Справа 635/2337/16-ц
Провадження 2/635/1412/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі - Сайко А.О.
за участю позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Також пояснив, що передавав відповідачеві зазначені кошти на придбання круглопалочного верстата. На неодноразові звернення до відповідача з вимогою повернути зазначену суму боргу, останній відмовляє відмовою. Тому просив стягнути з відповідача суму боргу та понесені судові витрати.
Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що кошти від позивача не отримував. Також пояснив, що у 2011 році він разом з позивачем займався підприємницькою діяльністю. За кошти, які позивач начебто передавав йому в борг, був придбаний токарно-фрезерний верстат і кошти передавалися особисто позивачем володарю верстату. На теперішній час верстат ним був переданий позивачеві. Тому просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У відповідності з вимогами ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.иДоговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як встановлено у судовому засіданні 23 листопада 2011 року відповідач по справі - ОСОБА_2, в присутності свідків, позичив у позивача - ОСОБА_1 кошти у розмірі 1000 доларів США, які зобов"язався повернути 23 березня 2013 року (а.с.4).
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов'язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Як зазначив Верховний суд України в своїй постанові №6-63цс13 від 18.09.2013 року договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідач позичив в нього кошти на придбання круглопалочного верстату, оскільки ці доводи спростовуються копією накладної №31, виданої СПДФЛ ОСОБА_3, з якої вбачається, що зазначений верстат був придбаний 12 червня 2008 року, у той час, як в розписці зазначено, що ОСОБА_2 бере в борг у ОСОБА_1 кошти 23 листопада 2011 року (а.с.24).
Також суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що в погашення боргу за наданою розпискою він від відповідача не отримував ніякого майна, оскільки ці доводи спростовуються розпискою, виданою позивачем відповідачеві 05.07.2012 року, про отримання від відповідача токарно-фрезерного верстата та комплектуючих до нього (а.с.15).
У той же час суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 з приводу того, що відповідач не отримував від позивача зазначену в розписці суму коштів, оскільки відповідно до вимог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Оскільки договір позики між сторонами був укладений в письмовій формі, відповідачем не надано доказів того, що зазначений договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої для відповідача обставини, суд не приймає до уваги пояснення свідків щодо неотримання суми грошів, зазначених в розписці.
У той же час сукупність інших доказів, оголошених та досліджених у судовому засіданні призводить суд до висновку про те, що відповідачем був виконаний обов"язок щодо повернення позивачеві боргу, а за таких обставин позов задоволенню не підлягає
На підставі вищевикладеного, ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 1046, 1047, 1051 ЦК України, керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.
Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.
Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.
Суддя Н.Л.Панас