Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2011/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.09.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

секретар Гусак А.О.

за участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа: Кіровоградська митниця Державної фіскальної служби України про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа: Кіровоградська митниця Державної фіскальної служби України про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом.

Зазначала, що 19 квітня 2015 року в м. Крупки Мінської області республіки Білорусь помер її батько, ОСОБА_4, який до 2001 року проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2001 році він знявся з реєстраційного обліку та виїхав до Російської Федерації, де проживав деякий час. Потім він проживав на території республіки Білорусь та знову в м. Кіровограді.

За життя ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав автомобіль Mersedes Benz 200, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1975 року випуску. Автомобіль перебував на тимчасовому обліку, оскільки був ввезений на територію України в 1998 році під зобовязання зворотного вивезення.

Іншого майна ОСОБА_4 не мав.

Оскільки ОСОБА_4 не мав постійного місця проживання, місцем відкриття спадщини є місце знаходження належного йому рухомого майна, яке зареєстроване за адресою власника: АДРЕСА_1.

Заповіт за життя ОСОБА_4 не склав. Єдиним спадкоємцем є вона. В грудні 2015 року вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено в звязку з тим, що ОСОБА_4 проживав на території республіки Білорусь, а автомобіль не пройшов митного оформлення.

Просила визнати за нею право власності на автомобіль Mersedes Benz 200 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів належності на праві власності автомобіля померлому ОСОБА_4

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд не взяв до уваги надані позивачем в судовому засіданні передбачені законодавством документи, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на автомобіль.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити законне рішення (а.с.101).

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена під розписку (а.с.103), в засідання апеляційного суду не прибула.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, однак зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, проте рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 19 квітня 2015 року в м.Крупки Мінської області Білорусь помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.6,7).

Представник позивача пояснив, що спадкодавець близько двох років проживав у родичів в Білорусії, позивач проживає в м.Кіровограді, заяву до нотаріуса про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця позивач не подавала.

Ці обставини також підтверджуються листом приватного нотаріуса, в якому ОСОБА_3 розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що вона пропустила шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яким є м.Крупки Мінської області, а автомобіль не пройшов митного оформлення (а.с.8).

Відомості щодо наявності спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, у справі відсутні.

Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Право прийняти спадщину або не прийняти її належить виключно спадкоємцеві.

Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець у зазначений строк не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Право власності на спадкове майно може бути визнано тільки за спадкоємцем, який прийняв спадщину (ст.67 Закону України «Про нотаріат»).

В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що за позивачем не може бути визнано право власності на майно в порядку спадкування, оскільки вона не є спадкоємцем, який прийняв спадщину: заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк вона не подавала, із спадкодавцем на час відкриття спадщини постійно не проживала.

Наведене свідчить, що питання, чи входить до складу спадкового майна не розмитнений автомобіль, правого значення не має, тому рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав неприйняття позивачем спадщини.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307,ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2016 року.

В позові ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_5