Справа № 450/822/15-ц Провадження № 2/450/145/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Курпіта П.І.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, визнання правочину недійсним,-

встановив:

07.04. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, визнання правочину недійсним. У позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із лютого 2013 р. по жовтень 2014 р.; визнати земельну ділянку площею 0,0512 га для ведення садівництва, що розташована в с. Ковирі в садовому товаристві «Джерело» на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (кадастровий номер НОМЕР_2) об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_3; здійснити поділ земельної ділянки площею 0,0512 га для ведення садівництва, що розташована в с. Ковирі в садовому товаристві «Джерело» на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (кадастровий номер НОМЕР_2) шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1 / 2 частину цієї земельної ділянки та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1 / 2 цієї земельної ділянки; визнати автомобіль марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 таким, що був набутий ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність; визнати договір, яким автомобіль марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 було відчужено на користь ОСОБА_5 недійсним та застосувати реституцію; встановити розмір частки ОСОБА_1 у автомобілі марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,- 2 / 3 частини, що у грошовому еквіваленті становить 22 666, 66 грн.; стягнути з ОСОБА_1 11 333, 33 грн., що становить вартість 1 / 3 частики автомобіля марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1; припинити право власності ОСОБА_3 на 1 / 3 частку у автомобілі марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1; судові витрати покласти на відповідача.

Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

із березня 2012 року до грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах. За час шлюбних відносин сторони набули у власність спірне майно автомобіль та земельну ділянку. На теперішній час відповідача ОСОБА_3 відчужив спірний автомобіль та не визнає право позивача на частину спірного майна.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, позов просили задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги не визнав, оскільки такі не обґрунтовані, його довіритель зустрічався із позивачем, проте не проживав однією сім'єю. У задоволенні позову просить суд відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, проте у процесі судового розгляду справи заявлені позивачем позовні вимоги не визнавав.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що прошиває в АДРЕСА_4. ОСОБА_6 є співробітницею позивача ОСОБА_1, останні перебувають у дружніх відносинах, знайома з 2011 року. Свідок вказує, що з березня 2012 року по жовтень 2014 року позивач та відповідач ОСОБА_3 вели спільне господарство, проживали однією сім'єю, перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач ОСОБА_3 за зазначений період двічі був за межами України на «заробітках», проте грошей не привозив. Щодо придбання спірного автомобіля, то свідок зазначає, що у відповідача ОСОБА_3 був автомобіль, сторони його продали доклали кошти та придбали новий, позивач займалася оформленнями автомобіля. Свідок не часто бувала в гостях у позивача, приблизно один раз в місяць.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що проживає АДРЕСА_3. Вікна квартири позивача виходять у двір свідка. Свідок часто бачила, як приїжджав відповідач ОСОБА_3 до позивача, відповідач робив ремонт. Свідок ОСОБА_7 жодного разу не була у квартирі за місцем проживання позивача, із останньою свідок бачилася на вулиці.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що проживає в АДРЕСА_2. Свідок ОСОБА_8 знайомий з відповідачем ОСОБА_3 з 2010 року, вони є сусідами. Свідок приблизно два рази в тиждень бачиться з відповідачем ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1. Разом дивляться футбол, випивають. Свідку відомо, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає за зазначеною вище адресою із мамою та братом постійно.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що проживає в АДРЕСА_5. Свідок ОСОБА_9 на теперішній час є «цивільною» дружиною відповідача ОСОБА_3, до 24.01. 2013 року свідок перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу вони надалі підтримують сімейні стосунки. Відповідач ОСОБА_3 переважно проживає у м Львів, оскільки йому так підходить у зв'язку із роботою, проте двічі чи тричі ночує в свідка. Відповідач ОСОБА_3 піклується про дітей, якій проживають разом із свідком ОСОБА_9 Також, свідку відомо, що спірний автомобіль був придбаний внаслідок продажі старого автомобіля ОСОБА_3, останнім ще докладалися гроші, які були зароблені в Росії

Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

правильність застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах роз'яснює Постанова Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Верховний Суд зазначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно - будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п.23 Постанови). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності, як зазначає Верховний Суд України, майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню (п. 24 Постанови).

Верховним Судом України висловлено правову позицію, яка є обов'язковою для застосування судами, у справі № 6-97цс11, що за положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

А тому, як зазначає Верховний Суд України, висновок судів про те, що чоловік та жінка знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, хоча разом не проживали з поважних причин, і на ці правовідносини розповсюджується дія ст. 74 СК України, є помилковим навіть за наявності спільної часткової власності, листування, відвідин одне одного тощо.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в Постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135ц13 - полягає у тому, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах, як зазначає Верховний Суд України, без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», (п. 27) виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59) ЦПК в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

З дотриманням цих норм судом проведена оцінка доказів, зокрема свідчень свідків. Так, жоден із свідків допитаних у судовому засіданні не надав чітких та послідовних пояснень з приводу встановлення факту проживання однією сім'єю. Із пояснення свідків отриманих внаслідок допиту останніх слідує, що свідки, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бачили, що відповідач ОСОБА_3 зустрічався із позивачем ОСОБА_1 в період часу з 2013 року по 2014 рік включно (далі спірний період). Проте, поясненнями свідків не стверджується той факт, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спірний період спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно довідки № 1162 від 25.05. 2015 року, видана ЛКП «Під Зуброю» видно, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 зареєстровані АДРЕСА_1. Актом від 18.05. 2015 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 із січня 2012 року по АДРЕСА_1, м. Львів. Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в частині проживання відповідача ОСОБА_3 разом із позивачем за адресою: м. Львів, АДРЕСА_6, суперечать вказаним письмовим доказам. Пояснення свідка ОСОБА_9 суперечать поясненням позивача, проте у суду немає підстав ненадавати віри поясненням ОСОБА_9, оскільки остання матеріально не заінтересована у вирішення справи, що у свою чергу не можна сказати про позивача. Тому суд, не надає віри поясненням позивача по факту проживання разом із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у спірний період.

Пояснення свідка ОСОБА_8 не дають підстави однозначно охарактеризувати відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, проте такі однозначно відповідають зазначеним вище письмовим доказам на підтвердження місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1, м. Львів, яким суперечить Акт ЖКБ - 198 від 21.09. 2015 року, проте враховуючи численність доказів на підтвердження, того що в спірний період ОСОБА_3 проживав АДРЕСА_1, суд не критично оцінює відомості викладені в Акті ЖКБ - 198 від 21.09. 2015 року.

Суд вважає не обґрунтованим покликання позивача на Кредитний договір № ДЗ - 95.9 від 18.09. 2013 року із наступними змінами, як на підстави що стверджують придбання спірного автомобіля сім'єю позивача та відповідача. Такий висновок суду слідує із того, що відповідач ОСОБА_3 виступив майновим поручителем за кредитним договором, проте законом не встановлено обов'язок перебування між боржником та поручителем у сімейних відносинах. В свою чергу факт проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім'єю у спірний період також не підтверджує Податкова декларація платника ЄП ФОП на ім'я ОСОБА_1 за 2013 рік.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги заявлені позивачем не обґрунтованими, а спірне майно власністю відповідачів, а саме: земельна ділянка площею 0,0512 га для ведення садівництва, що розташована в с. Ковирі в садовому товаристві «Джерело» на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (кадастровий номер НОМЕР_2) - власність ОСОБА_10; автомобіля марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,- власність ОСОБА_5.

Всупереч вимоги процесуального закону, позивачем не представлено суду доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст. 3, ч. 1 ст. 60, ч. 4 ст. 65, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про:

встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із лютого 2013 р. по жовтень 2014 р.;

визнання земельної ділянки площею 0,0512 га для ведення садівництва, що розташована в с. Ковирі в садовому товаристві «Джерело» на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (кадастровий номер НОМЕР_2) об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_3;

здійснення поділу земельної ділянки площею 0,0512 га для ведення садівництва, що розташована в с. Ковирі в садовому товаристві «Джерело» на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (кадастровий номер НОМЕР_2) шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1 / 2 частину цієї земельної ділянки та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1 / 2 цієї земельної ділянки;

визнання автомобіля марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 таким, що був набутий ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність;

визнання договору, яким автомобіль марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 було відчужено на користь ОСОБА_5 недійсним та застосування реституції;

встановлення розміру частки ОСОБА_1 у автомобілі марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,- 2 / 3 частини, що у грошовому еквіваленті становить 22 666, 66 грн.;

стягнення з ОСОБА_1 11 333, 33 грн., що становить вартість 1 / 3 частики автомобіля марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1;

припинення права власності ОСОБА_3 на 1 / 3 частку у автомобілі марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1;

визнання за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Ford модель Escord, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама): НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1;

стягнення судових витрат,-

відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяЄ. О. Данилів