Справа № 603/374/16-ц
Провадження №2/603/164/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667997;

- земельну ділянку площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667723.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 01.11.2002 року померла його мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з:

- земельної ділянки площею 0,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667997;

- земельної ділянки площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667723.

Вказану спадщину прийняв спадкоємець першої черги, чоловік померлої ОСОБА_3.

17.03.2011 року помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з:

- земельної ділянки площею 0,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667997;

- земельної ділянки площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667723.

На вказане майно померлим було складено заповіт на імя ОСОБА_4, яка подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

Позивач вважає що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що ОСОБА_3 за життя не оформив спадкових прав після смерті ОСОБА_2. Крім того Державний акт на право приватної власності на землю було видано після смерті спадкодавця, тобто на померлу особу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач - представник Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що 01.11.2002 року у віці 73 років в смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №080179, актовий запис №48.

З матеріалів справи вбачається, що померлій належала:

- земельна ділянка площею 0,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667997, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №295/86-16 від 14.06.2016 року;

- земельна ділянка площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667723, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №295/86-16 від 14.06.2016 року.

Вказане майно ОСОБА_2 успадкував чоловік померлої, як спадкоємець першої черги ОСОБА_3, родинні відносини між якими підтверджуються довідкою Коропецької селищної ради №995 від 23.08.2002 року, згідно інформації якої 27.10.1948 року в Коропецькій сільській раді Монастириського району Тернопільської області зареєстровано одруження громадянина ОСОБА_3 та громадянки ОСОБА_5, яка своє дошлюбне прізвище «Петришин» змінила на «Делявська».

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді права власності на земельну ділянку в порядку спадкування необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У пункті 65 правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в звязку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

В звязку з вищевказаним та відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги, який прийняв та вступив в володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_6

17.03.2011 року у віці 87 років в смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №118548, актовий запис №12.

Після його смерті залишилось спадкове майно до якого належать:

- земельна ділянка площею 0,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667997;

- земельна ділянка площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667723.

Згідно складеного 26.05.2008 року ОСОБА_3 в смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №444, останній на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати за законом на день його смерті ОСОБА_4.

06.09.2011 року ОСОБА_4 у відповідності до ст. 1273 ЦК України звернулась з заявою до Монастириської державної нотаріальної контори якою відмовилась від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3.

З аналізу ст. 1275 ЦК України вбачається, що в звязку з відмовою спадкоємця від своєї частки в спадковому майні право спадкування даної частки переходить до інших спадкоємців за заповітом чи за законом.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження №761035 виданого в 1958 році.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, а тому має право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому в положенні п. 3.1 ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняв та вступив у його володіння.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за законом має право на земельну ділянку, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно судом встановлено не було.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а позивач фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- земельну ділянку площею 0,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Садівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667997;

- земельну ділянку площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №667723 в порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_9