
Будь-яких доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надав.
Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
Посилання відповідача в клопотанні про відкладення розгляду справи на те, що він буде просити суд застосувати строк позовної давності не дає суду правових підстав до застосування положень ч. 3 ст. 267 ЦК України.
З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є доведеними та ґрунтуються на відповідних доказах, які наявні в матеріалах справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права та договірними взаємовідносинами, які виникли та врегульовані між сторонами відповідно до укладеного кредитного договору та договору застави, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3 654 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задовольнити повністю.
Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Mercedes-Benz, модель - Sprinter, рік випуску - 1999, тип ТЗ - вантажопасажирський, № кузова/шасі - WDB9023621Р954962, реєстраційний номер - АІ4556АР, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПAT КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3 654 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя ОСОБА_3