Справа № 195/821/16-ц
27.07.2016 року cмт.Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді -Скрипченко Д.М., при секретарі - Левкович Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступне.
Позивач у справі, починаючи з 2001 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.09.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за №2-76, та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,23 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого за №190/206.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою №421 від 31.05.2016 року наданою Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області.
Розпорядженням сільського голови Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області № 16-р від 09.02.2016 року, АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_3 ніхто житлового будинку у власність не оформив, тобто зазначене нерухоме майно фактично має статус безхазяйної речі.
В зазначений житловий будинок позивач вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, за пропозицією ОСОБА_2, так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. При цьому офіційних договірних зобов'язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося. При цьому останній передав їй наявний у нього зазначений Державний акт на право приватної власності на присадибну ділянку до житлового будинку.
Після цього ОСОБА_2 виїхав проживати в інше місце і на теперішній час його місцезнаходження позивачу невідоме.
На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п'ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно там проживає. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених мною договорів на користування газом та електроенергією.
Визнання за позивачем права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.
Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача та її представника, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за їхньої відсутності. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять суд позов задовольнити.
Сторони у судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідач проти позову не заперечує та повністю згодні з ним.
Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач починаючи з 2001 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.09.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за №2-76, та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,23 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого за №190/206.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою №421 від 31.05.2016 року наданою Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області.
Зазначені обставини також підтверджуються: довідкою наданою Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області за №422 від 31.05.2016 року, в якій зазначено, що, позивач, без реєстрації, фактично проживає та користується зазначеним домоволодінням за вищевказаною адресою починаючи з 2001 року, тобто більше 15 років; наявними у неї, залишеними після смерті ОСОБА_3, свідоцтвом про право особистої власності та технічним паспортом на житловий будинок, Державним актом на право приватної власності на землю наданим їй ОСОБА_2
Розпорядженням сільського голови Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області № 16-р від 09.02.2016 року, АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_3 ніхто житлового будинку у власність не оформив, тобто зазначене нерухоме майно фактично має статус безхазяйної речі.
В зазначений житловий будинок позивач вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, за пропозицією ОСОБА_2, так як у них були добрі стосунки і вона здійснювала за ним догляд. При цьому офіційних договірних зобов'язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося. При цьому останній передав їй наявний у нього зазначений Державний акт на право приватної власності на присадибну ділянку до житлового будинку.
Після цього ОСОБА_2 виїхав проживати в інше місце і на теперішній час його місцезнаходження позивачу невідоме.
На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п'ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно там проживає. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених мною договорів на користування газом та електроенергією.
Із виданого КП «Томаківське БТІ» ДОР» технічного паспорту на житловий будинок за станом на 06.07.2016 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа приміщень будівлі становить 54,40 кв. м. Будинок не є аварійним та придатний до користування.
Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку станом на 13.06.2016 року складає 30 165,00 грн., дійсна вартість присадибної земельної ділянки складає 24 348,00 грн.
Володіння позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.
Судом встановлено, що дійсно позивач добросовісно заволодів майном, продовжує відкрито володіти ним більш ніж 10 років, тому, в силу ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).
Згідно із ч.1 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Відповідно до пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, отже, визнання судом права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року.
Частиною 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Статтею 119 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку можуть отримати її у власність на підставі набувальної давності.
Відповідно до положень статті 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, до особи, яка набула, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення.
Володіння позивача зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою з 2001 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у мене підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.
В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю».
Відповідно, при вирішенні спору, пов'язаного із виникненням і припиненням права власності у її випадку, позивач вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню.
За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 15 років, тому і змушена звернутися до суду відповідно до положень статті 3 ЦПК України з метою визнання свого права на нерухоме майно.
Згідно зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.
Визнання за позивачем права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.
Висновки суду знайшли своє підтвердження доказами, що додані до матеріалів даної справи, а саме: копіями свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок; технічного паспорта будинку; Державного акту на право приватної власності на землю; довідками Володимирівської сільської ради №№421,422 від 31.05.2016 року; розпорядження про перейменування вулиць; розрахункових книжок та квитанцій сплати комунальних послуг за газ та електроенергію; експертного висновку вартості будинку; експертного висновку вартості земельної ділянки.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,5,7,60,212-215,218,224-227 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст.344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.119,120 ЗК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно технічного паспорту КП «Томаківське БТІ» ДОР» та на житловий будинок за станом на 06.07.2016 року, відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку загальна площа приміщень становить 54,40 кв. м., житлова площа становить 28,80 кв. м., згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: Житловий будинок «А» площею 73,4 кв. м.; Гараж «Б» площею 19,8 кв. м.; Літня кухня «В» площею 11,20 кв. м.; Сарай «Д» площею 30,0 кв. м.; Літній душ «Г», Котельня «Е» площею 8,0 кв. м., який належав ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.09.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі за №2-76, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; земельну ділянку площею 0,23 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, передана для присадибної ділянки, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 190/206.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, при цьому строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:/підпис/Д. М. Скрипченко

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко