У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про позбавлення права користування житловим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_4 права користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті її чоловіка - ОСОБА_7 вона успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1, в якому зареєстрований колишній чоловік її дочки - ОСОБА_4, який після розірвання шлюбу у січні-лютому 2013 року залишив сім'ю і з того часу в житловому будинку не проживає. Оскільки відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, та не є членом її сім'ї, наявні правові підстави для позбавлення його права користування житловим будинком.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року, позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 права користування житловим будинком АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на який зареєстроване Реєстраційною службою Калуського міськрайонного управління юстиції 17 квітня 2014 року на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року про визнання за нею права власності на спадкове майно після ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї судами встановлено, що в зазначеному будинку зареєстровані та проживають позивач, її діти та онуки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11; відповідач зареєстрований, проте з лютого 2013 року не проживає.

ОСОБА_4 та дочка позивача ОСОБА_5 з 29 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач за позовом нового власника будинку підлягає визнанню таким, що втратив право на проживання у ньому, оскільки він не є членом сім'ї нового власника та не набув права користування спірним жилим приміщенням на відповідній правовій підставі.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного суди дійшли висновку про те, що виникнення права у членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК Української РСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Як встановлено судами, після зміни власника спірного житлового будинку відповідач не набув самостійного права на проживання у ньому з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК Української РСР).

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач вселився до спірного житлового будинку зі згоди і позивача, яка на той була власником цього будинку на праві спільної сумісної власності, підлягають відхиленню, оскільки такі доводи належними та допустимими доказами не підтверджені.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 3 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко