Справа № 487/6084/15-ц
Провадження № 2/487/145/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Андрощука В.В., при секретарі судового засідання Пономарьової Д.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2І, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення місця проживання їх малолітньої доньки, разом з ним, за адресою м. Миколаїв, вулиця Маяковського 52.

Позивач вказував, що 25.06.2004 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення сімейних стосунків, донька проживала з відповідачкою. В квітні 2015 року донька приїхала до нього в гості та не захотіла повертатися до матері. На теперішній час донька проживає разом з ним. До теперішнього часу з відповідачкою не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини.

Посилаючись на небажання доньки проживати з матірю, на те, що проживання з ним, де дитині створено належні умови для виховання та розвитку буде найбільш повно відповідати її інтересам, на те що відповідачка не взмозі забезпечити належні умови для проживання та виховання доньки, ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 та його представник підтримали заявлені вимоги та наполягали на їх задоволенні.

ОСОБА_6 та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні та визначити місце проживання ОСОБА_7 з матірю.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 25.06.2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.06.2015 року. На теперішній час сторони проживають окремо.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з квітня 2015 року проживає з батьком за адресою - м. Миколаїв, вулиця Маяковського 52.

Житловий будинок №52 по вулиці Маяковського в м. Миколаєві належить на праві власності позивачу на підставі договору купівлі продажу від 05.11.2013 року.

Позивач ОСОБА_1 працює та має стабільний дохід, характеризується позитивно, алкоголем і наркотичними засобами не зловживає, на обліках в нарко та психдиспансері не перебуває.

За місцем проживання ОСОБА_7, за адресою - м. Миколаїв, вулиця Маяковського 52 дитині створено належні умови, що підтверджується наданою суду копією акта обстеження умов проживання, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 28.05.2015 року.

Допитана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_7 висловила бажання залишитися проживати разом з батьком.

Відповідно до соціально психологічного висновку від 13.07.2015 року за №1382 ОСОБА_7 на даний час як свою сімю сприймає себе, батька, співмешканку батька ОСОБА_8, доньку співмешканки батька ОСОБА_9. Щодо стосунків з матірю, то на даний момент вони є конфліктними та ворожими. Вони зумовлені почуттям образи на те, що мама приділяє недостатньо уваги потребам ОСОБА_7 та створенню дитині емоційно комфортних умов «Батьки і раніше сварилися, а коли розлучилися, то мама часто лишала мене вдома саму, або відводила до родичів. Мені було страшно бути самою вдома. Мама купувала мені подарунки, а одежу рідко». Стосунки з батьком зараз є більш довірливими, емоційно комфортними. Ксенія чітко виділяє свою приналежність до батька у його новій родині. Наголошує на тому, що в домі тата почувається більш захищеною. Ксенія відчуває з його боку вседозволеність у задоволені своїх потреб «Тато купує мені усе, що я хочу. Вдома у нього мені не страшно, а у нашій з мамою квартирі так, бо там пяний сусід стукає і лякає мене. Тато мене захищає». Дитина відчуває емоційний дискомфорт, спостерігаючи конфліктні відносини батьків.

Відповідачка ОСОБА_6 проживає в квартирі №6 будинку №6-А по вулиці правди в м. Миколаєві., яка належить на праві спільної часткової власності батьку відповідачки - ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідачка працює продавцем консультантом в у ФОП ОСОБА_12 та має стабільний дохід, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками.

ОСОБА_6 характеризується позитивно, наркотичними засобами та алкоголем не зловживає, на обліках в нарко та психдиспансері не перебуває. Відповідно довідки дошкільного навчального закладу №7 від 13.05.2015 року за №32/16-06 брала активну участь у вихованні дитини доньки ОСОБА_7, була членом батьківського комітету.

За місцем проживання відповідачки дитині створено належні умови, що підтверджується наданим суду актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської радим від 18.05.2015 року.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04.11.2015 року за №2341/02-01-01-22/22/14/15, орган опіки та піклування, виконком Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_6.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст.160 СК, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена із своєю матір'ю.

Як роз'яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме із дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто та має бути вислуханою, зокрема при вирішенні між батьками спору щодо місця її проживання.

Відповідно до ч.3 ст.171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Покази малолітньої ОСОБА_7 щодо бажання на даний час проживати разом з батьком, суд, зважаючи на її вік та встановлені обставини, оцінює критично.

Враховуючи викладене, зокрема данні щодо особи відповідачки, наявність в неї матеріально побутових умов для забезпечення потреб малолітньої дитини, висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання малолітньої дитини з матірю, суд приходить до переконання про відсутність виключних обставин для розлучення дитини з матірю та визначення в судовому порядку місця проживання дитини з батьком, а тому відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні його позову.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо доньки ОСОБА_7, яка фактично проживає з батьком, без визначення в судовому порядку місця проживання останньої, суд виходить і з того, що відповідачка ОСОБА_6 не заявляла позовних про визначення місця проживання дитини з нею, а ті вимоги які було нею заявлено, залишено без розгляду на підставі її заяви.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209-212,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва, про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

Головуючий: В.В. Андрощук