ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що працювала на посаді генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» (далі - ТОВ «П.Г.С.-Україна») з 31 грудня 2009 pоку.

07 березня 2013 року за рішенням загальних зборів її було відсторонено від виконання трудових обов'язків.

Крім того, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «П.Г.С.-Україна» від 19 квітня 2013 року її було звільнено із посади генерального директора цього товариства.

Посилаючись на те, що за час роботи їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата, а також при звільненні, всупереч ст. 116 КЗпП України, їй не було виплачено всіх належних їй сум, позивач просила стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 116 208 грн 72 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільненні сум по день фактичного розрахунку, тобто за період з 19 квітня 2013 року до 19 травня 2014 року в сумі 133 500 грн.

Крім того, посилаючись на те, що до цього часу не видано копії наказу про звільнення та трудової книжки, позивач просила зобов'язати відповідача видати вказані документи.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» на користь ОСОБА_4 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 116 208 грн 72 коп.; середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум в розмірі 133 500 грн.

Зобов'язано Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» видати ОСОБА_4 трудову книжну.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки з вини роботодавця в розмірі 211 000 грн.

У касаційній скарзі ТОВ «П.Г.С.-Україна» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата, при звільненні в порушення ст. 47 КЗпП України не було видано трудової книжки та не проведені всі належні при звільненні розрахунки.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про відсутність трудових відносин між сторонами у справі, про відсутність доказів заборгованості по заробітній платі, перебування трудової книжки у відповідача, а також про порушення правил юрисдикції є необґрунтованими та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Так, заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становила 10 000 грн, кількість робочих днів протягом періоду затримки становить 267, кількість робочих днів протягом періоду затримки видачі трудової книжки становить 422.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що позивач не перебувала у трудових відносинах із відповідачем, а виконувала обов'язки директора без укладення трудового договору. Разом з тим, з наданих податкових розрахунків сум доходу, нарахованих (сплачених) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2011 року та 2012 рік вбачається, що позивачеві нараховувалася заробітна плата, з якої утримувалися податки, а також відбувалися відрахування до Пенсійного фонду України.

Також, ухвала Господарського суду Львівської області від 14 липня 2015 року про порушення провадження у справі про банкрутство відповідача надана апеляційному суду Львівської області у судовому засіданні 28 січня 2016 року. На час відкриття провадження у справі судом першої інстанції (05 червня 2014 року) справа про банкрутство порушена не була.

При вирішенні питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, належить враховувати положення пункту 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника. Оскільки таку постановлено господарським судом після відкриття провадження у даній справі судом загальної юрисдикції, справа підлягала розгляду цим судом.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «П.Г.С.-Україна» відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік І.М. Фаловська