Справа № 373/980/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Реви О.І.

при секретарі: Хоменко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом ОСОБА_1 до державної організації «Лісове господарство «Білоозерське», третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та просив остаточно: визнати незаконним і скасувати наказ тимчасово виконуючого обовязки директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 16/15-К від 27.05.2016 «Про звільнення з посади працівника»; поновити його на посаді єгеря державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» та стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача позову не визнав у повному обсязі, зазначивши про правомірність звільнення позивача з роботи. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши їх наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Наказом №14/20-К від 05.05.2014 державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» позивача було прийнято на роботу на посаду єгеря.

Наказом № 16/15-К від 27.05.2016 «Про звільнення з посади працівника» позивача було звільнено з роботи за прогул 26.01.2016 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згода профспілкового комітету на звільнення позивача з роботи не надавалася, оскільки позивач 21.01.2016 подав заяву про виключення його з членів профкому.

Передумовою наказу про звільнення слугувало те, що 25.01.2016 позивачу було повідомлено його безпосередній керівником старшим єгерем ОСОБА_3 про те, що 26.01.2016 о 08:00 год. в адміністративному приміщенні державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» в кабінеті директора відбудуться збори єгерів підприємства. Позивач повідомив його, що він буде відсутній як на цих зборах так і на робочому місці, оскільки 26.01.2016 о 14:30 год. він має бути присутнім в судовому засіданні в Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суді в якості позивача по справі, а тому буде готуватися до судового засідання. Дійсно, 26.01.2016 позивач на робочому місці був відсутній, про що свідчить доповідна записка старшого єгеря ОСОБА_3 від 26.01.2016. Вказані обставини також підтвердилися показаннями свідка ОСОБА_3

Факт перебування позивача в суді 26.01.2016 о 14:30 год. сторонами визнається та не оспорюється.

У період з 27 січня по 26 травня 2016 року позивач перебував на лікарняному і лише 27 травня 2016 року вийшов на роботу. Ця обставина визнається сторонами, ними не оспорюється, підтверджена письмовими доказами в справі, а тому доказуванню не підлягає.

27 травня 2016 року позивач на вимогу директора підприємства відмовився надати пояснення про причини своєї відсутності на роботі 26.01.2016, про що було складено відповідний акт, а також проведено службове розслідування про причини його відсутності на роботі 26.01.2016 та в період з 27.01.2016 по 26.05.2016.

За відсутності доказів поважності відсутності позивача на роботі 26.01.2016, з врахуванням раніше винесеної йому догани, його було звільнено з роботи за наказом, що є предметом оскарження.

Суд зясував, що сторони визнають та не оспорюють факт накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани та наявність судового рішення про відмову позивачу в його позові про оскарження такого виду дисциплінарного стягнення. Зазначена обставина також не підлягає доказуванню в даному спорі.

Судом на підставі пояснень позивача та показань свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 також було зясовано, що позивач мав можливість 26.01.2016 прибути на роботу на 08:00 год., як визначено Правилами внутрішнього трудового розпорядку, та повідомивши безпосереднього керівника про необхідність участі в судовому засіданні, у другій половині робочого дня (після 12:00 год.), скориставшись власним транспортом або громадським без жодних проблем прибути до суду на 14:30 год.

Це доводиться тим, що згідно поданого позивачем розкладу руху автобусів на міжміському автобусному маршруті «Світанок АС «Дарниця» (через с. Хоцьки, де мешкає позивач) є два рейси до м. Переяслав-Хмельницький: о 07:02 год. (прибуття о 07:42 год.) та о 12:27 год. (прибуття о 13:07 год.).

Окрім того, на відстані 1-1,5 км від адміністративного приміщення підприємства знаходиться облаштована зупинка громадського транспорту, що рухається прохідним маршрутом по автодорозі «Київ-Дніпропетровськ» через м. Переяслав-Хмельницький та на відстані близько 800м 1 км від адміністративного приміщення підприємства знаходиться зупинка громадського транспорту біля госпіталю для інвалідів війни, звідки за графіком курсують маршрутні автобуси, що дозволяло позивачу своєчасно прибути до суду, перебуваючи на роботі в першій половині дня.

Посилання позивача на ту обставину, що він самостійно прийняв рішення не прибувати на робоче місце 26.01.2016 о 08:00 год., щоб мати змогу своєчасно прибути до суду на 14:30 год., сторонами не оспорюється. Визначення позивачем своєї поведінки 26.01.2016 обрана ним ситуаційна мотивація, яка не узгоджується з приписами чинного трудового та цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ч.1 ст. 147 цього ж Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Статтями 148,149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарне стягнення застосовується у разі порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання трудових обовязків.

Враховуючи ту обставину, що виявлення проступку відбулося 26.01.2016, але позивач був звільнений з роботи в звязку з тимчасовою непрацездатністю до 27.05.2016, суд вважає, що відповідачем було дотримано вимоги законодавства щодо порядку та строків накладення дисциплінарного стягнення.

Отже, враховуючи той факт, що у діях позивача наявна винна поведінка та порушення трудової дисципліни, що полягало у відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу без поважних причин (прогул), його звільнення було правомірним.

Відповідно до вимог ст. ст. 10,11 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Умов звільнення сторін від доказування судом не встановлено.

Вжиті судом заходи по витребуванню доказів від сторін, в частині наявності судового рішення про відмову позивачу в позові про зняття дисциплінарного стягнення у виді догани, надавали можливість обом сторонам надати відповідну копію судового рішення. Однак, обидві сторони визнали той факт, що таке судове рішення наявне і таку обставину визнають і не оспорюють.

Прийшовши до висновку про правомірність звільнення відповідачем з роботи позивача, решта заявлених ним похідних позовних вимог також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2,21,36,38-41,139,147,233,235 КЗпП України, згідно ст. ст. ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державної організації «Лісове господарство «Білоозерське», третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І.Рева