Справа №442/7269/15-ц
Провадження №2/442/949/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

20 липня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Дубеля Р.М.

при секретарі Півала І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної лікарні №5 з участю третьої особи: Дрогобицького районного територіального медичного об'єднання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за час затримки виконання рішення суду в сумі 31541,28 грн. за період з 30.09.2014 року по 21.06.2016 року. Позов обґрунтовує тим, що працювала в Дрогобицькій районній лікарні №5. Останнім днем позивачки було 06.09.2013 року. Однак в день звільнення 06.09.2013 року з позивачем не було проведено розрахунку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30.09.2014 року по справі №442/1332/14-ц стягнуто з Дрогобицької районної лікарні №5 суму боргу по заробітній платі, та інші законні нарахуванні.

Рішення суду по даний час не виконано . Щодо розрахунку заборгованості за затримку виконання рішення суду взято до увагу середньоденну заробітну плату - 54,14 грн., визначену рішенням суду.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про слухання справи, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку сторін не поважною, провівши заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду у цивільній справі №442/1333/14-ц від 30.09.2014 року стягнуто з Дрогобицької міської лікарні №5 на користь ОСОБА_1 : 26282 грн. 70 коп. заробітної плати за період з 01.11.2012 року по 05.09.2013 року; 16626 грн. -середнього заробітку за час затримки розрахунку з 06.09.2013 року по 29.09.2014 року (суми зазначені без сплати податків та обов'язкових платежів)та 1000 грн. моральної шкоди. Рішення вступило в законну силу 13.10.2014 року.

Однак, по даний час таке рішення Дрогобицького міськрайонного суду не виконано.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через період часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних з вини власника або уповноваженої ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст..117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 КЗпП України визначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2014 року встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача на час звільнення в розмірі 57,14 грн. Період прострочки виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з урахуванням вказаного рішення суду складає 552 робочих днів, тобто з 30.09.2014 року по 21.06.2016 року.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 31541,28 грн. (57,14 х 552 грн. ).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та вважає необхідним їх задоволити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ :

Позов задоволити.

Стягнути з Дрогобицької районної лікарні №5 в користь ОСОБА_1 31541,28 грн. (тридцять одну тисячу п'ятсот сорок одну гривню двадцять вісім коп..) за час затримки виконання рішення суду.

Стягнути з Дрогобицької районної лікарні №5 1378,00 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Дубель Р.М.