Справа № 302/225/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О., Куцин М.М.,

секретарі: Сочка І.,

за участі сторін та представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору №0 від 04.06.2007 року, договору іпотеки №0 від 04.06.2007,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, який мотивує тим, що 04.06.2007 року позивач уклав з відповідачем договір про надання кредиту в іноземній валюті в сумі 78 000 швейцарських франків, що еквівалентно в гривнях в сумі 320 482 грн.03 коп.,за курсом НБУ на строк до 04.06.2018 року з процентною ставкою, передбаченою у п.1.3 договору.

Договір іпотеки, за яким у забезпечення виконання кредитних зобов'язань банком прийнято в заставу нерухомість: земельну ділянку площею 0,1752 га в АДРЕСА_1 між гірський район та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва (95% готовності) комплекс: міні-готель з магазином-кафе,пекарнею за тією ж адресою.

Позивач вважає, що під час укладення договору грубо порушено закон «Про захист прав споживачів»,щодо надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Рішенням Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні, - 04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (у відповідності та виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») (надалі - Відповідачем/або Банком) та ОСОБА_1 (Позивачем) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит в сумі 78000,00 (сімдесят вісім тисяч ) Швейцарських франків 00 сант., а останній прийняв вказану суму коштів та зобов'язався, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у порядку і на умовах, зазначених в даному Договорі з кінцевим терміном погашення 04.06.2018 року.

Згідно п. 1.4. Кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом зарахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_2 позичальника відкритого в банку.

Згідно умов п. 1.3.1. Кредитного договору, за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99 % річних.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. даного Договору.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На момент укладення Кредитного договору Позичальником не наводилось жодних зауважень щодо їх змісту чи порушення її прав.

Як вбачається, що суму, валюту - швейцарські франки та програму кредитування Позичальником обрано заздалегідь, свідомо та самостійно, що підтверджується власноручно написаною заявою про надання кредиту.

Судом першої інстанції зазначено, що у позивача був достатній час для обміркування умов кредиту, валютні ризики були йому роз'яснені, після чого ним і було обрано умови кредитування.

АТ «УкрСиббанк» при укладенні вказаного договору та наданні кредиту не було порушено прав Позичальника

Відповідно до підписаного Кредитного договору, а саме п. 8.2. Кредитного договору укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» підписанням цього договору Позичальник підтверджує:

- свою здатність виконувати умови даного Договору;

- що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов'язковими для позичальника;

- що відсутні будь-які перешкоди для виконання договору на день його підписання;

- що позичальник повністю розуміє всі умови даного договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.

Таким чином, Банк надавши, а позичальник отримавши кредит (грошові кошти) в певній сумі та валюті, як і встановлення обов'язку позичальника повернути банку вказану суму коштів у відповідній валюті жодним чином не порушує співвідношення майнових інтересів сторін в частині еквівалентності вартості отриманого за договором та того, що підлягає відшкодуванню (поверненню), оскільки в даному випадку еквівалентність полягає в однаковості (рівнозначності) сум кредиту, що наданий та сум кредиту, що підлягає до повернення.

Із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (п.2 ч.2 ст.652 ЦК України).

Одночасно пунктом 9.13 Кредитного договору, зазначено, підписанням даного договору позичальником свідчить про те, що: всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за кредитні кошти позичальнику надані для його особистих потреб.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, які встановлені ч. 7 ст. 15 Закону № 1023-XII в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

У той же час цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням неповної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію. Аналогічна правова позиція відображена в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року та Постанові Верховний суд України по справі №6-1341цс15 від 02.12.2015 року.

Що стосуєтьcя інших доводів апелянта, слід зазначити, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АТ «УкрСиббанк», як Іпотекодержателем, та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №0 від 04.06.2007 року, посвідчений Шкелебей Л.В. державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1088, відповідно до якого Іпотекодавцем в іпотеку Банку було передане наступне нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,1752 га зареєстрована за кадастровим номером НОМЕР_1, з цільовим призначенням для комерційної діяльності та розташований на ній об'єкт незавершеного будівництва - комплекс міні-готель з магазином кафе та перукарнею, незавершене будівництво 95% готовності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний комерційний об'єкт належить одноособово - ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Тобто Закон пов'язує укладення нотаріальних договорів щодо житла, а в іпотеку Банку передано комерційний об'єкт.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у частині шостій статті 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним.

Дане законодавство не поширюється на вказані правовідносини.

Державним нотаріусом при посвідченні оскаржуваного договору іпотеки отримано нотаріально посвідчену згоду дружини ОСОБА_2 щодо передачі спільного подружнього майна в іпотеку від 04.06.2007 року № 1086 (а.с.58).

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді