АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2/638/1576/16 Головуючий 1-ї інстанції Шишкін О.В. Провадження № 22-ц/790/5171/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори про право власності
та інші речові права
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Костенко Т.М., Міненкової Н.О.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, треті особи: гаражний кооператив «Ювілейний», Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: гаражний кооператив «Ювілейний», Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_4, який помер 04 грудня 2009 року.

За життя ОСОБА_4 був членом гаражного кооперативу «Ювілейний», що розташований за адресою: м. Харків, проспект Леніна, 75, (далі ГК «Ювілейний»), правомірним користувачем гаражного боксу № 479, літ. «Л-2» (далі гаражний бокс), який побудував за власні кошти, та повністю сплатив пайовий внесок. Проте померлим право власності на гаражний бокс в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано не було.

Позивач прийняв спадщину та у шестимісячний строк подав до Десятої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

На підставі рішення девятнадцятої сесії Харківської міської ради пятого скликання від 27 лютого 2008 року № 35/08 між ГК «Ювілейний» та Харківською міською радою 31 грудня 2008 року укладено договір оренди землі для обслуговування будівель, споруд.

24 листопада 2015 року позивач звернувся до ГК «Ювілейний» з заявою про вступ до його членів. У задоволенні даної заяви було відмовлено на підставі норм статуту ГК «Ювілейний», відповідно до яких членом кооперативу можуть бути лише ті особи, які у встановленому законом порядку оформили право власності на належний їм індивідуальний гаражний бокс.

Зважаючи на те, що померлим за життя не було зареєстровано право власності на гаражний бокс, позивач позбавлений можливості оформити право власності на нього у нотаріальному порядку.

04 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Десятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Десятою Харківською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в актовому записі про смерть та заповіті прізвище померлого не співпадає.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2011 року визнано за ОСОБА_1 право бути прийнятим у члени ГК «Ювілейний» після померлого ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом на гаражний бокс.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року, що набрало законної сили, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2011 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГК «Ювілейний» про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням остаточних уточнень, позивач просив суд визнати за ним право власності на гаражний бокс № 479, літ. «Л-2», в ГК «Ювілейний», що розташований за адресою: м. Харків, проспект Науки (Леніна), 75, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Справа розглянута за відсутністю представника Харківської міської ради.

05 квітня 2016 року представником 3-ї особи ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що початком перебігу строку позовної давності є момент, коли позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним - 25 травня 2010 року, зважаючи на що, строк позовної давності сплив 25 травня 2013 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на гаражний бокс № 479, літ. «Л-2», загальною площею 16,8 кв.м., в ГК «Ювілейний», що розташований за адресою: м. Харків, проспект Науки (Леніна), 75, в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що суд першої інстанції, встановивши, що після смерті ОСОБА_5 до актового запису про смерть внесено зміни, а саме ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_4, відкрилась спадщина, з заявами про прийняття якої звернулися ОСОБА_1 спадкоємець за заповітом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спадкоємці за законом, дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, з яких вбачається, що спірний гаражний бокс належав померлому на праві власності. Висновки суду щодо фактичного користування позивачем цим гаражним боксом та сплату внесків ґрунтуються на припущеннях. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що за наявності заповіту підстави для спадкування за законом відсутні. Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що Харківська міська рада є неналежним відповідачем по справі, оскільки відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. Також судом необґрунтовано відмовлено у застосуванні строків позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримував.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представник Харківської міської ради та Десятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а..с. 139, 140, 145).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, представника 3-ї особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Харківської міської ради, треті особи: гаражний кооператив «Ювілейний», Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 за життя був членом гаражного кооперативу «Ювілейний», що розташований за адресою: м.Харків, пр. Науки (Леніна), 75 та правомірним користувачем гаражного боксу № 479, літ «Л -2», який побудував за власні кошти.

Оскільки право власності на гаражний бокс в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 не було зареєстровано в установленому законом порядку, то після його смерті, яка настала 04 грудня 2009 року, спадкодавці не мають можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_3 фактично користується зазначеним гаражним боксом, то є правові підстави для визнання права власності на цей гаражний бокс за ним.

Колегія суддів вважає, що погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна, так як судом при ухваленні рішення порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції зазначені вимоги процесуального закону виконані не були.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 04 грудня 2009 року помер ОСОБА_5Н (а.с.5) (після внесення виправлень у спадковий реєстр його прізвище зазначено ОСОБА_4Н.).

Згідно даних Десятої Харківської державної нотаріальної контори спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_1, який 10 березня 2010 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1 06 червня 2010 року (а.с. 40,41).

Крім того, набравшим законної сили рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року по справі № 2-7675/11 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Реал Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», департаменту державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, гаражного кооперативу «Ювілейний», ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк», третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування, встановлено, що з заявами про прийняття спадщині після смерті ОСОБА_4 також звернулися 07 квітня 2010 року та 06 травня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які є двоюрідними братами померлого (а.с. 13-14).

Також, відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 20 листопада 2013 року по справі № 2-4430/11 за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа Десята Харківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнані такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_3 та його представника, що спадщина після смерті ОСОБА_4 була прийнята тільки ним.

Листом завідуючого Десятої Харківської державної нотаріальної контори № 1308-0116 від 04 червня 2011 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5, оскільки 21 січня 2011 року внесено зміни в прізвище померлого на ОСОБА_4, ОСОБА_1 розяснено право звернення до суду (а.с.82).

Постановою нотаріуса Десятої Харківської державної нотаріальної контор № 2335/02-3Г від 26 липня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 04 грудня 2009 року двоюрідного брата ОСОБА_4, у звязку з наявністю заповіту ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1, який спадщину прийняв (а.с 41).

Зазначена постанова державного нотаріуса до цього часу не скасована, хоча нотаріусом було розяснено право ОСОБА_3 на оскарження постанови.

Таким чином, державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину особам, які звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, видано не було (а.с. 70). Процесуальні наслідки відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом спадкоємцям були розяснені (а.с. 42, 82).

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України не сприяв позивачу у визначенні кола належних відповідачів по справі та залученні їх до участі у справі в якості співвідповідачів, а саме - ОСОБА_1, ОСОБА_6

Посилання суду першої інстанції в рішенні на ті обставини, що відповідно до ч.1 ст. 1257 та ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України) заповіт ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1, є нікчемним, а також на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року по справі № 2-7675/11, яким було відмовлено ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування, не може бути визнано правовою підставою для виключення ОСОБА_1 із числа спадкодавців після смерті ОСОБА_4

Відповідно до розяснень, які містяться в п.2 ч.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це право, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст. 215 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, підстав нікчемності заповіту, передбачених даною нормою закону та розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України, не встановлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Десятої державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2011 року залишені без розгляду (а.с. 161-162).

Із вищезазначеного рішення апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року вбачається, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування було відмовлено у звязку з порушенням норм процесуального права та незалученням співвідповідачів по справі (а.с. 13-14, 15).

У звязку з чим, колегія суддів дійшла до висновку, що співвідповідачами по вимогам ОСОБА_3 про визнання права власності на гаражний бокс № 479 у порядку спадкування за законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Таким чином, суд першої інстанції вирішив питання про права та обовязки осіб, які не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів.

При розгляді в суді апеляційної інстанції також встановлено, що на даний час в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова є спори щодо іншого спадкового майна між спадкоємцями.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що судом не були надані належні та допустимі докази про те, що гаражний бокс № 479 літ. «Л -2» за адресою: м.Харків, пр. Науки (Леніна), 75 належав на праві власності ОСОБА_4, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки в матеріалах справи є докази про те, що ОСОБА_4 був членом гаражного кооперативу «Ювілейний» та власником гаражного боксу № 479 літ. «Л-2», розташованого за адресою: м.Харків, пр. Науки (Леніна), 75, який був збудований в 1972 році ОСОБА_4

Згідно з довідкою гаражного кооперативу «Ювілейний» № 2051 від 21 квітня 2016 року усі членські внески сплачені ОСОБА_4 в повному обсязі. Пайових внесків не було відповідно до діючого на час створення кооперативу законодавства. Пай (майно) члена кооперативу «Ювілейний» - це гаражний бокс (а.с. 90).

Документи щодо створення гаражного кооперативу «Ювілейний», його реєстрації, надання земельної ділянки в установленому законом порядку, суду були надані (а.с. 90-94).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час відкриття спадщини, член житлового, житлово будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Проте, колегія суддів зазначає, що відмова ОСОБА_3 в позові про визнання права власності в порядку спадкування за законом, не перешкоджає його зверненню до суду з аналогічним позовом з зазначенням всіх належних відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року- скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Харківської міської ради, треті особи: гаражний кооператив «Ювілейний», Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.О. Міненкова

ОСОБА_8