АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину удаваним та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання правочину удаваним та зобов'язання вчинити дії

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що 21.03.2008 р. між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-001/034/2008, відповідно до якого Банк зобов'язався надати їй споживчий кредит для придбання нерухомого майна на суму 611 939,82 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту - 21.03.2033 р. В подальшому між сторонами були укладені додаткові договори до кредитного договору, однак умови щодо порядку надання кредиту та валюти кредитування не змінювалися.

Вказувала на те, що кредитний договір в іноземній валюті був укладений за наполяганням працівників банку, які переконали її в тому що кредит в іноземній валюті є вигідним як для неї так і для банка, що формально кредитний договір буде укладено з використанням іноземної валюти (в доларах США), а фактично видача кредитних коштів буде здійснюватися через касу банка у гривнях. Повернення кредитних коштів та процентів також буде здійснюватися у гривнях, а в платіжних документах відображатиметься еквівалент гривні до долара США.

Відповідно до умов кредитного договору банк з метою отримання, обслуговування та погашення кредиту повинен був відкрити їй поточний рахунок в іноземній валюті, перерахувати на цей рахунок суму кредиту, а після надходження до банку її розпорядження (заяви на видачу готівки) видати їй кредитні кошти. Однак кредитні кошти були надані не з її поточного (валютного) рахунку, а з каси банку в гривнях.

Справа №752/14110/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9571/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Договір банківського рахунку між нею та ПАТ «ОТП Банк» був укладений лише 23.03.2009 р., тобто значно пізніше після укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів. Відкритий на підставі цього договору поточний рахунок НОМЕР_1 не містить коду іноземної валюти (долари США) - 840.

На виконання зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів нею, як засіб платежу використовувалася національна валюта - гривня, що підтверджується відповідними квитанціями.

Зазначене на її думку свідчить про те, що кредитний договір в іноземній валюті між нею та ПАТ «ОТП Банк був укладений з метою прикрити цією угодою фактично укладений між сторонами кредитний договір у гривні, а відтак відсутні будь-які правові підстави для стягнення з неї на користь банку будь-яких сум в доларах США, а при визначенні суми заборгованості за кредитним договором необхідно виходити з фактично наданого їй кредиту в гривні без урахування зміни курсу долара США по відношенню до національної валюти.

З урахуванням наведеного просила визнати кредитний договір № ML-001/034/2008 від 21.03.2008 р., укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк», удаваним правочином; визнати кредитний договір № ML-001/034/2008 від 21.03.2008 р. таким, що укладений в національній грошовій одиниці України - гривні; зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» зарахувати в рахунок погашення кредиту кошти, фактично сплачені за весь період користування кредитом, з розрахунку офіційного обмінного курсу гривні до долара США, який діяв на момент укладення кредитного договору (5,05 грн. за 1 долар США); зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» здійснити перерахунок щомісячних платежів, виражених у графіку платежів в доларах США в гривні, виходячи із розрахунку обмінного курсу гривні до долара США (5,05 грн. за 1 долар США), який діяв на момент укладення кредитного договору № ML-001/034/2008 від 21.03.2008 р., укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позивачки у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції надав правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами до та на момент підписання договору, в той час, як визначальними для визнання кредитного договору удаваним правочином є правовідносини сторін, що виникли після його укладення, зокрема суд не зЧясував наслідки, які настають після його укладення, та не встановив, що між сторонами виникли права та обов'язки, але не ті, що передбачені його змістом.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що копія банківської виписки є належним доказом виконання банком свого обов'язку за кредитним договором по видачі кредиту в доларах США, оскільки банківська виписка не є первинним банківським документом, і за формою та змістом не відповідає вимогам, що ставляться до банківських документів.

Крім того суд не звернув увагу про відсутність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про видачу готівки у доларах США з її поточного рахунку, як це передбачено умовами кредитного договору та, що на виконання зобов'язань за кредитним договором позивачка, як засіб платежу використовувала національну валюту - гривню, а відкритий їй поточний рахунок НОМЕР_1 не містить коду іноземної валюти (долари США) - 840, і як валютний не обліковувався.

В судове засідання ОСОБА_1, її представник та представник ПАТ «ОТП Банк» не зЧявилися, про час та місце розгляду справи зазначені особи були повідомлена належно, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів, які б свідчили про удаваність укладеного між сторонами правочину.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 21.03.2008 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір № ML-001/034/2008, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику споживчий кредит для придбання нерухомого майна на суму 611 939,82 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 21.03.2033 р., а позивач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

09.02.2009 р., 12.08.2009 р., 21.07.2010 р., 18.04.2011 р. між сторонами були укладені додаткові договори до кредитного договору, відповідно до яких сторони змінювали графік погашення заборгованості та розмір процентної ставки, що нараховувався позичальнику за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 1.7. кредитного договору Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ками позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування поточного рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці/ках позичальника, зменшених на утриману комісію Банку у відповідності до тарифів та умов цього договору.

21.03.2008 р. ОСОБА_1 подала до Банку кредитну заявку, відповідно до якої просила видати їй кредит в розмірі 611 939,82 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок НОМЕР_2.

Банк виконав зазначені зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується випискою по цьому рахунку.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що між нею таПАТ «ОТП Банк 21.03.2008 р. укладено не кредитний договір № ML-001/034/2008у доларах США (удаваний), який вона підписала, а кредитний договір в національній валюті - гривні.

Тобто фактично позивачка зазначала, що і удаваним і прихованим є один і той же правочин, - кредитний договір, предмет, а також права та обов'язки сторін якого визначені ст. 1054 ЦК України, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що між позивачем та відповідачем за кредитним договором виникли права та обов'язки, не ті, що передбачені його змістом є безпідставними.

Перед укладанням кредитного договору позивачка була ознайомлена з усіма його умовами, зокрема з валютою кредитування, процентною ставкою, що була погоджена сторонами саме з урахуванням валюти кредиту (в доларах США), і з урахуванням якої позивачка повертала кредитні кошти та сплачувала проценти за їх користування у національній валюті гривні за офіційним курсом до іноземної валюти (долара США) на день платежу.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до розЧяснень викладених в п. 25Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Удаваний правочин укладається з метою приховання іншого правочину, який сторони дійсно вчинили, і здійснюється свідомо та умисно, з певною корисливою метою всіма сторонами або однієї із них.

ОСОБА_1 не довела чому вона та/або відповідач свідомо, та з якою метою (з яких корисливих мотивів) документально оформили правочин з використанням іноземної валюти, а насправді мали на меті використання національної валюти. Її твердження про те, що відповідач оформив такий правочин з метою ухилення від сплати податків ґрунтується лише на припущеннях, а посилання на те, що оспорюваний договір нею був укладений за наполяганням працівників банку непереконливі.

Недотримання банком певних нормативно-правових актів, якими регулюється порядок надання кредитних коштів, само по собі не є підставою для визнання оспорюваного договору удаваним та застосування відповідних наслідків укладення такого договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів щодо виконання відповідачем свого обов'язку по видачі кредиту у спосіб та у порядку, що передбачені умовами кредитного договору, а копія банківської виписки є неналежним доказом виконання банком свого обов'язку за кредитним договором по видачі кредиту в доларах США, оскільки вона не є касовим документом і не відповідає ознакам первинних документів є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Листом від 06.09.2011 р. за № 11-219/3984-10558 Національний банк України роз'яснив, що чинним законодавством України не передбачено обов'язок клієнта банку при укладенні ним кредитного договору укладати договір про відкриття поточного рахунку.

Надана ПАТ «ОТП Банк»банківська виписка по рахунку є підтвердженням того, що Банк надав кредитні кошти ОСОБА_1у розмірах та на умовах, встановлених договором.

Відповідно дост. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанціїдійшов правильного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами був укладений удаваний правочин, та дійшовправильного висновку про відмову в задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому вона не підлягає задоволенню.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: