Провадження № 2-з/761/413/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яким є квартира АДРЕСА_1 з вказівкою наступних способів його виконання: заборони відчуження квартири будь-яким способом будь-яким особам; заборони передавання квартири в заставу, в іпотеку, укладення пов'язаних з нею будь-яких правочинів щодо розпорядження майном, в тому числі - договорів міни або дарування. Заява мотивована тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Зазначає, що відповідач в даний час виконує комплекс дій, спрямованих на термінове відчуження всього належного йому рухомого та нерухомого майна в зв'язку з намаганням виїхати на постійне місце проживання за межі України (до Сполучених Штатів Америки). У зв'язку з тим виникає суттєва загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити реальне виконання можливого судового рішення по суті заявленого позову, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, накладення арешту на майно.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявником, в якості доказів надано копію реєстраційного посвідчення № 029881 від 2006 року та копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09.06.2006 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд бере до уваги, що на день розгляду заяви заявником не надано доказів щодо наявності у ОСОБА_3 на праві приватної власностінерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: