Справа № 316/1105/16-ц
Провадження № 4-с/316/15/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2016 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі головуючого судді Вільямовській Н.О., при секретарі Рябуха О.В., розглянув в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, ВП «Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», на рішення та бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, зазначивши наступне.

У березні поточного року ОСОБА_1 звернулася до ріелторської компанії в м. Дніпропетровськ з метою продажу своєї квартири. Під час оформлення необхідних документів було зроблено запит до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень мені стало відомо, що все майно 14.03.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ за виконавчим листом № 2-2576 від 28.09.2005 року накладено арешт.

Так, 14.03.2012 року державним виконавцем ВДВС Енергодарського МУЮ ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 31655818 на виконання виконавчого листа № 2-2576, виданого 28.09.2005 року на підставі рішення Енергодарського міського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВП ЗАЕС заборгованості за комунальні послуги в розмірі 467, 19 грн. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 6).

26.03.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», після чого виконавчий документ до від ділу державної виконавчої служби не надходив.

Але, вищезазначена заборгованість в розмірі 467,19 грн. була сплачена ще 22.06.2012 року на підставі платіжного доручення № 13ХN51639. На даний час заборгованість відсутня.

Іншого шляху, ніж вирішення питання про зняття арешту зі свого майна в судовому порядку, на сьогоднішній день у неї немає.

Так, за словами державних виконавців, зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження завершене виконанням і знищено. Вказані обставити підтверджуються листом-відповіддю №15279 від 22.07.2016 року, виданої начальником Енергодарського МВ ДВС ОСОБА_3, а інших відкритих проваджень у відношенні боржника ОСОБА_1 немає (а.с. 7). В свою чергу, факт завершення і знищення виконавчого провадження є законною підставою для зняття накладених арештів.

Вважає, що рішення, дії і бездіяльність державних виконавців та інших посадових осіб державної виконавчої служби в рамках вирішення питання про зняття арешту з майна є неправомірними.

В судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не зявилися, надіславши до суду заяви про розгляд скарги за їх відсутністю та не заперечуючи проти задоволення скарги (а.с. 15, 17).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції». закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Нормою ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно із п. З ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, для їх предявлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. В свою чергу завершення виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав.

Однак, у даному випадку, державними виконавцями, не було виконано норми процитованих вище норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту з належного скаржнику майна по завершенню виконавчого провадження до знищення його матеріалів. Неправомірним була і відмова державних виконавців щодо зняття арешту з належного скаржнику майна вже після зясування питання про закінчення і знищення виконавчого провадження у якому накладався арешт.

За таких обставин, у звязку з відсутністю в Енергодарському МВ ДВС на виконанні виконавчого провадження, в рамках якого державним виконавцем було накладено арешт на все майно ОСОБА_1, виконавчий документ було повернуто стягувану, заборгованість боржником сплачено в повному обсязі, вважає відсутні підстави для подальшого застосування арешту всього майна. Арешт на майно, яке належить ОСОБА_1, накладений відповідно до зазначеної постанови державного виконавця від 14.03.2012 року підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Аналогічні приписи містяться в п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де зокрема зазначено, що статтями 3 і 4 Закону № 3674-VІ визначено обєкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону № 3674-VІ перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону 3674-VІ. не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 50, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208, 209, 387, 388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, ВП «Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», на рішення та бездіяльність державного виконавця,- задовольнити.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області від 14.03.2012 року за виконавчим листом № 2-2576 про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_1.

Зняти арешт та заборону відчуження зі всього майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1.

Виключити обєкт обтяження, що належить ОСОБА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Н. О. Вільямовська