Справа № 450/668/15-ц Провадження № 2/450/134/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Пустомитівський районний суд львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заслі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за довором позики,-

встановив:

19.03. 2015 рок до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за довором позики. У позовній заяві, з урахування уточнених позоних вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 69 000 (шістдесят дев'ять тисяч) доларів США, що еквівалентно 1 499 370,00 грн. (Один мільйон чотириста дев'яносто дев'ять тисяч триста сімдесят гривень 00 копійок) у рівних частках за договором позики від 29 травня 2008 року.

Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

29.05.2008 року відповідач ОСОБА_2 позичила у позивача 69 000 дол. США., зобов'язавшись повернути борг до 31.12.2014 року. Позика була здійснена в інтересах , на той час, сім'ї ОСОБА_2 то ОСОБА_3. У вказаний термін борг повернуто не було. На вимоги позивача повернути суму боргу відповідач відмовляється від повернення коштів.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, уточненні позовні вимоги підримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву, у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості в розмірі половини ціни позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, проте його представник ОСОБА_4 подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без його участі та участі відповідача ОСОБА_3, в задоволенні позовних вимог просить суд відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Позивачем до позовної заяви додана копія рукописного тексту з якого слідує, що ОСОБА_2 позичила у своєї мами, ОСОБА_1, 69 000 тисяч доларів США для погашення кредиту в банку, які вона отримала від продажу квартири у м. Львові. ОСОБА_2 зобов'язалася повернути борг до 31.12. 2014 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 59 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 218 ЦК України факт виконання умов договору позики повинен бути підтверджений письмовими або іншими доказами, крім пояснень сторін та показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З аналізу зазначеної норми закону слідує, що наявність у кредитора оригіналу боргової розписки свідчить про не виконання боржником своїх боргових обов'язків.

Із матеріалів цивільної справи слідує, що 30.06. 2015 року судом постановлена ухвала про обов'язкову явку позивача у судове засідання з метою перевірки наявності оригіналу боргового документа у позивача. Позивач ОСОБА_1 у жодне судове засідання не з'явилася, оригінал боргового документу не представила. Із представленої суду копії розписки не вбачається, що в такій відображені всі істотні умови договору, немає відомостей про дату отримання відповідачем ОСОБА_2 позики.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, а тому такі задоволенню не підлягають. Відтак, із заява відповідача ОСОБА_2 про частко визнання позову не приймається судом.

Понесені позивачем судові витрати згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України не компенсуються.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, ч. 2 ст. 197 ст. 209, 212 - 215 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 218 ЦК України, суд,-

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 69 000 (шістдесят дев'ять тисяч) доларів США, що еквівалентно 1 499 370,00 грн. (Один мільйон чотириста дев'яносто дев'ять тисяч триста сімдесят гривень 00 копійок) у рівних частках за договором позики від 29 травня 2008 року, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяЄ. О. Данилів