Справа № 758/9747/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

20 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Державної іпотечної установи, ОСОБА_3, 3-тя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в інтересах неповнолітньої дитини до суду з вимогою про визнання іпотечного договору, укладеного 10.11.2006 р. між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4, недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. Посилаючись на те, що договір іпотеки укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування, чим порушені житлові права дитини, який проживає у спірному житловому будинку.

Представник позивача ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав.

Представник Державної іпотечної установи залучений до участі у справі (замість зазначеного у позові ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") в судове засідання не з'явився, жодної заяви суду не надали, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без його участі та ухвалити рішення, враховуючи інтереси неповнолітнього ОСОБА_2

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 10.11.2006 р. між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, згідно якого іпокодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0780 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 2 іпотечного договору, нерухоме майно, яке є предметом цього договору передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №09-06-Ип/16 від 10.11.2006 р. на суму 85100 євро, строком до 09.11.2021 р., а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 13,5% річних, а також комісійної винагороди за основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки.

11.02.2015 р. між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Крежит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договору застави майнових прав №17/4-З від 11.02.2015 р., що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань первісного кредитора за кредитним договором №17/4 від 11.02.2015 р. (а.с. 31-32).

Відповідно до свідоцтва про народження від 30.03.2001 р. батьками неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 5).

Згідно з довідкою КК «Центр комунального сервісу №49» №1185 від 15.04.2016 р. ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 16.02.2006 р. разом з сином ОСОБА_7 (а.с. 82).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Частиною третьою статті 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України).

Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

У Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 року(№6-1055 цс15) вказується, що судам необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевірити на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору - з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання. 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Так, дійсно, на час укладення спірного договору неповнолітня дитина ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 а відтак набув права користування житлом, як член сім'ї власника. Відповідач ОСОБА_4, укладаючи правочин, діяв не добросовісно в інтересах дитини . Проте, сам по собі цей факт не є підставою для визнання недійсним договору, оскільки не доведено, що в результаті його укладення порушені майнові права дитини. Ці обставини позивачем не зазначені та не доведені.

Така позиція підтверджується відповідно до судової практики Верховного Суду України (постанова 20.01.2016 р. №6-2940 цс15, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України), згідно якої норма ст.177 СК України, ст..16 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення майнових прав дитини при укладення оспорюваного договору, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України, Законом України "Про охорону дитинства", Законом України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей", ст. 177 СК України, ст. ст. 10,11,60, 88, 212-215, 224 ЦПК, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної іпотечної установи, ОСОБА_3, 3-тя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору іпотеки недійсним, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун