АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5195/16 Справа № 199/3171/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок недбалого та безвідповідального надання послуг зберігання автомобіля. Позивач вказував на те, що 13 липня 2014 року він прийшов на платну нічну стоянку, розташовану на АДРЕСА_1 за своїм автомобілем і виявив його пошкодження, а саме вм'ятину та подряпини на правій дверці автомобіля. Вказані пошкодження (на його думку) виникли внаслідок парковки скутерів біля його автомобіля. Працівники автостоянки пояснити походження вм'ятин не змогли, інформацію про пошкодження транспортного засобу до журналу обліку не внесли. Після цього він звернувся з заявою в Індустріальний РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив стягнути з відповідача 2 400 грн. на відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

За положеннями ст. ст. 936, 937, 977 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно з пп.8, 10-12, 15 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №115 (далі - Правила) на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпоряджання даним транспортним засобом. Під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобов'язаний пред'явити черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб. Під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.

За пп.21, 23 Правил транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу. У разі втрати перепустки чи квитанції (касового чека) транспортний засіб видається володільцеві на підставі його письмової заяви та документів, які посвідчують його особу і підтверджують права на приналежність транспортного засобу. Відомості про пред'явлені документи заносяться до журналу обліку транспортних засобів.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність безпосередньо в особи, яка здала автомобіль на зберігання, передбачених ч.2 ст.977 ЦК України платіжних документів, не свідчить про те, що автомобіль взагалі не перебував на автостоянці та не був переданий на зберігання, якщо сукупність інших фактів і обставин підтверджують той факт, що такі платіжні документи видавалися.

Зі справи вбачається, що позивач певний час користувався послугами автостоянки розташованої на АДРЕСА_1, але доказів про те, що його транспортний засіб з 12 по 13 липня 2014 року знаходився саме там на зберіганні і був пошкоджений, ОСОБА_2 не надав.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повністю дослідив обставини справи та не прийняв до уваги пояснення позивача і його дружини, не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

За загальним правилом, установленим ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів про належність ОСОБА_2 транспортного засобу, про знаходження з 12 по 13 липня 2014 року цього транспортного засобу на автостоянці по АДРЕСА_1 і про пошкодження його саме в той день.

Навпроти, з доданого до позовної заяви висновку дільничного інспектора міліції Індустріалього РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області вбачається, що 13 липня 2014 року ОСОБА_2 подав заяву про прийняття мір до невідомої особи, яка пошкодила його автомобіль на парковці поблизу будинку №7 по вул.Образцова, а не на автостоянці по АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що 12 липня 2014 року працівники автостоянки не оглядали його автомобіль при залишенні його на автостоянці і запису до відповідного журналу обліку не внесли. Наступного дня після виявлення пошкоджень транспортного засобу вказану інформацію до журналу обліку також не внесли. При подачі заяви в міліцію, йому запропонували назвати місце знаходження автомобіля під час його пошкодження. Оскільки на той час адреси автостоянки він не знав, то вказав, що це трапилось біля будинку №7 по вул.Образцова у м.Дніпропетровську.

Розглядаючи справу суд, у відповідності з вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України, роз'ясняв особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, а також те, що кожна із сторін повинна довести суду ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та попереджав про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Незважаючи на це позивач таких доказів не надав.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.