печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

21.12.2015 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Державної казначейської служби України, просить стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України на свою користь інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 30 044 грн. 13 коп., 3 % річних в розмірі 2 306 грн. 36 коп. та моральну шкоду в розмірі 30 401 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2011, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя та зобов'язано останнього провести перерахунок та проводити виплату позивачу державної пенсії як інваліду 2 групи у відповідності з вимогами ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону №796 з 21.03.2011 з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 75 відсотків мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Однак, рішення суду було виконано з порушенням установленого законодавством строку, у зв'язку з чим, позивач просить на підставі ст.625 ЦК України стягнути вказані суми, розраховані останньою за період з 05.05.2011 по 21.11.2013.

Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно зазначила, що позов підтримує, просить позов задовольнити. У зв'язку з чим суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням рішення суду, а тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, визначені ст.625 ЦК України. Таким чином вважав позов безпідставним та необгрунтованим.

Суд, заслухавши думку представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2011, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя та зобов'язано останнього провести перерахунок та проводити виплату позивачу державної пенсії як інваліду 2 групи у відповідності з вимогами ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону №796 з 21.03.2011 року з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 75 відсотків мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. (а.с.10-11, 12-13)

Згідно наявного в матеріалах справи листа Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 01.06.2012 №163/М-1, сума нарахованої та фактично отриманої заборгованості позивачу складає 30 140 грн. 46 коп. (а.с.14,15)

Згідно вимоги державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24.12.2013 №13-1207-5/11 рішення №65656/11 в частині виплати заборгованості за рішенням національного суду виконано 21.11.2013 в сумі 30 140 грн. 46 коп. (а.с.17)

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про стягнення грошових коштів у зв'язку з невиконанням або порушенням строків виконання рішень судів, за що ст. 625 ЦК України передбачена цивільно-правова відповідальність слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У даній справі спір виник з приводу невиконання рішення суду про здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15.

За вказаних обставин посилання позивача на положення ст. 625 ЦК України, які, на її думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки ґрунтуються на власний розсуд. Відтак позов в частині стягнення інфляційних втрат у зв'язку з порушенням зобов'язання в сумі 30 044 грн. 13 коп., 3 % річних в розмірі 2 306 грн. 36 коп. задоволенню не підлягають.

В результаті протиправних дій відповідача, на підставі ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачем ставиться питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 401 грн. 00 коп., що полягає у позбавленні її можливості вести звичайний спосіб життя, що призвело до душевних переживань.

Виходячи з преамбули вказаного Закону, відповідач, на протиправність дій якого посилається позивач не є органом в розумінні вказаного закону, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30 401 грн. 00 коп. немає.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 625 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 169, 212, 213, 215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко