Справа № 382/1626/15-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1711/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 26 13.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.

при секретарі: Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив та просив стягнути із ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 71 318,86 грн., що еквівалентно 3 300 доларів США.

Свій позов обґрунтовував тим, що 08 жовтня 2013 року згідно усного договору ОСОБА_3 у присутності свідків взяла у ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 8 800 доларів США та обіцяла повернути їх не пізніше 08 жовтня 2014 року. Деякий час відповідач повертала кошти частинами, що у загальній сумі склало 5500 доларів США.

Зазначав, що 14 березня 2014 року відповідач у присутності свідків написала йому розписку на залишок заборгованості у сумі 3300 доларів США, які зобов'язувалась повернути позивачу до 14 березня 2015 року, проте жодних грошових коштів по цій розписці йому не повернула

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами 8 жовтня 2013 року було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 надав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 8800 доларів США.

Судом зазначено, що доведеним є факт укладення між сторонами договору позики від 14 березня 2014 року, за яким ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 3300 доларів США, які зобов»язалась повернути до 14 березня 2015 року і вказане зобов'язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 виконане у повному обсязі, що підтверджується оригіналами розписок про отримання ОСОБА_2 коштів на загальну суму 3300 доларів США, а тому підстав для задоволення позову немає, так як зобов»язання відповідача перед позивачем виконане.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За змістом ч. 3 ст. 10 , ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2014 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3300 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути вказану суму грошових коштів до 14 березня 2015 року, про що написала ОСОБА_2 розписку (а.с. 6).

Вказане зобов»язання по поверненню ОСОБА_2 позики в обумовлений строк ОСОБА_3 виконала, на підтвердження чого надала суду оригінали розписок про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів частинами на загальну суму 3300 доларів США, а саме: розписка від 10 квітня 2014 року на суму - 550 доларів США, від 12 травня 2014 року на суму - 550 доларів США, від 10 червня 2014 року на суму - 550 доларів США, від 10 липня 2014 року на суму - 560 доларів США, від 10 липня 2014 року на суму - 300 доларів США, від 12 серпня 2014 року на суму - 240 доларів США та від 13 вересня 2014 року на суму - 550 доларів США.

Оригінали цих розписок досліджені судом першої інстанції а їх копії долучено до матеріалів справи (а.с. 23-29).

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме: ст..ст.529, 1046, 1047 ЦК України суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановлено, що позика в сумі 3300 доларів США була повернута позичальником позикодавцеві в обумовлений розпискою позичальника строк - до 14 березня 2015 року.

Суд першої інстанції вірно визначив правовідносини сторін і правильно вказав, що посилання позивача на усний договір позики між сторонами від 8 жовтня 2013 року на суму 8800 доларів США є неприйнятними, так як за змістом ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі.

При цьому судом обґрунтовано застосована правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду України від № 6-63 цс-13 від 18 вересня 2013 року згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми.

Позивач не довів свого позову, що є його обов'язком відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані відповідачкою розписки про повернення грошових коштів, згідно яких ОСОБА_3 повернула грошові кошти за договором позики у повному обсязі не є належним доказом виконання нею зобов'язання перед ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки суд правильно виходив із того, що наявність у відповідача оригіналів розписок про отримання позивачем грошових коштів, в яких загальна сума цих коштів є еквівалентною сумі позики від 14 березня 2014 року, період повернення коштів співпадає з датами написання розписок, свідчить про належне виконання відповідачем свого зобов'язання по поверненню позики.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду України від № 6-369 цс-15 від 2 вересня 20135 року позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Підтвердженням реального повернення коштів за позикою є розписки ОСОБА_2 про отримання коштів, оригінали яких знаходяться у ОСОБА_3

Заперечуючи щодо написання ним цих розписок ОСОБА_2 клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи в суді першої інстанції не заявляв.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого неприйняття судом показів свідків на підтвердження укладення між сторонами договору позики на суму 8800доларів США не заслуговують на увагу і спростовуються висновками суду щодо передбаченої законом письмової форми договору позики та допустимості доказів відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не спростовують висновків суду та не впливають на законність і обґрунтованість рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: