Справа № 204/8316/15-ц
Провадження № 2/204/606/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2016 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Таран К.В.

представника позивача,

третьої особи ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

25 грудня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 04 червня 2008р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, визнати недійсним договір іпотеки №0/1 від 04 червня 2008р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 червня 2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №00 про надання споживчого кредиту у розмірі 35700 доларів США. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 35700 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 173216грн.40коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору. Відповідно до п.1.2. кредитного договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: 04 червня 2008р. Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 04.06.2018р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору. Відповідно до п.2.1. кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартири, загальною площею 36,2кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_4, код за ДРФО НОМЕР_1; порука, а саме: порука ОСОБА_3, код за ДРФО НОМЕР_2. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника, за кредитним договором, між відповідачем та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №0/2 від 04 червня 2008р. Відповідно до п.1.1. договору поруки поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 за кредитним договором від 04.06.2008р. Також 04 червня 2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №0/1, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира, загальною площею 36,2кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 Позивач зазначає, що Банк не належно виконав умови кредитного договору, викладені у п.1.1. щодо видачі кредитних коштів у іноземній валюті у розмірі 35700 доларів США. Позивач зазначає, що він отримав кредитні кошти у гривні, а саме у розмірі 173216грн.40коп. Також позивач зазначає, що при укладенні кредитного договору банком було порушено законодавство про захист прав споживачів. Відповідно п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року (надалі - Правила) кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за коленим платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до п.1.2.2 договору сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» Додаток №1, але вказаний додаток №1 банк позичальнику не надав. Банк не виконав вищезазначені вимоги, а саме не повідомив позивача про: кредитні умови, зокрема: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Отже, в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Так, відповідно до абз.4 п.1.2.2. передбачено, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 544 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п.1.3.1., 10.2. цього Договору. Отже, Кредитним договором не визначено щомісячний платіж у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Таким чином, банк при укладенні кредитного договору з позичальником ввів його в оману, не виконавши всі вимоги, встановлені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зазначивши у кредитному договорі у нечіткий, незрозумілий, двозначний спосіб загальну вартість кредиту для споживача. Отже, кредитор при укладенні кредитного договору з позичальником ввів його в оману щодо обов'язків, а саме: не повідомив сукупну вартість кредиту, яку позичальник зобов'язаний погасити до 04 червня 2018 року відповідно до п.1.2.2. кредитного договору. Також відповідно до п.8.6. кредитного договору встановлено, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф (неустойку) у сумі 500грн. за порушення своїх зобов'язань (у тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених у п.п. 4.3., 4.4., 4.5., 4.7. цього договору. Отже, банк у кредитному договорі фактично встановив потрійну відповідальність за порушення термінів користування та погашення кредитних коштів, що є незаконним та недопустимим. Отже, умови, визначені у кредитному договорі є несправедливими, оскільки у ньому встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до п.8.3. кредитного договору зазначено, що відповідно до вимог ст.611 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього договору банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору. Отже, банк у кредитному договорі встановив собі право вимагати дострокове погашення кредиту у повному обсязі, сплати процентів у випадках, не передбачених законодавством, та у таких випадках, що суперечать нормам законодавства. Зазначені умови кредитного договору є несправедливими та незаконними, оскільки погіршення стану здоров'я, фінансового стану позичальника, звільнення його з роботи чи порушення проти нього кримінальної справи не є істотним порушенням умов договору. Отже, встановивши вищезазначені умови Кредитного договору, Відповідач фактично посягає на свободу волевиявлення позивача. Позивач зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір іпотеки, оскільки цей договір є похідними від головного договору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, просила суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Третя особа па представник третьої особи у судовому засідання підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

04 червня 2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №00 про надання споживчого кредиту у розмірі 35700 доларів США (а.с.13-17).

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 35700 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 173216грн.40коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

Згідно із п.1.2. кредитного договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: 04 червня 2008р.

Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 04.06.2018р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору.

Згідно із п.2.1. кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартири, загальною площею 36,2кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_4, код за ДРФО НОМЕР_1; порука, а саме: порука ОСОБА_3, код за ДРФО НОМЕР_2.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника, за кредитним договором, між відповідачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №0/2 від 04 червня 2008р. (а.с.18).

Відповідно до п.1.1. договору поруки поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 за кредитним договором від 04.06.2008р.

04 червня 2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 також було укладено договір іпотеки №0/1, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира, загальною площею 36,2кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 (а.с.19-20).

Вищевказані кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки підписані сторонами у справі, що свідчить про те, що сторони на момент підписання спірних договорів досягли згоди щодо всіх істотних умов укладених між ними договорів.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед позивачем, надавши кредит в іноземній валюті в сумі 35700 дол. США, у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст.215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні кредитного договору, між позивачем та відповідачем додержанні всі загальні вимоги, які встановлені ст.203 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законом України «Про захист споживачів».

Крім цього, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Зміст кредитного, договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Під час підписання спірного кредитного договору, Позивач мав можливість ознайомитись з умовами та відмовитись від його підписання, якщо його не задовольняли умови укладення кредитного договору. Позичальник також не був обмежений звернутися для отримання кредиту до іншої банківської установи.

Відповідно до п.4.6 Постанови Національного Банку України від 18.06.2003р. за №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» визначається чіткий перелік документів, що використовуються для безготівкових розрахунків. «Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку)».

Для зарахування коштів по кредитному договору №0 від 04.06.2008р. використовувався саме меморіальний ордер № від 04.06.2008р., що свідчить про зарахування кредитних коштів в розмірі 35700 Доларів США на поточний валютний рахунок позичальника - ОСОБА_4 НОМЕР_5, з призначенням платежу - надання кредиту згідно угоди №0 від 04.06.2008р.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено надання кредиту шляхом зарахування коштів на поточний рахунок клієнта НОМЕР_3, який в свою чергу відкрито на підставі договору банківського рахунку №1850896 від 04.08.2008р.

З моменту зарахування коштів у розмірі 35700 Доларів США на поточний рахунок клієнта НОМЕР_4 такі кошти є власністю клієнта, і відповідно банк виконав свої зобов'язання.

На підставі заяви на видачу готівки №51 від 04.06.2008 р. кошти в розмірі 35700 Доларів США отримані готівкою ОСОБА_4

Позичальник, перед укладенням кредитного договору, заповнив та підписав заявку на отримання кредиту, в якій описано, за кредитом в якому розмірі та на якій строк звертається позивач, які активи та доходи має і т.д., що свідчить про те, що кредитний договір укладений після звернення позичальника, а, значить, він був ознайомлений з умовами кредитного договору.

Посилання позивача стосовно того, що позичальнику не було надано інформації стосовно умов кредитування перед укладенням кредитного договору, а також не було отримано розрахунок сукупної вартості кредиту, спростовуються матеріалами справи.

Перед укладенням кредитного договору банком, в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів» надано позичальнику інформаційний лист, що підтверджується підписанням позичальника кредитного договору (п.10.13).

В інформаційному листі АТ «УкрСиббанк», відповідно до вимог законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням кредитного договору, позичальнику було доведено інформацію про особу кредитора, всі основні умови укладення кредитного договору та кредитування, забезпечення, процентні ставки по різним програмам кредитування та валюти кредиту, витрати позичальника на оформлення договору застави, переваги та недоліки програм кредитування, зокрема, дострокове, стягнення банком кредиту у разі порушення строків його повернення, обмеження правом розпорядження заставним майном, звернення стягнення на заставне майно у разі неналежного виконання позичальником кредитного договору, попередження позичальника про існування валютних ризиків, які покладаються на позичальника під час виконання зобов'язань за кредитним договором, якщо позичальником обрано кредитування в іноземній валюті, порядок сплати кредиту в іноземній валюті, права позичальника на податковий кредит, права на відшкодування державою частини сплачених процентів у молодої сім'ї, попередження про можливу зміну процентної ставки по кредиту, місце знаходження банку та відділення банку звернувся позичальник, дані про дозволи та ліцензії банку з надання банківських послуг, в матеріалах справи вже міститься копія інформаційного листа з підписом позичальника.

В день укладення кредитного договору позичальником отримано Додаток №2 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», що є невід'ємною частиною договору про наданйя споживчого кредиту №0 від 04.06.2008р. що позичальник підтвердив власним підписом.

Саме в цьому графіку надано детальний розпис платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів, вартості супутніх послуг на користь третіх осіб, а також комісій. Цим же графіком передбачено і реальну процентну ставку. Окрім того, комісії передбачені і Додатком № 3 до кредитного договору «Тарифи Банку», що також засвідченіпідписом позичальника.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Банком при укладенні спірних договорів дотриманні всі вимоги, встановлені чинним законодавством України. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника банку та безпосередньо ОСОБА_4 на кредитному договорі та договорі іпотеки.

Позивачем не доведено, що при укладенні договорів він не був повідомлений про всі істотні умови спірних договорів.

Крім того, протягом тривалого часу позивач сплачував всі передбачені договором платежі, що ним не оспорювалося та свідчить про те, що позивач був ознайомлений з усіма умовами цих договорів і добровільно погодився їх виконувати, у зв'язку з чим сплачував передбачені ними кошти.

Подальші послідовні та узгоджені дії позивача, який отримав кредит ще у червні 2008 року, а до суду звернувся лише в грудні 2015 року, свідчать про визнання позивачем спірних договорів, як таких, що відповідають вимогам закону та волевиявленню сторін.

Згідно з положеннями ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору. Отже, кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін на кожному аркуші договору і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст.526 ЦК України, згідно з вимогами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Позивач згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Окрім того, відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте, цим правом вона не скористалась. Отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовилася від отримання кредитних коштів.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин на даний момент є дійсним. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було доведено, не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорюваний правочин слід визнати недійсними.

Окрім того, звертаючись у грудня 2015 року до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що підставами для визнання недійсним укладеного у червня 2007 року кредитного договору є невідповідність його змісту вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007р. №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилося в ненаданні йому відповідачем у повному обсязі інформації про умови кредитування, крім того, умови договору є несправедливими. Також просив визнати недійсними договори іпотеки, який носять похідний характер від основного договору (кредитного договору).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частинами 1, 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч.5 ст.18).

Отже, за змістом ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Договори укладені між відповідачем і позивачем у відповідності до вимог закону, підписані сторонами, тому правові підстави для визнання договорів недійсними відсутні.

Крім того, всі суттєві умови, передбачені чинним законодавством при укладені між сторонами договорів були дотримані.

Таким чином, вимоги про визнання спірних договорів недійсними задоволенню не підлягають.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представником позивача у судовому засіданні не були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість представником відповідача викладені обставини були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2016 року.

Суддя І.В. Тітова