У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Попович О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області про стягнення невиплаченої компенсації соціальної відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області - Лукашенка Володимира Миколайовича - на рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області про стягнення невиплаченої компенсації соціальної відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» вона, як мати, яка виховує дитину без батька, має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, проте при звільненні з роботи відповідач не виплатив їй компенсацію за невикористані дні такої відпустки, тому вона, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь 2 064 грн 44 коп. компенсації за невикористану додаткову відпустку, 20 811 грн 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 11 208 грн 38 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області на користь ОСОБА_6 1 504 грн 50 коп. компенсації за невикористану додаткову відпустку та 46 383 грн 30 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 47 887 грн 80 коп. з утриманням передбачених чинним законодавством обов'язкових платежів. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення апеляційного суду із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, не надала документів, що підтверджують її право на відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», тому вважав, що у відповідача не виникло обов'язку щодо виплати за невикористані дні такої відпустки при звільненні позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач самостійно виховує дитину без батька, тому має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів, оскільки відповідачем під час звільнення не виплачено позивачу компенсацію за вказану невикористану відпустку, тому підлягає застосуванню положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судами встановлено, що позивач з 02 грудня 2013 року по 30 травня 2014 року працювала у відповідача, в останню дату була звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

02 червня 2014 року ОСОБА_6 письмово зверталася до відповідача про нарахування та виплату компенсації за невикористану соціальну відпустку як матері, яка сама виховує дитину, їй у цьому було відмовлено.

Шлюб між позивачем та батьком дитини ОСОБА_8 розірвано 29 червня 2011 року, під час вказаного шлюбу у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 народивсь син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство» від 04 червня 2014 року № 1889 позивач разом із своїм сином зареєстровані у АДРЕСА_1, в декларації за 2013 рік, особовій картці та автобіографії позивача вказано, що вона не одружена, має склад сім'ї - сина ОСОБА_10.

Згідно із довідкою Каховської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 1 Каховської міської ради Херсонської області від 03 квітня 2014 року б/н батько дитини позивача не бере участі у вихованні сина ОСОБА_9, не приходить на батьківські збори, не цікавиться навчанням та поведінкою сина, не спілкується з вчителями та класними керівниками протягом декількох років, із записів у журналі із сім'єю не проживає.

Документи, які вказують на обставини, що дають підстави для надання позивачу додаткової відпустки, направлені останньою відповідачу 04 червня 2014 року (а. с. 31).

Відповідно до п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері).

Так, у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Пункт 5 частини 13 статті 10 Закону України «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

При цьому факт отримання чи неотримання аліментів для надання відпустки значення не має.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про відпустки» одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП України).

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічне положення закону передбачено й ст. 24 Закону України «Про відпустки».

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити матері, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Отже, для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред'явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, у справі, яка переглядається, докази, які б вказували на те, що позивач під час роботи у Малокаховській сільській раді Каховського району Херсонської області надавала останньому документи, що підтверджують її право на відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», відсутні.

Такі документи направлені позивачем відповідачу лише після звільнення - 04 червня 2016 року.

Отже, покладаючи на відповідача відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України, апеляційний суд не дав належної правової оцінки запереченням відповідача щодо ненадання позивачем протягом 2013-2014 років документів, які підтверджують її право на додаткову відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька, та залишив поза увагою те, що позивач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довела факту її звернення, та відповідного документального підтвердження, до відповідача для надання їй такої відпустки, у зв'язку з чим не перевірив: чи у такому випадку наявна вина відповідача у несплаті позивачу всіх сум при звільненні.

Тому висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Отже, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; зазначених вимог закону не врахував; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не дослідив і не оцінив заперечення відповідача та дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення в указаній частині підлягає скасуванню, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із направленням справи в частині стягнення середнього заробітку на новий розгляд до цього ж суду.

В іншій частині підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні, оскільки таке ухвалене відповідно до встановлених судом обставин справи та правильно застосованих норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області - Лукашенка Володимира Миколайовича - задовольнити частково.

Рішення представника апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до цього ж суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова О.В. Попович Г.І. Мостова