Справа № 345/2700/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2050/2016
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Манелюк Наталії Ярославівни, виконуючої обов'язки начальника Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Лисенчук Ольги Степанівни, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Манелюк Наталії Ярославівни, виконуючої обов'язки начальника Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Лисенчук Ольги Степанівни.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що розглядаючи справу та постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи його скарги та не застосував положення ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема судом не враховано, що в рішенні Калуського міськрайонного суду від 17 жовтня 2011 року, яким його зобов'язано не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі, не зазначено ні точне розташування земельної ділянки, її розміри та обриси, ні параметри огорожі. Таким чином, оскільки вказане рішення носить зобов'язальний характер для самого боржника та не містить ідентифікуючих параметрів об'єкта, який підлягає демонтажу, то державний виконавець не може самостійно виконати таке рішення суду. Крім того, судом не враховано, що спірна огорожа встановлена на земельній ділянці, наданій йому в користування відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, і вказане рішення органу місцевого самоврядування ніким не скасовано.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала суду письмове клопотання, в якому просила в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, розгляд справи проводити без участі представника Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Калуського міськрайонного суду від 17 жовтня 2011 року може бути виконане без участі боржника ОСОБА_2, а тому підстав для закриття виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» немає.

З таким висновком погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 30 цього Закону встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» підставою закінчення виконавчого провадження вказано повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у Калуському міськрайонному відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист №2-630/11, виданий 14.06.2012 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі.

Також встановлено, що постановою старшого державного виконавця Сохана М.Й. від 27.06.2012 року на ОСОБА_2 накладено штраф за невиконання рішення суду (а.с. 13).

12.07.2012 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу за невиконання вдруге рішення суду (а.с. 15).

ОСОБА_2 оплатив накладені на нього даними постановами штрафи, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 14, 16).

08.08.2012 року старшим державним виконавцем Соханом М.Й. на ім'я прокурора Калуського району було направлене подання про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду, а саме виконавчого листа №2-630/2011 від 21.05.2012 року (а.с. 17-19).

14.07.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася листом до старшого державного виконавця Манелюк Н.Я., в якому просила прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження, так як рішення суду носить зобов'язальний характер, в ньому чітко вказано особу, яку зобов'язано вчинити певні дії, виконати рішення суду без боржника неможливо, всі інші дії (накладення штрафів, звернення з поданням до правоохоронних органів) державним виконавцем здійснені (а.с. 4).

З відповіді на дане звернення від 26.07.2016 року, наданої в.о. начальника Калуського міськрайонного відділу ДВС Лисенчук О.С., вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні її заяви, оскільки боржник відмовляється самостійно виконати покладене на нього зобов'язання, а у рішенні суду чітко вказано, яким шляхом мають бути усунені перешкоди в користуванні земельною ділянкою та громадською стежкою по АДРЕСА_1 (шляхом демонтування самовільно встановленої огорожі), а тому рішення може бути виконано без участі боржника. Таким чином закінчити виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» неможливо (а.с. 12).

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що державний виконавець не може самостійно виконати рішення Калуського міськрайонного суду від 17 жовтня 2011 року.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_2 та постановляючи ухвалу про відмову в її задоволенні, суд першої інстанції дав належну оцінку вищевказаним обставинам та вірно дійшов висновку, що підстав для задоволення скарги не вбачається.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Апелянт не довів, що відмовивши йому у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та поверненні виконавчого листа в суд, державний виконавець порушив його права чи свободи.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.

З огляду на викладене та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.