Справа № 645/1510/16-ц
Провадження № 2/645/1364/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №830/1-27/14-3/06-110 від 19.05.2006р. у розмірі 976 653,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії та фізичною особою ОСОБА_2 19.05.2006р. було укладено кредитний договір №830/1-27/14-3/06-110, за умовами якого банк зобов'язався надати йому кредит у сумі 20 000 доларів США на термін до 10.05.2021 року із сплатою 12% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядкe, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п.1.2 Договору, кредит надавався відповідачу на придбання нерухомого майна - чотирикімнатної квартири №9, за адресою: м.Харків, вул.Грозненська, б.36. Пунктом 1.3. Договору передбачено, в якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем укладення договору іпотеки на зазначену чотирикімнатну квартиру та договору поруки з фізичною особою ОСОБА_4 Сергієвною.

19 травня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №830/15-27/14-7/06-215, згідно якого остання зобовязалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2П зобовязань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Зобовязання позивача, визначені у п.2.1 договору про надання кредиту, були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №5 від 19.05.2006 року. Станом на 21.01.2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 39 603 доларів США 10 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 644,92 долари США, що дорівнює 410 481,09 грн. грн., сума заборгованості за відсотками 12 854,64 долари США, що дорівнює 317 008,93 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 4650,42 долари США, що дорівнює 114 684,12 грн., сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 5453,42 долари США, що дорівнює 134 479,67 грн. В порушення умов договору кредиту, відповідач протягом тривалого часу не здійснює погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни.

В судове засідання зявилися представник позивача та представник ОСОБА_2 ОСОБА_4С була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, однак в судове засідання не зявилася, свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. ОСОБА_4 надала до суду заперечення проти позову, в яких просить припинити договір поруки, укладений між банком та нею, та застосувати строк позовної давності до позовних вимог по стягненню кредиту і відсотків, та просить відмовити у вимогах по стягненню пені, як таких, що суперечать ст.192 ЦК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти заперечень Відповідачів заперечував.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову, до початку розгляду справи надала до суду заперечення, в яких зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності та просить застосувати позовну давність до вимог позивача. Також, зазначає про те, що позивач пропустив строк на звернення до поручителя, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, та просить визнати договір поруки припиненим.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини. що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У ході судового розгляду встановлено, що 19 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №830/1-27/14-3/06-110, згідно з яким останньому було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 000 доларів США зі сплатою 12% річних на термін до 10.05.2021 року. Відповідно до п.1.2 Договору кредит надавався відповідачу на придбання нерухомого майна - чотирикімнатної квартири №9, за адресою: м. Харків, вул. Грозненська, б.36. Пунктом 1.3. Договору передбачено в якості забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідачем укладення договору іпотеки на зазначену чотирикімнатну квартиру, а з фізичною особою ОСОБА_4 договору поруки.

Зобовязання позивача визначені у договорі про надання кредиту, а саме п.2.1, були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №5 від 19.05.2006 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 4.2 Договору про надання кредиту, у випадку порушення строку повернення кредиту відповідач сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої за кожен день прострочки на рахунок.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Станом на 21.01.2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 39 603 доларів США 10 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 644,92 долари США, що дорівнює 410 481,09 грн. грн., сума заборгованості за відсотками 12 854,64 долари США, що дорівнює 317 008,93 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 4650,42 долари США, що дорівнює 114 684,12 грн., сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 5453,42 долари США, що дорівнює 134 479,67 грн. В порушення умов договору кредиту, відповідач протягом тривалого часу не здійснює погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни.

Як встановлено в судовому засіданні, виконання зобовязань за кредитним договором припинилося 12.11.2008 року (дата останнього платежу за кредитом).

Пунктом 4.5 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктом 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Враховуючи положення п. 4.5. кредитного договору, позичальник повинен був повернути кредит в повному обсязі, разом із нарахованими відсотками та штрафними санкціями, після спливу 60 календарних днів з моменту невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктом 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів), тобто 13.01.2009 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач, в межах строку позовної давності не звернувся до суду з вимогою про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача надав до матеріалів справи заяви відповідачів від 05.05.2010 року, 03.06.2011 року, 24.11.2014 року, 26.08.2015 року, які на його думку свідчать про визнання відповідачами виниклої заборгованості, а тому строк позовної давності переривався.

Згідно ч.1 ст.264 ЦКУ перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Зазначена норма Закону зазначає про те, що саме в період дії строку позовної давності його можна перервати діями боржника. Дії боржника після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Як встановлено судом, дострокове повернення кредиту (на підставі п. 4.5. кредитного договору), нарахованих відсотків та штрафних санкцій повинно було відбутися 13.01.2009 року, а отже переривання строку позовної давності може мати місце тільки в межах трирічного строку позовної давності.

-Заявою Відповідача- 1 від 05.05.2010р. було перервано строк позовної давності за кредитним договором до 05.05.2013р.;

Наступна заява Відповідача-1 датована 26.08.2015р.

Таким чином, строк позовної давності за вимогами до Відповідача-1 згідно кредитного договору №830/1-27/14-3/06-110 від 19.05.2006р. сплив 06.05.2013р. Заява Відповідача -1 від 26.08.2015р. не перериває строк позовної давності, оскільки вона була подана після спливу цього строку.

Позивач звернувся до суду з вимогою до відповідачів тільки 28.03.2016 року. Доказів поважності пропущення позивачем строку позовної давності надано не було.

Статтею 266 ЦКУ встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

Враховуючи факт пропуску Позивачем строку позовної давності по стягненню заборгованості за кредитом, відповідно до ст. 266 ЦКУ, Позивач втратив право на стягнення пені за кредитним договором.

Згідно зі ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачі в запереченнях просять суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача, а тому суд повинен застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України.

В забезпечення виконання всіх зобов'язань Позичальника за Кредитним договором 19 травня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №830/15-27/14-7/06-215, згідно якого остання зобовязалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2П зобовязань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки Поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Частиною 4 ст.559 ЦКУ встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, договір поруки №830/15-27/14-7/06-215 від 19.05.2006 року не містить строку дії договору. А умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк виконання зобовязання за кредитним договором в повному обсязі настав 13.01.2009 року. Кредитор не предявив позову на протязі шести місяців з дати настання строку виконання зобовязання, а отже згідно з ч.4 ст. 559 ЦКУ договір поруки №830/15-27/14-7/06-215 від 19.05.2006р. припинив свою дію.

Така позиція узгоджується з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в п. 24 Постанови Пленуму від 30.03.2012р. зазначає про те, що «пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договор у), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідач-2 звертався до позивача із заявами про намір сплатити борг від 03.06.2011р. та 26.11.2014р. Строк позовної давності це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). З дати настання строку виконання основного зобовязання 13.01.2009р. позивач не звернувся до Відповідача-2 з вимогою про погашення заборгованості протягом шести місяців, як то передбачає ч.4 ст.559 ЦКУ. Із зверненням Відповідача-2 до позивача з заявою від 03.06.2011р. перервався строк позовної давності, який тривав по 03.06.2014р., протягом якого позивач міг звернутися до суду з вимогами про стягнення з Відповідача-2 суми заборгованості. Протягом зазначеного строку позовної давності позивач не звернувся до суду з вимогою до Відповідача-2 про стягнення заборгованості. Заява Відповідача-2 від 26.11.2014р. надана позивачеві після спливу строку позовної давності, тому вона не перериває строк позовної давності. Доказів поважності пропущення позивачем строку позовної давності надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не доведено підстав для стягнення заборгованості з відповідачем, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 11, 256-257, 260-261, 264, 266-267, 509, 526, 559, 610, 611, 617, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 79, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: