У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Черкаської міської ради про визнання незаконним рішення та відшкодування збитків, завданих його виконанням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_5 Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2015 року йому надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька. 29 травня 2015 року Перша черкаська державна нотаріальна контора зареєструвала спадкову справу після смерті ОСОБА_5

Позивач вказав, що за життя ОСОБА_5 належало 15/100 частин домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 1983 року за № 2-7573, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Загальна житлова площа цього домоволодіння складала 198 м2, а розмір прилеглої до домоволодіння земельної ділянки (що знаходилася у користуванні співвласників домоволодіння) - 1500 м2 (0,15 га).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08 серпня 1984 року № 430 «Про виділення земельних ділянок управлінню капітального будівництва міськвиконкому, ремонтно-будівельному управлінню «Подольскремтресту», Цукрово-рафінадному заводу» земельну ділянку площею 2,26 га, у тому числі 4 020 кв. м за рахунок міських земель та рахунок землекористування, виділено управлінню капітального будівництва міськвиконкому для будівництва 264-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. Виділена під будівництво земельна ділянка включала і земельну ділянку, на якій була розташована і частина будинку ОСОБА_5 та ще кількох сімей, який підлягав зносу на підставі ст. ст. 35-38 Земельного Кодексу УРСР.

Позивач вказав, що фактичне знесення будинку і виселення мешканців за вказаною адресою відбулося на початку 90-х років. На сьогоднішній день на місці домоволодіння ОСОБА_5 знаходиться прибудинкова територія 220-ти квартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на вищевикладене та вважаючи, що виселення ОСОБА_5 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в м. Черкаси, вилучення його земельної ділянки та знесення житлового будинку є неправомірними, ОСОБА_4 просив суд: визнати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08 серпня 1984 року № 430 в частині, що стосується вилучення земельної ділянки зі зносом будинку у ОСОБА_5 незаконним; зобов'язати Черкаську міську раду повернути у користування ОСОБА_4, як спадкоємцю ОСОБА_5, земельну ділянку розміром не меншим за 225 м2 на місці знесеного домоволодіння його батька ОСОБА_5; зобов'язати Черкаську міську раду надати ОСОБА_4 на праві приватної власності як спадкоємцю ОСОБА_5 приміщення житловою площею не меншою за 29,7 м2 в рахунок незаконно знесеного житлового будинку, співвласником якого був його батько - ОСОБА_5 або відновити приміщення житловою площею 29,7 м2 на території земельної ділянки, якою користувався ОСОБА_5 і передати це приміщення йому як спадкоємцю на праві приватної власності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Суди, відмовляючи у задоволені позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів (ст. ст. 10, 60 ЦПК України) на підтвердження порушення його спадкових прав після смерті батька - ОСОБА_5 Посилання позивача на положення ст. 1230 ЦК України як на підставу для задоволення позову є необґрунтованими, оскільки зазначена правова норма регулює стягнення збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. Також суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 за життя було завдано збитків (ч. 2 ст. 22 ЦК України), а також доказів щодо обсягу спадкого майно після його смерті.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
В.М. Коротун
Л.М. Мазур