03.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/6869/15-ц
Справа №2/205/53/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 до територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності земельної, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом по праву представлення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2, 11 вересня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності земельної, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом по праву представлення (а.с.2-4).

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 10 березня 2006 року помер його дідусь ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки розташованої у сел. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», ділянка №054. Після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем мав бути його син та батько позивача ОСОБА_5, який помер 30 січня 2006 року.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 30.01.2006 року. Так як, позивач є неповнолітньою особо над ним призначено опікуна ОСОБА_2.

Опікун у встановлений законом строк від імені неповнолітнього ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому позивач є таким, що вчасно прийняв спадщину.

Але, державним нотаріусом ДДДНК було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4,померлого 10.03.2006 року, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Крім того, із копії державного акту про право власності на земельну ділянку вбачається, що прізвище та ім'я спадкодавця вказано як «Гамановіч Владіслав», що не співпадає із даними вказаними у свідоцтві про смерті «Гаманович Владислав».

Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги, просив встановити факт належності ОСОБА_4, померлого 10.03.2006 року, державного акту на земельну ділянку №054 в с/т «Таромський ранет», с. Таромське, м. Дніпропетровська, яке було видано Таромською селищною радою народних депутатів 17.11.1999 року; визнати за ОСОБА_1, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ранет», діл. №54 в порядку спадкування за законом після смерті діда по батьковій лінії ОСОБА_4, який помер 10.03.2006 року, по праву представлення.

Позивач, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, в особі свого представника в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надходило. У своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити (а.с.29-30).

Третя особа - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без присутності свого представника у зв'язку із професійною зайнятістю (а.с.58).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 лютого 1996 року (а.с.7). Від шлюбних відносин народився ОСОБА_5, 01 січня 1976 року (а.с.87).

У батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 07 липня 1998 року народилась дитина ОСОБА_1 (а.с. 129).

30 січня 2006 року ОСОБА_5 помер (а.с.9).

Мати ОСОБА_1 позбавлена батьківських прав відносно малолітнього, на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2010 року.

Рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради у м. Дніпропетровську від 17 грудня 2010 року ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_1 (а.с. 14-15).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 090965 від 17.11.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 019555, ОСОБА_4 являвся власником земельної ділянки площею 0,0663 га, розташованої на території сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054 (а.с.11).

За ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст..23 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Із витребуваної судом спадкової справи №460/2006 (а.с.107-134), вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5, померлого 30.01.2006 року являються: його син ОСОБА_1, який в особі свого законного представника опікуна ОСОБА_2, належним чином прийняв спадщину, його мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_4, які прийняли та оформили належним чином спадщину після його смерті.

10 березня 2006 року помер ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно зі спадковою справою №1181/2006 рік, відкритою Другою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, спадкоємицею після смерті ОСОБА_4, являється його онук ОСОБА_1, який, в особі свого законного представника опікуна ОСОБА_2, належним чином прийняв спадщину (з.а.с. 71).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За даними спадкової справи, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлого 10.03.2006 року, входить нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0663 га, розташованої на території сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054.

Державним нотаріусом Другої ОСОБА_3 держаної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_2, яка діяла в інтересах як опікун ОСОБА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого 10.03.2006 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку (а.с.13).

З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст..78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, судом достовірно встановлено, що у державному акті на право приватної власності на землю від 17.11.1999 року прізвище та ім'я померлого ОСОБА_4 зазначено як «Гамановіч Владіслав», що не відповідає даним зазначеним у свідоцтві про смерть серії І-КИ №075877 від 21.03.2006 року, матеріалам спадкової справи №1181/2006 рік, свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ №033786 від 21.02.1996 року.

Отже, суд дійшов до висновку, що встановлені судом обставини підтверджують юридичний факт належності ОСОБА_4, померлому 10.03.2006 року, акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 090965 від 17.11.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 019555, ОСОБА_4 являвся власником земельної ділянки площею 0,0663 га, розташованої на території сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054, в якому прізвище та ім'я померлого зазначено як «Гамановіч Владіслав», замість вірного «Гаманович Владислав».

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2, є обґрунтованими, законними, у повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, Земельним кодексом України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1261, 1266, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 15, 57-60, 66, 197, 212, 213-215, 209, 222 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 до територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності земельної, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом по праву представлення, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4, померлому 10.03.2006 року, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №090965 від 17.11.1999 року виданого Таромською селищною радою народних депутатів.

Визнати за ОСОБА_1, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 10.03.2006 року, по праву представлення, право власності на земельну ділянку №054, яка розташована за адресою: сел.. Таромське м. Дніпропетровська, с/т «Таромський ренет», діл. №054.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула