АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретаря Шерівської Ю.А.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника Чернівецької міської ради - Бацали М.В., ОСОБА_4 та

його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення міської ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання недійсним рішення міської ради від 27 березня 2014 року.

Вказувала на те, що вона є власником житлового будинку загальною площею 62,60 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1.

Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,523 га, яка належить їй на праві власності.

Позаду її будинку розташована неприватизована земельна ділянка площею 0,09 га, яка зазначена на схематичному плані як „сад" та якою вона користується з дня придбання будинку, тобто з 3 грудня 2013 року.

У 2014 році вона звернулася до Чернівецької міської ради із заявою про надання їй в оренду вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 106/16 головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А.

категорія: 47 суддя-доповідач Міцней В.Ф.

Проте рішенням міської ради від 27 березня 2014 року № 1163 їй було відмовлено у задоволенні заяви з тих підстав, що зазначена земельна ділянка знаходиться в зоні перспективної житлової забудови та не закріплена за її будинком.

У квітні 2015 року їй стало відомо про те, що рішенням Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1176 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, якою вона користується, ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Вважаючи вказані рішення міської ради в частині відмови їй у передачі в оренду спірної земельної ділянки та надання ОСОБА_4 дозволу на складання проекту відведення цієї земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку незаконними, просив визнати п.п.21., 21.1. рішення № 1163 від 27 березня 2014 року та п.1.11. рішення № 1176 від 27 березня 2014 року недійсними.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 лютого 2014 року позивачка звернулася до Чернівецької міської ради із заявою про передачу їй в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку (а.с.16).

Рішенням Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1163 (п.21.) відмовлено позивачці у передачі цієї земельної ділянки у зв'язку з перспективою житлової забудови та тим, що ця земельна ділянка не закріплена за її будинковолодінням. Пунктом 21.1. цього рішення доручено управлінню містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради підготувати документи для продажу зазначеної земельної ділянки на аукціоні (а.с.15).

Рішенням Чернівецької міської ради від 27 березня 2014 року № 1176 (п.1.11.) надано дозвіл ОСОБА_4 на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га в оренду для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 (а.с.22).

Судом встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться по АДРЕСА_1, та земельна ділянка, яка знаходиться по АДРЕСА_2, є однією і тією ж самою земельною ділянкою.

Оспорюючи вищевказані рішення, позивачка посилалась на те, що відсутні передбачені законом підстави для відмови в наданні їй в оренду спірної земельної ділянки, якою вона користується, та для надання цієї земельної ділянки в користування ОСОБА_4

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення спірної ділянки в оренду для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд 21 січня 2014 року, а позивачка звернулася до відповідача з відповідною заявою 10 лютого 2014 року.

Окрім того, ОСОБА_4 з 27 листопада 1996 року перебуває на квартирному обліку за місцем проживання, а з 11 березня 2013 року перебував на обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків у м. Чернівцях (а.с.24, 123).

Помилковими є доводи позивачки про те, що право на спірну земельну ділянку у неї виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 3 грудня 2013 року та схематичного плану присадибної ділянки АДРЕСА_1.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 3 грудня 2013 року, позивачка ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Спірна земельна ділянка не входить до складу цієї земельної ділянки (а.с.10).

Відповідно до чинного земельного законодавства схематичний план присадибної ділянки, складений працівником бюро технічної інвентаризації (а.с.21), не є документом, що посвідчує право особи на земельну ділянку.

Інших доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин позивачка не надала суду.

За змістом ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: