Справа № 733/47/16-ц Провадження № 22-ц/795/830/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Головченко М. М. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства „Чернігівобленерго про відшкодування шкоди, завданої неналежним наданням послуг з електропостачання,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року яким йому вімовлено в задоволенні позовних вимог до ПАТ „Чернігівобленерго про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неналежним наданням послуг з електропостачання, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Незаконність рішення суду позивач обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 9 квітня 2015 року в 14 год. 3 хв. в м. Ічня по вул. 8 Березня 16-Б в господарстві ОСОБА_6 виникла пожежа внаслідок короткого замикання в електромережі, що потягло пошкодження господарської будівлі, на відновлення якої, за доводами позивача, ним понесено витрати в сумі 50 928 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що позивачем не надано суду конкретних доказів про те, що відповідачем не було забезпечено технічно справного та безпечного стану електричних мереж, а також її постачання згідно з умовами ліцензії та договорів, оскільки споживач електроенергії відмовився від лабораторного дослідження причин виникнення пожежі. При цьому суд виходив із наявності договірних правовідносин між сторонами, але при прийнятті рішення керувався як Законом України „Про електроенергетику, так і положеннями статей 1166, 1167 ЦК України, якими врегульовано порядок відшкодування шкоди в деліктних (позадоговірних) правовідносинах.

Згідно матеріалів справи позивач є споживачем електроенергії, що надається відповідачем, згідно договору від 30.12.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ ЕК „Чернігівобленерго в особі директора Ічнянського РЕМ ОСОБА_7, тобто сторони перебувають у договірних відносинах, які регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357), а також Правилами користування електричною енергією (затверджені Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28 з наступними змінами, внесеними згідно постанов Національної комісії регулювання електроенергетики та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звідси вбачається, що обовязок відшкодувати шкоду (збитки) слід повязувати з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобовязань між споживачем та енергопостачальником, оскільки шкода, завдана порушенням договірних зобовязань, може відшкодовуватися за зазначеними нормами позадоговірних відносин тільки у випадках, прямо передбачених законом.

Закон України „Про електроенергетику визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, повязані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Цим Законом передбачено право споживачів електричної енергії на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно із законодавством (статті 24-1, 25 Закону).

Відповідно до статті 24 вищезазначеного Закону електропередавальні організації зобовязані забезпечувати належний технічний стан та організацію експлуатації обєктів електроенергетики відповідно до вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж та енергетичного обладнання, надійне та якісне постачання (транспортування) енергії згідно з умовами ліцензій та договорів.

Згідно пунктів 38, 42 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник зобовязується гарантувати безпечне користування послугами, повязаними з електропостачанням, за умови дотримання споживачами вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів; споживач електричної енергії зобовязаний не перешкоджати обрізуванню гілок дерев, які ростуть на території, що належить споживачу, для забезпечення відстані не менше 1 метра від проводів повітряної лінії електромережі напругою 0,4 кВ та на відстані 2 м для електричних ліній напругою 10 кВ.

Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється Законом України „Про електроенергетику, Законом України „Про захист прав споживачів та іншими нормативно правовими актами (частина друга статті 25 Закону).

Споживач енергії зобовязаний використовувати енергію лише на підставі договору з енергопостачальником, дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії (стаття 26 Закону).

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що в разі наявності між сторонами договірних правовідносин, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають норми права, якими передбачено відповідальність в деліктних правовідносинах.

Згідно акту про пожежу (а.с.9) ймовірною причиною пожежі був недолік конструкції та виробництва електроустановок, коротке замкнення електромережі.

Відповідно до пункту 12 договору про користування електричною енергією від 30 грудня 2008 року енергопостачальник зобовязується забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором про користування електричною енергією; гарантувати безпечне користування послугами, повязаними з електропостачанням, за умови дотримання споживачем вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів.

Згідно пункту 10 зазначеного Договору споживач зобовязується дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про користування електричною енергією, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та побутових електроприладів.

Виходячи з зазначених норм матеріального права та умов Договору, для покладення відповідальності на надавача послуг з постачання електроенергії чи звільнення його від відповідальності зясуванню судом підлягала обставина, окрім причин виникнення пожежі, в чиїй зоні відповідальності (надавача послуг чи споживача) виник осередок пожежі.

Відповідно до абз. 42, 43 пунту 1.2 Правил користування електричною енергією межа балансової належності точка розділу елементів електричної мережі між власниками електроустановок за ознаками права власності або користування, або повного господарського відання, а межа експлуатаційної відповідальності точка розділу електричної мережі за ознакою договірних зобовязань з експлуатації тих чи інших її ділянок або елементів, встановлюється за згодою сторін. За відсутності такої згоди межа експлуатаційної відповідальності збігається з межею балансової належності.

Відповідно до п. 8 Договору про користування електричною енергією сторони визначили, що межа розподілу встановлюється у точці кріплення проводів лінії електропередачі до перших ізоляторів на будівлі. Зазначені умови договору ніким не оспорено, а в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте в матеріалах справи відсутні докази наявності ізоляторів на будівлі, а тому при встановленні зони розмежування відповідальності сторін підлягають застосуванню положення пунктів 2.1, 2.4 Правил користування електричною енергією.

Відповідно до пункту 2.1 зазначених Правил межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем (субспоживачем) і електропередавальною організацією (основним споживачем) за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності. Межа експлуатаційної відповідальності може не збігатися з межею балансової належності, яка визначається правом власності споживача і електропередавальної організації на окремі елементи електричної мережі, про що зазначається в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін. В матеріалах справи такий акт відсутній.

Проте, згідно підпункту 2 пункту 2.4 Правил користування електричною енергією межа експлуатаційної відповідальності між споживачем фізичною особою та власником електричних мереж за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок для індивідуальних будинків у разі кабельного вводу або використання ізольованого проводу при відгалуженні від лінії електропередач установлюється на наконечниках кабелю живлення або ізольованого проводу на ввідному пристрої будівлі, якщо ввідно - розподільно пристрій розташований усередині будівлі; якщо ж ввідно-розподільний пристрій та засіб обліку розміщені ззовні будівлі, то межа експлуатаційної відповідальності установлюється на вихідних клемах розрахункового засобу обліку (електролічильника).

Як вбачається зі звіту про причину виникнення пожежі (а.с.63), складеного провідним інспектором Ічнянського РВ Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області ОСОБА_8, при огляді місця пожежі, усному опитуванні господарів та свідків встановлено, що осередок пожежі знаходився на внутрішній стіні в приміщенні господарської будівлі на вводі електромережі до лічильника, про що свідчить розвиток пожежі та шлях розповсюдження полумя. Електричний кабель експлуатувався з численними пошкодженнями ізоляції та з тривалим періодом експлуатації. Даний факт, згідно мотивувальної частини рішення суду, також узгоджується з показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9В та ОСОБА_10

Згідно акту огляду фактичного стану ввідного кабелю, схеми його прокладання та підключення (а.с.34, 35) прилади обліку, комутаційні апарати та інше ввідне обладнання розташовувалося всередині приміщення. З зовнішньої сторони господарського приміщення знаходився металевий ящик з діелектричною пластиною з закріпленими на ній металевими болтами, до яких кріпився вхідний 4 х-жильний силовий кабель типу АВРГ -4*10 зовнішньої мережі та подовжувач кабелю 4 х-жильний типу АВВГ-4*6, який безпосередньо входив в середину приміщення. Зазначений металевий ящик було зірвано з місця кріплення працівниками міністерства з надзвичайних ситуацій, якими підтверджено факт пошкодження ввідного кабелю до зазначеного металевого ящика після пожежі.

Зазначеним актом спростовуються доводи позивача, що металевий ящик, який було розміщено на зовнішній стороні господарського приміщення, було зірвано внаслідок відхилення від вертикальної осі опори №9 ПЛ-0.4 кВ, що призвело до виникнення пожежі, що суперечить акту про пожежу, оскільки осередок пожежі знаходився всередині приміщення.

Оскільки згідно матеріалів справи мав місце кабельний ввод, а ввідно- розподільний пристрій (засіб обліку та комутаційний апарат) розташовані всередині приміщення, то межа відповідальності знаходиться на наконечниках кабелю живлення, а не на вихідних клемах електролічильнка.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги, що межею експлуатаційної відповідальності електропостачальника є вихідні клеми розрахункового засобу обліку, який знаходився всередині приміщення, ґрунтуються на невірному тлумаченні п. 2.4 Правил з врахуванням фактичних обставин справи.

Згідно звіту про причини виникнення пожежі електричний кабель проходив по внутрішній стіні господарського приміщення, вогнем пошкоджено зовнішню ізоляцію, внутрішня жила електропроводу має сліди оплавлення металу краплеподібної форми, що вказує на ознаки короткого замикання електромережі.

З врахуванням викладеного є доведеним факт виникнення осередку пожежі в межах балансової належності та експлуатаційної відповідальності позивача, що в силу пунктів 10, 12 Договору виключає відповідальність відповідача, оскільки не доведено надання відповідачем постачання електроенергії з порушенням гарантованого рівня надійності, якості і безпеки.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів наявності напруги в 380 вольт в межах його балансової належності та експлуатаційної відповідальності.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник відповідача, оскільки в 2004 році при заміні трифазного лічильника на однофазний в господарстві позивача останнім не було надано для встановлення однофазного автоматичного пускача кнопочного, то було використано належний на праві власності позивачу трифазний вимикач, до якого і було підведено напругу 4 х-жильним кабелем, що зроблено в межах зони відповідальності відповідача, а в межах відповідальності позивача було задіяно лише одну фазу в 220 вольт, до якої і підключено однофазний електролічильник.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази наявності причинно - наслідкового звязку між виникненням пожежі внаслідок підведення напруги 4 х-жильним кабелем до вхідних клем першого комутаційного апарата, встановленого у ввідному пристрої будівлі споживача, як і відсутні докази виникнення пожежі внаслідок відхилення опори лінії електропередач від вертикальної осі.

З врахуванням відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів винних дій відповідача, які б призвели безпосередньо чи опосередковано до виникнення пожежі, що призвело до завдання шкоди позивачу, інші доводи апеляційної скарги та додаткові пояснення до неї, зокрема щодо невірно викладення судом змісту показів ОСОБА_10, безпідставне посилання на заяву від 10.04.2015 року, яку він не писав, не допит в якості свідка представника держенергонагляду в Чернігівській області, за підписом якого лист не визнав належним доказом у справі, не дають підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду.

Помилкове посилання суду першої інстанції на положення статей 1166, 1167 ЦК України, якими врегульовано порядок відшкодування шкоди в деліктних (позадоговірних) правовідносинах, також не призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем не надано доказів в спростування показів свідка ОСОБА_11, який на момент виникнення пожежі в господарстві позивача ОСОБА_6 працював головним інженером Ічнянського РЕМ і безпосередньо виїжджав на місце пожежі, що ним позивачу пропонувалося провести лабораторне дослідження причин виникнення пожежі з викликом та залученням відповідних спеціалістів, однак на його пропозицію останній не погодився. При цьому апеляційний суд враховує, що оскільки позивач є власником майна, яке підлягало б дослідженню, то без його згоди відповідач був позбавлений можливості з власної ініціативи його провести.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: