АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1723/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Здоровило В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С., Карпенко О. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони зареєстрували шлюб 2 липня 2010 року, у відділі ДРАЦС Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 40.

В шлюбі народився син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний момент проживає з позивачкою. Відповідач сплачує на його утримання 500 грн. аліментів щомісячно.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 9 вересня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Фактично сторони проживали разом до 31 березня 2013 року.

В період шлюбу і до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, у листопаді 2011 року за спільні кошти сторонами у будинку був розпочатий ремонт, який тривав до травня 2012 року, та були придбані речі домашнього вжитку на загальну суму 92 850 грн. Відповідач ОСОБА_7 проживає у АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_6 у вказаному будинку не проживає, оскільки відповідач забрав в неї ключі. Особисті та дитячі речі позивач забирала разом із працівниками поліції. Частину речей їй забрати не вдалось, так як поліція повідомила, що слід звертатися до суду. Шлюбний договір чи будь-яка інша домовленість щодо майна між сторонами не укладалися. Позивач ОСОБА_6 просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, нажитого в шлюбі в період з 2 липня 2010 року по 31 березня 2013 року; визнати за нею право на 1/ 2 частину майна та вартості робіт і матеріалів, придбаних за час проживання в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 46 425 грн.; зобов'язати відповідача повернути їй речі: м'який куточок вартістю 5 800 грн. та жіночий золотий браслет вартістю 2 000 грн., кухонний куточок вартістю 2 800 грн., мобільний телефон Нокіа - 1800 грн. Судові витрати просила стягнути з відповідача.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що при ухваленні рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, щодо обсягу спільного набутого подружжя майна, його вартості та місця знаходження. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог стосовно грошової компенсації за виконані ремонтні роботи, суд також вважав дані вимоги недоведеними і стягнення грошових коштів за виконані роботи не непередбачено чинним законодавством як вимоги м щодо розподілу майна.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, вважаючи висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи 2 липня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1. Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 9 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі та спільно проживали як подружжя з 2 липня 2010 року по 31 березня 2013 року в будинковолодінні по АДРЕСА_1, яке належало відповідачу.

Згідно договору дарування житлового будинку від 16 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_7 подарував ОСОБА_9 вказаний житловий будинок з надвірними будівлями.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69СК України.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України ).

Як роз'яснено у п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Відповідно до ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно з пп. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем та його представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, щодо обсягу спільного набутого подружжям майна, його вартості та місця знаходження.

Позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення експертизи по справі, однак, в ході розгляду справи від даного клопотання про проведення експертизи позивач ОСОБА_10 відмовилась.

Акт опису майна, нажитого подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за період шлюбу складений та підписаний лише позивачем ОСОБА_6 Жодних підтверджуючих доказів на повний обсяг майна, зазначеного в даному акті, в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивачем не доведено наявність особистих речей позивача у відповідача, а саме: м'якого куточку, жіночого золотого браслету, мобільного телефону «Нокіа», які також є у вище вказаному акті, та які ОСОБА_6 просить суд зобов'язати відповідача повернути їй. Тому доводи апелянта стосовно неналежної оцінки суду акту опису майна є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції також правильно відмовив у задоволенні позовних вимог стосовно компенсації у вигляді грошових коштів за виконані ремонтні роботи, оскільки заявлені позовні вимоги позивачем не доведено, відповідачем не заперечується факт проведення ремонтних робіт, однак, відповідач надав докази про те, що всі кошти, витрачені на проведення ремонтних робіт є лише його особистими коштами, які зберігались на депозитних рахунках банку, відкритих ще в 2005 році в іноземній валюті та належали особисто лише відповідачу ОСОБА_7

Колегія суддів звертає увагу позивача, що нею заявлено вимоги про розподіл майна подружжя , тоді як вимоги про стягнення коштів за проведення ремонтних робіт не підлягають задоволенню при вирішенні вимог про розподіл майна подружжя , оскільки не є спільним майном, а виконані роботи щодо поліпшення будинку та надвірних споруд і збільшення їх вартості розглядаються з інших підстав, які не заявлено позивачем і не підтверджено належними доказами.

Стосовно відмови в задоволенні позовних вимог щодо повернення позивачу відповідачем кухонного куточку, то під час розгляду справи встановлено, що спір між сторонами з даного приводу відсутній, оскільки відповідачем не оспорюється можливість позивача забрати даний куточок як особисту річ позивача. Відповідач визнає кухонний куточок майном ОСОБА_6, однак щодо решти майна, яке позивач просить їй повернути він заперечує наявність такого майна в нього.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем не надано обгрунтованих та підтверджуючих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновки районного суду є правильними і рішення скасуванню не підлягає.

Виходячи з викладеного, оскільки колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані ОСОБА_6 доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено, так як доводи суду першої інстанції не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 віхилити.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :