Справа № 640/1476/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, відібрання та повернення її, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем, відібрати дитину ОСОБА_3 від відповідача та повернути її позивачу, та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилався на наступне. З 07.08.2010 року по 25.03.2015 року позивач перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу разом з відповідачем залишилась проживати в квартирі, яка належить позивачу. До теперішнього часу позивач з відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання доньки. Зараз дитина мешкає разом з відповідачем у невідомих умовах проживання, а також з особами, які можуть нанести шкоду здоров'ю та психологічному розвиткові дитини. Відповідач, обманним шляхом, скориставшись довірою позивача, отримала від останнього згоду на вивіз дитини до РФ у період з 25.11.2015 року по 30.01.2016 року, але відповідач вирішила вивезти дитину до РФ назавжди без згоди позивача. 16.12.2015 року позивач, приїхавши до власної квартири за адресою: АДРЕСА_1, де проживала відповідач разом з дитиною, позивач виявив відсутність у квартирі дитини та цінних речей, які були набуті під час проживання у шлюбі, а також помітив деформацію замка вхідних дверей до квартири. За фактом викладення дитини та крадіжки майна, позивач звернувся до Київського відділу ГУ НП в Харківській області. Заява за фактом крадіжки була внесена до ЄРДР, де позивач є потерпілим. За фактом повернення дитини проводиться перевірка. Позивач вважає дії відповідача незаконними та протиправними, оскільки він не згоден із тим, щоб дитина проживала разом з відповідачем. Позивач вважає, що в інтересах дитини буде доцільним проживання дитини разом з позивачем, оскільки він має постійну роботу, стабільний дохід, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, в той час як відповідач не має власного житла, достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення дитини, психічний та емоційний стан відповідачки не стабільний, постійно створює з оточуючими сварки. Позивач проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, та є окрема кімната для дитини. Таким чином, проживання дитини разом з позивачем відповідає її інтересам, а перебування її разом з відповідачем негативно впливає на її виховання та здоров'я, оскільки відповідачка не може дати дитині належного виховання та матеріального забезпечення. Окрім цього, дитина є громадянкою України, тому як батько дитини, позивач наполягає, щоб дитина виховувалась на Батьківщині. В зв'язку з перенесеними обставинами позивачеві також заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000грн., оскільки позивач втратив спокій, пережив нервове потрясіння, втратив ділову активність.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність та відсутність свого представника, позов підтримав, просив задовольнити, та просив ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач до судового засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Від представника третьої особи Служби у справах дітей Київського району Управління служб по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, та просить прийняти рішення з урахуванням письмового висновку.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2015року. (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Судом встановлено, що позивач, відповідач та їх дитина зареєстровані та мешкали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу. (а.с. 26, 30). Позивач здійснює підприємницьку діяльність та є ФОП, має постійну роботу, постійний дохід, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно. (а.с. 10-25).

24.12.2015 року позивач звернувся до Київського відділу ГУ НП в Харківській області з заявою про викрадення дитини та крадіжку майна. В частині крадіжки майна заява була внесена ЄРДР. (а.с. 27-29).

Позивач надавав згоду відповідачу на вивезення їхньої дитини до РФ з 25.11.2015 року по 30.01.2016 року. (а.с. 32).

Суд, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, виходить із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, та повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з висновком Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 28.03.2016 року №182, встановлено, що позивачем створено належні умови для повноцінного розвитку дитини - за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, тому за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 50-51).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2ст. 161 СК України).

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Як встановлено судом, позивач, відповідач та їхня малолітня донька зареєстровані та мешкали у квартирі позивача. За цією адресою відповідач самовільно, без згоди позивача, забрала доньку до РФ.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи рівень матеріального забезпечення позивача, вік дитини, висновок Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 28.03.2016 року, суд в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, а тому позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, відібрання її та повернення позивачу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 162 СК України, особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. є надмірним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок зникнення дитини, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, але інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті ,тощо) не надано. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 гривень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 1929 грн. 20 коп.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215, 224, 367 ЦПК України, ст.ст. 141, 157, 160, 161, 162 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, відібрання та повернення її - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з її батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відібрати у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та повернути її батькові ОСОБА_1.

Допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини і повернення її ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1, моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1, судовий сбір в розмірі 1929 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -