Справа № 200/4882/16-ц
провадження 2/200/2460/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права приватизації, надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, зобовязання виконати певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №437720 від 23.07.2004 року за реєстровим №1-8484, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 на праві власності належить спадкове майно, що складається з ? частини житлового будинку (домоволодіння) №10, з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого в м.Дніпропетровську, вул..1-го Травня, на земельній ділянці розміром 600 кв.м. На підставі договору дарування від 17.05.2011 року за реєстровим №4-1373, посвідченого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 на праві власності належить ? частина житлового будинку №10 з відповідною частиною господарчих побутових будівель та споруд, розташована на земельній ділянці розміром 600 кв.м. в м.Дніпропетровську, вул..1-го Травня. ОСОБА_1 07.10.2015 року звернувся до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про передачу у власність земельної ділянки як окремому власнику домоволодіння, на яке отримав відмову, вмотивовану тим, що право на спільну сумісну власність на землю підтверджується правовстановлюючим документом, де вказується прізвище, імя та по батькові всіх співвласників, а також тим, що клопотання подається одночасно всіма співвласниками жилого будинку. ? частина вищевказаного володіння знаходиться у власності ОСОБА_1, ? частина домоволодіння належить ОСОБА_2, ? частина домоволодіння належить ОСОБА_5, ? частина домоволодіння належить ОСОБА_4. Позивачі між собою дійшли згоди щодо реалізації своїх прав на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться в їхньому спільному користуванні, а з іншими володільцями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 згоди дійти не можуть, оскільки вони проти оформлення документів на землю, тому одночасно подати клопотання всіма співвласниками жилого будинку не має змоги.

Позивачі вважають, що відмова в приватизації земельної ділянки співвласникам будинку через неможливість приватизації одним із співвласників є порушенням конституційних прав громадян. Законом не передбачено прямої заборони щодо приватизації лише частини земельної ділянки. Вважають, що Дніпропетровською міською радою порушуються право позивачів на приватизацію зазначеної вище земельної ділянки, у межах норм безоплатної приватизації, на якій розташоване частково їм нерухоме майно. Позивачі вважають, що порушене право підлягає захисту шляхом визнання права на приватизацію частини земельної ділянки.

З урахуванням уточнень позовних вимог, позивачі просили визнати право приватизації як окремого співвласника домоволодіння ? земельної ділянки площею 600 кв.м., що розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..1-го Травня, буд.10 за ОСОБА_2; визнати право приватизації як окремого співвласника домоволодіння ? земельної ділянки площею 600 кв.м., що розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..1-го Травня, буд.10 за ОСОБА_1; надати позивачам дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на частину земельної ділянки для обслуговування ? частини житлового будинку, господарчих будівель і споруд по вул..1-го Травня, буд.10 в м.Дніпропетровську; зобовязати Дніпропетровську міську раду, в порядку визначеному ст..118 ЗК України, розглянути питання про передачу у власність позивачам, шляхом приватизації ? частини земельної ділянки площею 600кв.м. за адресою: вул..1-го Травня, буд.10 в м.Дніпропетровську.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенні.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Вислухавши осіб які зявились, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засідання, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №437720 від 23.07.2004 року за реєстровим №1-8484, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 на праві власності належить спадкове майно, що складається з ? частини житлового будинку (домоволодіння) №10, з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого в м.Дніпропетровську, вул..1-го Травня, на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

На підставі договору дарування від 17.05.2011 року за реєстровим №4-1373, посвідченого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 на праві власності належить ? частина житлового будинку №10 з відповідною частиною господарчих побутових будівель та споруд, розташована на земельній ділянці розміром 600 кв.м. в м.Дніпропетровську, вул..1-го Травня.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №437722 від 23.07.2004 року за реєстровим №1-8480, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 на праві власності належить спадкове майно, що складається з ? частини житлового будинку (домоволодіння) №10, з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого в м.Дніпропетровську, вул..1-го Травня, на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №437721 від 23.07.2004 року за реєстровим №1-8486, виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 на праві власності належить спадкове майно, що складається з ? частини житлового будинку (домоволодіння) №10, з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, розташованого в м.Дніпропетровську, вул..1-го Травня, на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння №10 по вул..1-го Травня в м.Дніпропетровську.

Згідно архівної виписки з решения исполкома Октябрьского райсовета депутатов трудящихся от 03.08.1950 года №30/ІІ (російською мовою), ОСОБА_3 надано земельна ділянка №10 по вул.1-го Травня в м.Дніпропетровську.

Листом від 05.11.2015 року №8/7-1333 Дніпропетровська міська рада на звернення ОСОБА_1 від 07.10.2015 року за №36/5576 з питання приватизації земельної ділянки по вул..1-го Травня в м.Дніпропетровську повідомило, що у випадку, якщо на земельній ділянці розташовано жилий будинок, господарські будівлі і споруди, що перебувають у спільній власності кількох громадян України, клопотання подається одночасно всіма співвласниками жилого будинку.

Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Положеннями ч.1 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

Виходячи з положень ч.1 ст.377 ЦК України, яка діяла станом на момент набуття позивачами права власності на частку у житловому будинку разом з господарськими будівлями і спорудами, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п. е) п.п.18, 21 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Відповідно до Конституції України земля є обєктом права власності українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним законом (ст.13 Конституції України та ст.324 Цивільного кодексу України).

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

На підставі ст.80 Земельного кодексу України територіальна громада є субєктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Аналогічну норму містить ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.327 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.10 вищевказаного закону, Дніпропетровська міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Дніпропетровська, та здійснювати від її імені і в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами.

Законодавець чітко визначає, що міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами до їх відання, відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, стаття 12 Земельного кодексу України зазначає, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відповідно до закону.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції міських рад відносно вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин виключно на пленарних засіданнях міської ради.

По-друге: порядок приватизації земельної ділянки передбачено ст.118 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного ооргану виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні дії державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначено статтею 122 Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Таким чином, законодавцем чітко визначено субєктивний склад земельних правовідносин та встановлено процедуру реалізації зацікавленими сторонами права на приватизації земельних ділянок. Крім того, статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; приму виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношень; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльність органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місце самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, в разі незгоди з рішеннями з питань віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним та зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені й компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону; вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 p. N973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи органи місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Таким чином, визнання права власності на земельну ділянку комунальної власності знаходяться поза межами компетенції суду, крім того, відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, земельна ділянка не може бути приватизована по частинах, а тільки одночасно всіма співвласниками домоволодіння.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України витрати по справі віднести за рахунок позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права приватизації, надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, зобовязання виконати певні дії.

Витрати по справі віднести за рахунок позивачів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева