Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/3418/16Головуючий у 1-й інстанції Дмитрюк О.В..
Пр. №22-ц/778/3369/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2016 року про відстрочку сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Дніпроспецсталь-Ювілейний» про зобовязання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати, суми індексації заробітної плати, компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

13.06.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила:

- зобов'язати відповідача внести в трудову книжку ОСОБА_2 записи про прийняття на посаду двірника з 01.01.2005 року та запис про звільнення з посади відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України з 30.05.2016р. і видати трудову книжку на руки;

- стягнути з відповідача грошову суму невиплаченої індексації заробітної плати з 01.04.2014 року по 30.04.2016 року в розмірі 12532,12 грн., грошову суму невиплаченої заробітної плати з 01.05.2016р. по 30.05.2016р. в розмірі 1945,57 грн., грошову суму невиплаченої компенсації за невикористані щорічні відпустки з 01.01.2005р. по 30.05.2016р. в розмірі 16007,88 грн., грошову суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 470,82 грн., моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року (а.с. 35-36) позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху через несплату судового збору.

15.06.2016 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання в порядку ст. 82 ЦПК України (а.с. 38-42), в якому, посилаючись на скрутне матеріальне становище, просила звільнити її від сплати судового збору в розмірі 1929, 20 грн., який вона самостійно розрахувала.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2016 року (а.с.45) клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задоволено частково.

Визначено розмір судового збору в розмірі 551,20 грн. та відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору в сумі 551,20 грн. (за одну з позовних вимог) при предявленні нею до суду позову до ЖБК «Дніпроспецсталь-Ювілейний» про зобовязання вчинити дії, стягнення невиплаченої заробітної плати, суми індексації заробітної плати, компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди до ухвалення рішення по справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.51-53) просила ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою її клопотання про звільнення від сплати судового збору задовольнити та звільнити її від оплати судового збору в розмірі 1102,40 грн.

У судове засідання 26 липня 2016 року повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.70-71) представник ЖБК «Дніпроспецсталь-Ювілейний» не зявився, кооператив про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 305 ч.2 ЦПК України, враховуючи, що апеляційним судом в апеляційному порядку переглядається не справа по суті, а процесуальне питання у цій справі, ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю представника ЖБК «Дніпроспецсталь-Ювілейний» за присутністю ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_2 розмір судового збору, що підлягає сплаті нею при подачі вищезазначеного позову до суду, та відстрочуючи ОСОБА_2 сплату останнього до ухвалення рішення у справі, керувався ст. 82 ЦПК України, ст. ст. 4-5,8 Закону України «Про судовий збір» та виходив із того, що позовні вимоги позивача за цим позовом про зобовязання відповідача до вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди є вимогами, що підлягають оплаті судовим збором по 551,20 грн. за кожну з позовних вимог на загальну суму 1102,40 грн., а не 1929,20 грн., як помилково розрахувала ОСОБА_2; підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору у визначеному судом відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

В силу вимог ст. 293 ч. 1 ч. 9 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат судом першої інстанції, а не відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про його звільнення від сплати судового збору, у тому числі на підставі ст. 82 ч. ч. 1,3 ЦПК України, яка передбачає право, а не обовязок суду звільняти позивача від сплати судового збору, враховуючи майновий стан останнього.

Тому в апеляційному порядку у цій справі переглядається апеляційним судом саме питання правильності та законності визначення судом першої інстанції оскаржуємою ухвалою розміру судових витрат для ОСОБА_2, які остання мала сплатити при подачі нею вищезазначеного позову до суду першої інстанції у цій справі.

Колегією суддів апеляційного суду у цій справі було перевірено правильність визначеного оскаржуємою ухвалою суду першої інстанції розміру судових витрат, при цьому, порушень судом першої інстанції вимог Закону України «Про судовий збір» при визначенні цього розміру судових витрат не встановлено.

Оскільки, в силу вимог ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.

Описка суду першої інстанції в оскаржуємій ухвалі у цій справі відносно того, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є «майновою» замість правильного «немайновою», не вплинула на правильність вирішення судом першої інстанції питання про визначення розміру судових витрат у цій справі, а тому не може бути підставою для скасування зазначеної ухвали суду першої інстанції або ж її зміни, а може бути виправлена судом першої інстанції за ініціативою суду або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, в порядку ст. 219 ЦПК України.

Оскільки, мінімальний розмір судового збору для майнової вимоги та судовий розмір для немайнової вимоги на день подачі позову позивачем, як фізичною особою, до суду першої інстанції цій справі в силу вимог ст. 4 ч. 2 п. 1 пп.1 та п.п. 2 Закону України «Про судовий збір» був однаковим 551,20 грн. (0,4 розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року 1378,00 грн. )

При цьому, розмір судового збору за стягнення моральної шкоди не залежить від розміру моральної шкоди, який позивач просить стягнути у цій справі.

Так як розмір судового збору при подачі до суду позову про стягнення моральної шкоди залежить від розміру останньої лише у справах про захист честі та гідності, ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі.

Так як останні фактично стосуються лише питання відмови судом першої інстанції оскаржуємою ухвалою у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору взагалі на підставі ст. ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України, яке не може бути і не є предметом окремого від рішення апеляційного оскарження у цій справі в силу вимог ст. 293 ЦПК України.

Таким чином, доводи ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок кооперативу понесених нею судових витрат у вигляді судового збору (а.с.50) за подачу останньої до суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розяснити ОСОБА_2, що лише їй, як позивачу у цій справі, належить право заявляти саме ті позовні вимоги, які вона вважає за доцільне, а також право зменшувати розмір своїх вимог, можливо у тому числі за рахунок тих позовних вимог, для заявлення яких суд першої інстанції визначив для сплати у цій справі вищезазначений розмір судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_3ОСОБА_4