АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представників відповідача Ніколаєнка М.В., Вороніна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ЖБК «Восток» про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 47 412 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на недоведеність та на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що наявна вина відповідача в невиплаті належних звільненому працівнику коштів та відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

Позивач в судове засідання не прибув, однак направив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Керуючись ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти на рахунках відповідача були заарештовані, тому відсутня вина підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Справа № 761/18569/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9335/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 04.01.2012 ОСОБА_3 було прийнято на роботу в ЖБК «Восток» відповідно до трудового договору. У зв'язку з невиплатою заробітної плати позивач подав заяву на звільнення, яке відбулося 30.04.2012. Відповідачем у день звільнення не був здійснений повний розрахунок належних позивачу виплат.

05.07.2013 Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, яким на користь ОСОБА_3 було стягнуто з ЖБК «Восток» нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 5 899, 68 грн., судовий збір в розмірі 114,70 грн., всього 6 014,38 грн. Судовий наказ набрав законної сили 26.09.2013 та був виданий22.10.2013 (а. с. 3). З заявою про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_3 звернувся 25.10.2013. Відповідно до відповідей Управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 26.12.2013 № Н-5784/1, 27.12.2013 № 44937, 17.01.2014 №45506 наданої на звернення позивача, вбачається, що з виконання судового наказу 30.10.2013 державною виконавчою службою 30.10.2013 було відкрито виконавче провадження та з метою забезпечення виконання рішення суду від 22.10.2013 державним виконавцем 14.11.2013 накладено арешт на грошові кошти та майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 05.12.2013 повторно державним виконавцем приймалась постанова про накладення арешту на розрахункові рахунки боржника (а. с. 8-12). З виписки по картці/рахунку в ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 за період 01.02.2013 по 03.04.2015 вбачається, що з ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві позивачу 04.07.2014 надійшли грошові кошти в сумі 6 014, 38 грн. від ЖБК «Восток» (а. с. 19). Відповідно до довідки наданої АТ «ПроКредит Банк» від 20.03.2014 № 8-2/14/84 вбачається, що на коштах, розміщених на рахунках ЖБК «Восток» обліковуються арешти з 10.06.2011; 07.10.2013; 17.03.2014 (а. с. 66). Постановами ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві арешти з рахунків відповідача були зняті 09.03.2015, 29.05.2015, 20.11.2015 (а. с. 71). Позивач, зазначаючи, що всупереч ст. 116 КЗпП України відповідачем було виплачено заробітну плату 04.07.2014, більше ніж через два роки після звільнення, а тому звернувся із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до відповідача наслідків передбачених ст. 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст..117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що грошові кошти на рахунках відповідача були заарештовані, тому відсутня вина підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати необґрунтованими, прийнятими з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального й процесуального права, враховуючи наступне.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (Правова позиція Верховного суду України від 25.05.2016 у справі № 6-948цс16).

Таким чином, колегія суддів вважає наявність вини відповідача у виплаті працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, колегія суддів, враховує наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Матеріали справи свідчать, що позивача було звільнено 30.04.2012, а виплачено заробітну плату 04.07.2014, що є періодом, за який необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

Заробітна плата позивача за два попередні місяці перед звільненням: (березень 2012 1 800 грн. + квітень 2012 року 1 800 грн.) = 3 600 грн.

Середньоденна заробітна плата 3 600 грн./41 робочих днів за 2 місяці = 87,80 грн.

Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати 87,80 грн. Х 540 робочих днів (за період з 01.05.2012 по 04.07.2014) = 47 412 грн.

Таким чином, з ЖБК «Восток» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 47 412 грн.

Вимога відповідача про застосування до даним правовідносинам строк позовної давності також не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в тримісячний строк, перебіг якого починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

21.12.2015 ЖБК «Восток» було подано заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 62-63).

Матеріали справи свідчать, що позивач, звертаючись до суду із позовом просив відновити строк для звернення з позовними вимогами, у зв'язку з тим, що в період з 15.05.2014 по 09.04.2015 ОСОБА_3 проходив лікування, хімію-терапію відповідно до медичних документів (а. с. 13-18).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає поважною причиною пропуску строку позивача на звернення з позовом, оскільки ОСОБА_3 не мав такої можливості, враховуючи тяжкий стан його здоров'я.

За наведених обставин, вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його, у разі недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ПозовОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Восток» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 47 412 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк