Справа №
№ 2/302/171/16
Номер рядка звіту 52
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

05.08.2016 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Цімбота В.І.,

при секретарі Куруц В.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської райдержадміністрації про стягнення 1 000 000 (одного мільйона) грн. морального відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

14.11.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, який мотивує тим, що з 17.02.2005 р. до часу звільнення, тобто до 02.12.2011 р. він був головним лікарем Міжгірської райлікарні.

Не дивлячись на рішення судів, ОСОБА_1 до цього часу не поновлений на посаді головного лікаря, тобто керівника Міжгірської райлікарні. Судові спори та переслідування його і його сімї привели до хвороби ОСОБА_1, до необхідності звільнення з роботи його дочки та зятя.

Тому просить стягнути з Міжгірської РДА в його користь 1 млн. грошової компенсації за переслідування та моральні страждання.

ОСОБА_1 вимоги позову підтримав, просить такі задоволити.

Представник РДА до суду не явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши докази у справі, перевіривши їх оцінку, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.02.2016 р. рішення суду першої інстанції та апеляційного суду по цьому позову скасовані і справу повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційний суд визнав, що судами при розгляді даного позову не встановлено предмет спору, не наведено мотивування доказів сторін.

При постановленні рішення суд виходить з вимог ст.60 ЦПК України, за якою обовязок доказування і подання доказів покладається на сторін спору.

Відповідач до суду не явився, що судом оцінюється як ставлення відповідача до розгляду даної справи.

За ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено і не оспорюється, що ОСОБА_1 до грудня 2011 р. був головним лікарем Міжгірської райлікарні з адміністративними повноваженнями, а 02.12.2011 р. був звільнений з роботи і тільки 05.06.2014 р. був поновлений на посаді головного лікаря, але уже без функцій, які раніше мав як головний лікар. За період з 2011 р. по 2014 роки ОСОБА_1 неодноразово звертався в суди по питанню виплати йому компенсації у заробітку у звязку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Суд вважає, що за період з 2011 року по 2014 рік відповідач мав реальну можливість виконати судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, але цього не виконав, на думку суду, навмисне, що можна вважати певним переслідуванням особи.

Фактом цього є також те, що статут райлікарні було змінено і введено посаду директора лікарні, на яку призначено іншу особу, тобто права ОСОБА_1 були проігноровані відповідачем.

Суд вважає, що мало місце порушення ст.ст.7, 8 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р. про поновлення особи у правах на підставі судового рішення.

Не було спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що тривалий період його боротьби із РДА в питаннях поновлення на посаді привело до погіршення стану його здоровя та неможливості членів сімї продовжувати роботу по спеціальності в Міжгірській райлікарні.

Наведене не спростовано відповідачем і бездіяльність голів Міжгірської РДА в кінцевому результаті привела до цих наслідків.

За ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав, які полягають у душевних стражданнях, якої фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є заслуженим лікарем України, з досвідом роботи і таким, що тривалий час займав адмінпосаду - головного лікаря Міжгірської райлікарні, рішеннями судів поновлявся на роботі, то, суд вважає, є підстави для стягнення з Міжгірської РДА в його користь на цих підставах морального відшкодування.

Виходячи з розміру вимог, з розміру розумності, враховуючи, що ОСОБА_1 частково отримував грошову компенсацію за моральну шкоду непоновленням на роботі, суд вважає, що розмір компенсації слід визначити у 100 000 грн.

Тому, керуючись ст.ст.208, 215 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міжгірської РДА задоволити частково.

Стягнути з Міжгірської райдержадміністрації у користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) грн. морального відшкодування та в користь держави 1000 (одну тисячу) грн. судового збору.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Закарпатської області в порядку і строки, встановлені ст.ст.294, 296 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_2