Справа № 0909/1903/2012
Провадження № 22-ц/779/2004/2016
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року задоволено подання відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції та тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання нею зобов'язань по сплаті заборгованості в сумі 244 215,73 грн. на користь ПАТ «ОщадБанк» згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №0909/1903/2012.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суть судового рішення, за невиконання якого державний виконавець звернувся з поданням про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України, стосується стягнення боргу виключно за рахунок предмету іпотеки згідно іпотечного договору, а не за рахунок належного їй майна. Виконавче провадження щодо неї відкрито неправильно, як і всі подальші дії державного виконавця, в тому числі і тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України. Законом передбачено право державного виконавця на звернення в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Однак, таке право виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. В даному випадку державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її ухилення від виконання зобов'язань, а тому суд першої інстанції не мав підстав для задоволення подання державного виконавця.

У зв'язку з наведеним просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладений у ній.

Представник відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції у засідання апеляційного суду не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист №0909/1903/2012, виданий Коломийським міськрайонним судом 08.11.2012 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОщадБанк» заборгованості в сумі 244 215,73 грн. (а.с. 170 в т. 1).

15.05.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Микицей В.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 171 в т. 1).

Задовольняючи подання відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду, не вчиняє будь-яких дій з метою погашення заборгованості, не з'являється на виклики державного виконавця, а тому її слід тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як роз'яснив Верховний Суд України в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме заявник - державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Судом установлено, що з боржника ОСОБА_3 в солідарному порядку стягнуто борг за кредитним договором в сумі 244215,73 грн. за рахунок предмету іпотеки, визначеного іпотечним договором від 28.12.2007 року, а саме об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_5, а також в дохід держави 242,16 грн. судового збору.

Наведене залишилось поза увагою суду.

Всупереч вимог ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, зокрема чи допускала боржник ОСОБА_3 свідомі дії або бездіяльність щоб перешкодити державному виконавцю в реалізації предмету іпотеки.

Натомість матеріали справи не містять жодних доказів про вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на реалізацію предмету іпотеки.

Більше того, державний виконавець обмежився тільки надісланням запитів про наявність рухомого та нерухомого майна в боржника.

Доказів про навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків, від яких вона ухилилась, чи перешкоджала проведенню стягнення боргу, чи не з'являлася на виклики державного виконавця, матеріали справи не містять. Наведені обставини лишились поза увагою суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання судових рішень не відповідає встановленим обставинам справи, а ухвала суду постановлена без дотримання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає до скасування з постановленням нової ухвали. По суті встановленого судом в задоволенні подання старшого державного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317, 377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.