Справа № 157/448/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гончарук О.Н.
Провадження № 22-ц/773/1175/16 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 червня 2016 року,

встановила:

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості у звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача.

Не погодившись із таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності.

В дане судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, не з»явилися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Звернувшись до суду 04 травня 2016 року з вищевказаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 05.07.2007 року ОСОБА_2 отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору, то станом на 14 квітня 2016 року він заборгував ПАТ КБ «ПриватБанк» 3499 доларів США 87 центів, що відповідно до розрахунку складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1499 доларів США 87 центів та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 2000 доларів США.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_2 дану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача, оскільки термін дії кредитного договору закінчився 05 липня 2009 року, а відповідач будь-які виплати по кредитному договору припинив проводити починаючи з 01 серпня 2009 року.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, обєктивно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, і це обєктивно підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав грошові кошти в сумі 1500 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою 1,5 відсотків на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії платіжної картки, яка діє до липня 2009 року (а.с.11).

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою (а.с.11-17).

Відповідно до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений у заяві і памятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя картки про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п.3.1.3 Правил користування платіжною карткою).

Згідно із п.п.3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав умови договору належним чином, у нього згідно з розрахунком, доданим до позовної заяви, станом на 14 квітня 2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 3499 доларів США 87 центів, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1499 доларів США 87 центів, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 2000 доларів США. (а.с. 6-8).

Судом також було встановлено, що рішенням Камінь-Каширського районного суду від 09 квітня 2015 року у справі №157/71/15-ц за аналогічним позовом ПАТ «КБ ПриватБанк» до ОСОБА_2, яке 05 травня 2015 року набрало законної сили (а.с.100-101), у задоволенні позову про стягнення з відповідача 5707 доларів США 50 центів, які еквівалентні 90064 грн. 39 коп. заборгованості за згаданим у даному позові кредитним договором відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності. Вказана сума заборгованості була нарахована позивачем станом на 07 січня 2015 року, із якої: 1499 доларів США 87 центів заборгованість за тілом кредиту, 3905 доларів США 67 центів проценти, 31 долар США 69 центів штраф (фіксована частина), 270 доларів США 28 центів штраф (процентна складова).

З даного судового рішення вбачається, що відповідач починаючи з 01 серпня 2009 року припинив будь-які виплати за кредитним договором.

Встановлено і те, що після ухвалення рішення (15.09.2015) відповідач виплат по договору також не проводив.

Отже, згідно з наведеними вище умовами договору строк дії картки сплив 05 липня 2009 року, а з 01 серпня 2009 року виплат по погашенню кредиту відповідач не здійснював. По закінченню строку дії картки інша картка з новим строком дії ОСОБА_2 не видавалася.

А тому, строк дії укладеного між сторонами у справі кредитного договору закінчився 05 липня 2009 року.

З позовом про стягнення заборгованості за цим договором банк звернувся до суду 04 травня 2016 року шляхом відправлення позовної заяви через поштове відділення (а.с.25).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Про застосування позовної давності представник відповідача вказав у письмових запереченнях на позов (а.с.57-63).

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

Так, ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Отже, з змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

А тому, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами (щомісячними платежами), а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Останній місячний платіж ОСОБА_2 слід було внести до 05 липня 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 04 травня 2016 року.

У звязку з цим вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої в період його дії (з 04 липня 2007 року по 05 липня 2009 року) не підлягають задоволенню у звязку з пропуском позовної давності.

Також не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Аналіз зазначених правових норм, а також наведених вище ст.ст. 526, 530 ЦК України та умов кредитного договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання позичальника перед банком за кредитним договором припинились у строк, встановлений цим договором, тобто в день закінчення строку дії платіжної картки.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні відносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-36цс15. І хоча вказана правова позиція сформульовано при вирішенні справи за позовом про стягнення банківського вкладу, на думку колегії суддів, вона в повній мірі може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки стосується тлумачення загальних положень законодавства про зобовязання сторін у договорі.

Згідно з ч.2 ст.1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом наведених правових норм у разі, якщо договором встановлено строк його дії, днем повернення позики (кредиту) є день закінчення строку договору. У випадку порушення позичальником умов договору (несвоєчасного повернення позики (кредиту), після закінчення строку дії договору для нього настають наслідки, передбачені ч.1 ст.1050 ЦК України, у вигляді зобовязання сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 04 лютого 2008 року не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору.

Виходячи з викладеного, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку дії договору.

За таких обставин справи та на підставі наведених вище норм закону судом першої інстанції зроблено правильний висновок про пропущення позивачем строку позовної давності щодо заявлених ним 04 травня 2016 року вищевказаних позовних вимог, а тому правомірно та обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» саме у звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача в ході судового розгляду даної справи.

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового та довільного тлумачення позивачем дійсних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді