ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дію, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 08 січня 2014 року між нею та банком було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт», згідно з умовами якого вона внесла на рахунок у банку валютні кошти в розмірі 24 000 доларів США строком на 366 днів, тобто до 08 січня 2015 року, зі сплатою 10 % річних. Після закінчення строку дії договору вона звернулася до відповідача із заявою про повернення належних їй коштів разом з нарахованими процентами та 3 % річних у розмірі 27 280 доларів 44 центів США, яка залишена без задоволення. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути зазначену суму коштів на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року, позов задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_3 готівкою одноразовою операцією через касу належні їй валютні кошти за договором від 08 січня 2014 року № SAMDNWFD 700 у розмірі 27 280 доларів США 44 центів, з яких: 24 000 доларів США - вклад за договором, 3 077 доларів США 26 центів - проценти за вкладом, 203 долари США 18 центів - 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 08 січня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір № SAMDNWFD700 вклад «Стандарт», відповідно до умов якого останній вніс на відкритий на його ім'я у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок грошові кошти в сумі 24 000 доларів США на строк 366 днів до 08 січня 2015 року включно, а банк розмістив їх на депозитному рахунку з нарахуванням 10 % річних (а. с. 4, 5).

Після закінчення строку дії договору ОСОБА_3 неодноразово зверталася до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані на нього проценти, а 20 квітня 2015 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення коштів, яка станом на дату звернення до суду з даним позовом залишена без задоволення (а. с. 6).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку сума нарахованих та невиплачених процентів за договором № SAMDNWFD700 за період з 09 січня 2014 року (момент внесення вкладу у сумі 24 000 доларів США) по 21 квітня 2015 року становить 3 077 доларів 26 центів США; сума нарахованих 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання за вказаним договором за період з 09 січня 2015 року (момент закінчення дії договору) по 21 квітня 2015 року становить 203 доларів 18 центів США.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу. Оскільки банком не були виконані зобов'язання за договором на користь позивача слід стягнути суму вкладу, процентів нарахованих на нього, та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання.

Такі висновки відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, п. п. 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ (квитанція, другий примірник прибуткового касового ордера або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі) повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконано обов'язку, передбаченого ст. 1060 ЦК України. При цьому, ОСОБА_3 належними та допустимими доказами підтверджено укладення з відповідачем спірного договору банківського строкового вкладу та внесення на підставі цього договору коштів.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

О.М. Ситнік

О.В. Ступак