АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Рубан С.М.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Карплюка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» та просив з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 167 603,52 грн. за період з 01.04.2014 по 12.04.2016, з урахуванням положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Авдіївка Донецької області, і.п.н. НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 67 934, 10 грн., середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні у розмірі 64 922, 59 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 30 714, 87 грн., а всього стягнуто 163 571,56 грн. Стягнуто з ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» на користь держави суму судового збору в розмірі 1 635,72 грн.

Справа № 752/1078/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8282/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. Посилається на незаконність рішення, оскільки не було встановлено всіх обставин по справі та не досліджено всіх доказів. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відсутні дані про перебування сторін у трудових відносинах, а довідка щодо нарахованої заробітної плати позивачу підписана неналежною особою, тому є неналежним доказом у справі, як і запис зроблений в трудовій книжці останнього. Зазначило, що відсутні підтвердження здійснення певного кола робіт позивачем у відповідача та наказу про прийняття на роботу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доведено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по заробітній платі. При здійсненні розрахунку середнього заробітку суд виходив з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995, та оскільки заробітну плату не було виплачено своєчасно у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів згідно з Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159.

З таким висновком суду колегія суддів повністю погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції, що 01.04.2014 ОСОБА_1 було прийнято на посаду директора юридичного департаменту ДАК «Українські поліметали» відповідно до Наказу № 8 від 01.04.2014, про що свідчить здійснений запис в трудовій книжці (а. с. 8-10). Посадовий оклад встановлено 6 000, 00 грн.відповідно до довідки (а. с. 11). За час роботи, з посиланням на складне фінансове положення підприємства, заробітну плату жодного разу виплачено не було.10.06.2015 позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін. Як вбачається з довідки Форми ОК-5 Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 в 2014 році був працевлаштований в , Публічному акціонерному товаристві «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» (а. с. 45). Згідно довідки виданої ОСОБА_1, за підписом першого заступника генерального директора ДАК «Українські поліметали» Курлєєва В.В., заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з 01.04.2014 по 31.05.2015 становить 67 934,10 грн. (а. с. 11). Враховуючи, що відповідачем була нарахована, але невиплачена заробітна плата, ОСОБА_1звернувся з відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до відповідача наслідків передбачених ст. 117 КЗпП України та стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

З урахування того, що при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив йому 67 934, 10 грн., колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо стягнення з ПАТ «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, є правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні в сумі 64 922, 59 грн.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці»за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Оскільки відповідач на вимогу суду не надав розрахунок заборгованої заробітної плати, колегія суддів вважає, що визначивши заборгованість по заробітній платі у сумі 64 922, 59 грн., суд першої інстанції правомірно виходив із заробітної плати позивача за два попередні місяці перед звільненням: квітень-травень 2015 року - 12 000 грн.

Середньоденна заробітна плата (12 000 грн./39 (кількість робочих днів за вказані місяці) = 307, 69 грн.

Середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні 211 (кількість робочих днів з 10.06.2015 по 12.04.2016) х 307, 69 грн. = 64 922, 59 грн.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом.

Враховуючи, що позивачу було нараховано заробітну плату за квітень 2014 року - травень 2015 року, яку не було виплачено своєчасно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів, а саме заробітної плати у розмірі 30 714, 87 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність перебування сторін у трудових відносинах не знайшли свого підтвердження при розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції та спростовуються матеріалами справи (а. с. 8-10).

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка щодо нарахованої заробітної плати позивачу підписана неналежною особою є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження даної обставини.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог та таких не здобуто при розгляді справи судом.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що позивач не підтвердив факту того, що він дійсно працював у відповідача та отримував заробітну плату за вказаний в позові період, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи довідку видану фіскальною службою України від 10.09.2016 8159/В/2654-13-01-19.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

С.М.Рубан