Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1135/15-ц

Провадження №2/377/275/16

01 серпня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М.,

за участю:

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

УСТАНОВИВ:

01 жовтня 2015 року до суду звернулась з позовними вимогами ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % всіх видів його доходів щомісяця, а також стягнути з відповідача сплату аліментів на утримання дитини за минулий час.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а проживали у фактичних шлюбних відносинах. 13 серпня 2012 року у них народився син ОСОБА_4. На даний час сторони проживають окремо. Син, ОСОБА_4, проживає разом з позивачем і вона особисто піклується про нього. Відповідач будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина не надав за весь час, коли позивач знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не надає і на даний час, тому вважає, що з нього повинні стягуватися на утримання сина аліменти на підставі рішення суду в розмірі 30 % всіх видів його доходів щомісяця.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 лютого 2016 року, ухваленому у справі за вищевказаним позовом, позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 21 липня 2016 року заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 04 лютого 2015 року за заявою відповідача ОСОБА_3 було скасоване, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пославшись на обставини, зазначені в позовній заяві. Суду пояснив, що аліменти на утримання дитини на користь позивача з відповідача повинні стягуватися у частці від заробітку, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що він має нерегулярний мінливий дохід, як того вимагає ст. 184 СК України. Зі слів позивача йому відомо, що відповідач має постійне місце роботи, але навмисно приховує його від її. Крім того, в запереченнях відповідач зазначив, що кожен місяць надає кошти на утримання старшого сина ОСОБА_5 в сумі 1000 гривень, що свідчить про наявність у відповідача постійного доходу. Відповідач не надає регулярно допомогу на утримання сина ОСОБА_6, оскільки згідно наданих ним квитанцій в 2016 році відповідачем були перераховані кошти позивачу лише в квітні місяці в сумі 497,50 гривень.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Подав заперечення на позовну заяву до суду, в яких просив задовольнити позов частково, стягнувши з нього аліменти на утримання сина на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісяця, оскільки він офіційно не працює і не може надати довідку про доходи. За домовленістю з колишньою дружиною він передає кошти щомісяця на утримання старшого сина ОСОБА_5, в розмірі 1000 гривень щомісяця. Також просив стягувати аліменти на власний рахунок дитини, змусивши позивача відкрити рахунок на дитину у відділенні Ошадбанку та відмовити у стягненні аліментів за минулий час, призначивши стягнення аліментів з травня 2016 року, оскільки весь час він постійно піклувався про сина, перераховував гроші на банківську карту відповідача у ПриватБанку, передавав для дитини речі, памперси, ліки, іграшки, дитяче харчування.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви та заперечень, позивач і відповідач проживали сімєю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син: ОСОБА_4, батьком якого є відповідач, а матірю позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи.

Довідкою КП «ЖКЦ» № 288 від 18.09.2015 року підтверджено, що позивач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві № 1-16/вх8924-15 від 17.11.2015 року ОСОБА_3, відповідач, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-БК № 118912, виданого 06 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, відповідач є батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається з пояснень представника позивача та зазначено в позовній заяві і запереченнях, сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачем, між батьками виник спір щодо утримання дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

При виникненні спору між батьками щодо способів виконання ними обовязку по утриманню дитини, він вирішується в судовому порядку.

Як зазначено у ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно довідки про доходи, зареєстрованої за № 93 від 15.12.2015 року, ОСОБА_2, позивач, працює з 01.09.2015 року в ТВФ «Влад» на посаді офіціанта. Загальна сума доходу за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 року включно, за винятком аліментів, становить 4234,14 гривень.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, надісланих на адресу суду, він офіційно не працевлаштований, тому надати довідку про доходи немає можливості.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З аналізу вказаної норми вбачається, що умовою призначення аліментів в твердій грошовій сумі є наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, а також одержання частини доходу в натурі.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження умов призначення аліментів в твердій грошовій сумі, зазначених в ст. 184 СК України.

Беручи до уваги, що положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, передбачено порядок стягнення аліментів, присуджених у частці від заробітку, також у випадку якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, сама по собі відсутність у платника аліментів постійного місця роботи не може бути достатньою підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, у звязку з чим розмір аліментів необхідно визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Суд бере до уваги рівність обовязку обох батьків по утриманню дитини, їх матеріальне становище, нормальний стан здоровя дитини та відповідача, оскільки доказів іншого не надано, відсутність відомостей про неможливість відповідача за станом здоровя чи з інших обєктивних причин брати участь в належному утриманні дитини, наявність у платника аліментів іншої дитини, з урахуванням чого вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою, тобто з 1 жовтня 2015 року, і до досягнення дитиною повноліття, є необхідним і забезпечить належну участь батька в утриманні дитини.

В іншій частині позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 191 СК передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Натомість позивачкою суду не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, тому підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час відсутні. Крім того, відповідачем додані до заперечень копії квитанцій про перерахування ним грошових коштів на картковий рахунок позивача від 17.03.2013 року в сумі 399,99 гривень, 09.06.2013 року в сумі 300 гривень, 08.08.2013 року в сумі 300 гривень, 07.11.2013 року в сумі 300 гривень, 05.01.2014 року в сумі 200 гривень, 17.01.2014 року в сумі 100 гривень, 28.01.2014 року в сумі 300 гривень, 14.04.2014 року в сумі 298,50 гривень, 18.04.2014 року в сумі 199 гривень.

Доводи відповідача про необхідність стягнення з нього аліментів з травня 2016 року, а не з дати предявлення позову до суду, які він обґрунтовує тим, що постійно піклувався про сина, перераховував гроші на банківську карту відповідача у ПриватБанку, передавав для дитини речі, памперси, ліки, іграшки, дитяче харчування, до уваги судом не приймаються, оскільки згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову.

Таким чином, норма, яка регулює час, з якого присуджуються аліменти, є імперативною. Тому перерахування коштів відповідачем на картковий рахунок позивача 14.04.2016 року в сумі 497,50 гривень не може бути підставою для зміни дати присудження аліментів не з дня предявлення позову, тобто з 1 жовтня 2015 року, а з травня 2016 року. Крім того, суду не надано доказів того, що ним надавалась матеріальна допомога на утримання дитини позивача за період з жовтня 2015 року по травень 2016 року за винятком квитанції від 14.04.2016 року.

Не заслуговують на увагу суду і доводи відповідача про стягнення аліментів на рахунок дитини, який позивачка повинна відкрити у відділенні Державного ощадного банку України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Виходячи із змісту ч. 2 ст.186 СК України, вимога про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України може бути заявлена платником аліментів після початку сплати аліментів в порядку контролю за цільовим витрачанням аліментів за наявності доказів нецільового витрачання аліментів, проте таких доказів відповідачем суду не надано.

Таким чином, заперечення відповідача не ґрунтуються на положеннях закону та доказах, наявних у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п. п.1 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Виконавчий лист № 377/1135/15-ц, 2/377/18/16, виданий Славутицьким міським судом Київської області 11.04.2016 року, відкликати.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення у справі, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 05 серпня 2016 року

Суддя Н. Ф. Теремецька