Ухвала

іменем України

22 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 липня 2014 року перебував на посаді начальника управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України». У період з 16 січня до 24 квітня 2015 року він перебував на лікуванні.

Після закінчення періоду непрацездатності, а саме: 27 квітня 2015 року, він вийшов на роботу, що підтверджується його підписом в журналі місцевих відряджень.

З 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв. він перебував на робочому місці і виконував свою роботу, проте стан його здоров'я погіршився і о 18 год. 30 хв. він був госпіталізований до хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 5, де перебував на стаціонарному лікуванні з 27 квітня до 16 липня 2015 року.

Наказом від 22 травня 2015 року його було звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Посилався на те, що період його непрацездатності переривався у зв'язку із виходом на роботу 27 квітня 2015 року, отже, звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення були порушені його нормальні життєві зв'язки, що завдало йому моральної шкоди.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив скасувати наказ ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року про його звільнення із займаної посади, поновити його на посаді начальника управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39 452 грн 76 коп. та 10 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України».

Стягнуто із ПАТ НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_4 39 452 грн 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, всього: 40 452 грн 76 коп.

У поданій касаційній скарзі ПАТ НАК «Нафтогаз України» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним 27 квітня 2015 року службових обов'язків та здійснення ним обсягу роботи, передбаченого посадовою інструкцією, відтак у період з 16 січня до 22 травня 2015 року не приступав до виконання своїх службових обов'язків внаслідок тимчасової непрацездатності, отже, перебіг чотиримісячного строку тимчасової непрацездатності, що слугував підставою для звільнення, не переривався.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, посилався на те, що матеріали справи не містять доказів того, що з'явлення на роботі працівників ПАТ НАК «Нафтогаз України» зараховується як робочій час тільки після отримання від безпосереднього керівництва виробничих завдань та доручень, з необхідністю підтвердження їх виконання. Неотримання ОСОБА_4 від керівництва виробничих завдань в день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності не може бути доказом невиконання ним своїх службових обов'язків та підставою для того, щоб не зараховувати ОСОБА_4 27 квітня 2015 року як робочий день.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачем, що ОСОБА_4 був присутній на роботі 27 квітня 2015 року з 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв.

Апеляційний суд також задовольнив позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 39 452 грн 76 коп. та частково задовольнив позов щодо відшкодування моральної шкоди - в розмірі 1 тис. грн.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ НАК «Нафтогаз України» не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова