АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яку просив зобов'язати не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте спілкування:

побачення кожні другу та четверту суботу та неділю місяця з 10:00 год. суботи до 17:00 год. неділі;

спільний відпочинок влітку: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком;

спільний відпочинок взимку: другу половину зимових канікул дитина проводить з батьком;

необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Просив зобов'язати ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі позивача з сином у відповідь на його телефонний дзвінок надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Справа № 759/9853/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5896/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2016 позов задоволено частково. Визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 особисте спілкування кожні другу та четверту суботу та четверту неділю місяця з 10 год. до 17 год., спільний відпочинок влітку першу половину літніх канікул та другу половину зимових канікул дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 Спілкування особисто засобами телефонного зв'язку, поштового, електронного та іншого засобів зв'язку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі сплачений судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким встановити наступний графік побачень батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3, а саме: субота з 11:00 до 18:00 год. один раз на два місяці на території матері і виключно в її присутності. Вирішити питання зустрічей та побачень батька з сином у випадку категоричної відмови дитини від таких зустрічей. Чи зобов'язана дитина зустрічатися з батьком у такому випадку з огляду на її психологічний стан та відношення до нього? Посилається на те, що рішення є необ'єктивним, необґрунтованим, ухвалене без урахування інтересів дитини та її психологічно-морального стану. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом не було прийнято до уваги висновок оцінки психологічного стану дитини та встановлення його відношення до кожного з батьків окремо, звернення відповідача до правоохоронних органів на дії позивача стосовно викрадення дитини. Зазначила, що враховуючи неадекватну поведінку позивача, його схильність до грубості та недопущення викрадення дитини в майбутньому, доцільно встановити час їхніх побачень на території проживання матері та виключно в її присутності.

Відповідач в судове засідання не прибула, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, подала до суду клопотання про перенесення розгляду справи в зв'язку з її відрядженням, не надавши доказів на підтвердження даної обставини. За наведених обставин, колегія суддів не може вважати її відсутність в судовому засіданні, як поважну причину. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із представленого Службою у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради способу участі позивача у вихованні дитини відповідно до висновку від 22.12.2015.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 20.10.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, від якого народився син ОСОБА_3 29.08.2009 р.н відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 10). Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13.07.2011 шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 11). Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо. 06.12.2014 відповідач зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_6, та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а. с. 40). На даний час дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 разом з її другим чоловіком в смт. Гостомель Київської області. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 13.02.2015 здійсненого за місцем проживання позивача - ОСОБА_1, а саме АДРЕСА_1, що знаходиться на 5 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, встановлено, що умови проживання санітарно-гігієнічні, задовільні, відповідають інтересам дитини, приміщення з усіма зручностями та із сучасним ремонтом. У дитини ОСОБА_3 є окрема кімната, окреме спальне місце, наявні особисті речі, іграшки, створені всі необхідні умови для всебічного розвитку дитини (а. с. 14). Згідно з висновком дитячого психолога про емоційно-психологічний стан ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 27.08.2015 встановлено, що емоційно-психологічний стан ОСОБА_3 - підвищена тривожність, яка виявляється у ситуаціях ізоляції, особливо від мами. СтавленняОСОБА_3 до мами і сім'ї, у якій він проживає позитивне. Ставлення до біологічного батька ОСОБА_8 - тривожне, обережне, яке пояснюється його непослідовною поведінкою стосовно сина і мами (а. с. 54-56). Рішенням Ірпінської міської ради від 22.12.2015 №306/24 вирішено визначити дні побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме другу та четверту суботу з 10:00 год. до 19:00 год., неділю з 10:00 год. по 16:00 год., перша половина літніх канікул та друга половина зимових канікул (а. с. 85). Позивач вважає, що його колишня дружина заважає йому у спілкуванні з дитиною, зв'язку з чим і звернувся до суду з вказаним позовом.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, таке рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов'язковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Ірпінської міської ради від 22.12.2015 №306/24 вирішено визначити дні побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме другу та четверту суботу з 10:00 год. до 19:00 год., неділю з 10:00 год. по 16:00 год., перша половина літніх канікул та друга половина зимових канікул (а. с. 85). Однак позивачем дане рішення не виконується. До досягнення сина 4 років позивач відвідував його за місцем проживання батьків відповідача. Після цього син став проживати з відповідачем і її новим чоловіком.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991 та відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦК України є частиною національного цивільного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Матеріали справи свідчать, що сторони не проживають разом з моменту розірвання шлюбу - 13.07.2011. Син з 2 років проживає з матір'ю окремо від батька.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди, яким чином і в якому місці бачитися з дитиною позивачеві, звертаючи увагу на те, що обставини, які б перешкоджали спілкуванню дитини з батьком на одинці у відсутності її матері відсутні, а також враховуючи як права позивача, так і ту обставину, що у позивача склалися неприязні стосунки з колишньою дружиною, що в свою чергу, може негативно впливати на психіку дитини під час таких зустрічей, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо порядку побачень з дитиною у відсутності матері правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач зверталась до правоохоронних органів на дії позивача стосовно викрадення дитини не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки останньою в порушення вимог ст. 61 ЦПК України не були надані докази на підтвердження даної обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що не було прийнято до уваги висновок оцінки психологічного стану дитини та встановлення його відношення до кожного з батьків окремо є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять факти того, що судом першої інстанції досліджувався даний висновок, він був врахований при вирішенні справи по суті виходячи саме з інтересів дитини.

Таким чином, вимоги апелянта є недоведеними та такими, які не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк