Справа № 135/471/16-ц
Провадження № 2/135/60/16
РІШЕННЯ

іменем України

22.07.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Паладій В.П.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» подано в суд позовну заяву до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 15.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит. В свою чергу позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на сайті банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Умовами кредитного договору передбачено відповідальність за невиконання чи неналежне виконання позичальником свого обовязку за договором, а саме у виді штрафів, комісії та пені.

Однак, позичальник ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 забов`язання за вказаним договором не виконала. Станом на 31.12.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 34428,51 грн., яка складається із: 7317,05 грн. заборгованість по кредиту; 23032,55 заборгованість по процентам за користування кредитом; 1963,27 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1615,64 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Представник позивача в додаткових письмових поясненнях зазначив, що до 01.03.2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» діяла наступна формула нарахування відсотків на поточну заборгованість: N*M/365*Y=Z де (N - поточне тіло кредиту, M - відсоткова ставка, 365 кількість днів у році, Y - кількість днів, Z - сума нарахованих відсотків). Також за аналогічною формулою нараховують відсотки на прострочену заборгованість та навів приклади нарахування відсотків на поточну заборгованість та відсотків на прострочену заборгованість. З 01.03.2014 року було змінено формулу нарахування відсотків на поточну заборгованість: (N+A)*M/365(2 або 1)*Y=Z де (N поточне тіло кредиту, використане клієнтом до підвищення відсоткової ставки, A - нараховані відсотки ( в попередньому місяці), M відсоткова ставка, 365 - кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт відсоткової ставки, 1 застосовується у разі належного виконання зобовязань, 2 підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, Y кількість днів. Під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30,0 % на рік. Далі відсоткова ставка була змінена. З 01.09.2014 року відповідно до наказу банку №СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,80%, з 01.04.2015 року відсоткова ставка була підвищена до 43,20%, згідно наказу банку №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Підтримав письмово викладені додаткові пояснення, доповнивши, що прострочення за кредитом ОСОБА_3 виникло з 31.10.2013 року. Пеня передбачена п. 2.1.1.12.6 умов і правил надання банківських послуг, штраф п. 1.1.5.20, зміна тарифів банком п. 1.1.3.2.3. Змінена формула для розрахунку відсотків застосовується після 01.03.2014 року у звязку з прострочкою кредиту позичальником. З 01.03.2014 року застосовується також подвійний коефіцієнт у формулі для нарахування відсотків. Всі зміни тарифів були затверджені наказами банку. Тому просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково. Пояснила, що дійсно брала кредит та користувалась кредитним коштами. Визнає позов в частині стягнення заборгованості за: тілом кредиту в сумі 7317,05 грн.; штраф 500 грн. та процентну складову штрафу в сумі 1615,64 грн. Стягнення з неї пені та комісії не визнає, бо не розуміє як вона розрахована і де взялась. Не визнає позов в частині стягнення з неї 23032,55 грн. заборгованості за відсотками, оскільки за її підрахунками дана сума є занадто завищеною. Оскільки із логічних математичних розрахунків чітко зрозуміло, що при розмірі тіла кредиту 7317,05 грн. та прострочені менше 3 років (2013-2016) і при річній відсотковій ставці 30 %, не може бути нараховано відсотків в сумі 23035,55 грн. Про зміну умов і тарифів банку вона не повідомлялась. Також повідомила, що на даний час змінила прізвище на «Гордієнко».

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що 15.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 оформили шляхом підписання заяви від 15.06.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Зазначено, що умови та правила банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовязалась виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами. Позичальнику було видано кредитну картку «Універсальна».

Із наданого позивачем розрахунку видно, що позичальник ОСОБА_3 почала користуватись кредитною карткою з 19.04.2013 року.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна» вбачається, що на час підписання ОСОБА_3 анкети-заяви 15.06.2010 року діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць, тобто 30 % річних.

Вказані обставини визнаються сторонами, та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України ).

Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що до неустойки, як виду забезпечення виконання зобовязань, належать пеня та штраф.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 вказано, що банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картковому рахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо банк не отримав повідомлення від клієнта протягом 7 днів про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Згідно з п. 1.1.5.20 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових обовязків, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Аналогічне положення міститься в п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах визначених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше непередбачено договором.

Згідно п. 2.1.1.12.6.2 умов та правил банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню.

Судом встановлено, що банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику.

Відповідач ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 забовязання за вказаним договором не виконала порушила умови договору, внаслідок чого допустила заборгованість за кредитним договором.

При визначенні розміру заборгованості позивач посилається на наявний в матеріалах справи розрахунок, відповідно до якого зазначено, що станом на 31.12.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 34428,51 грн., яка складається із: 7317,05 грн. заборгованість по кредиту; 23032,55 заборгованість по процентам за користування кредитом; 1963,27 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1615,64 грн. штраф (процентна складова).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним.

Так, оскільки позивач визнає позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7317,05 грн.; а також 500 грн. штраф (фіксована частина); 1615,64 грн. штраф (процентна складова), суд виходячи з положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України вважає, що в даній частині позов підлягає задоволенню, так як вимоги по стягненню вказаних складових заборгованості відповідають закону та умовам кредитного договору.

Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені та комісій, розмір яких згідно розрахунку становить 1963,27 грн. Оскільки такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня був передбачений договором, а із розрахунку видно, що щомісяця за невиконання позичальником умов договору нараховувалась пеня.

При цьому суд враховує положення ст. 11 ЦПК України, відповідно до змісту якої закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом згідно ст. 169 ЦПК України було ухвалено забезпечити особисту участь представника позивача для дачі пояснень. Крім того, в судовому засіданні судом неодноразово розяснювались сторонам положення статей 10, 11 ЦПК України, розяснювались наслідки неподання суду доказів на підтвердження обставин, на які посилаються сторони. Зокрема вказані положення розяснювались представнику позивача в режимі відеоконференцзвязку.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на тому, що розрахунок заборгованості (а.с. 5-6) зроблено правильно. Зазначав, що банком було змінено формулу нарахування відсотків на поточну та прострочену заборгованість, яка застосовується з 01.03.2014 року, що підтверджується наданими суду наказами банку із відповідними таблицями. Про зміну тарифів, а саме розміру відсотків відповідач повідомлялась належним чином і мала сама знайомитись із всією інформацією і змінами, регулярно відвідувати сайт банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування відсотків за кредитним договором після 01.03.2014 року.

Так, судом встановлено, що порядок нарахування процентів за користування кредитом в різні періоди здійснюється по різному. Це видно, наприклад, з того, що за однаковим розміром заборгованості (сума поточної та простроченої заборгованості) в різні дати нараховуються різна сума процентів при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, на 30.04.2014 року: при сумі залишку поточної заборгованості за тілом кредиту (колонка 3 в розрахунку) 5756,25 грн. за 1 день нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості 10,09 грн., а на суму простроченого тіла кредиту 1560,8 грн. нараховано 5,51 грн. Тоді як станом на 30.07.2014 року за такими ж сумами поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту (5756,25 грн. та 1560,8 грн. відповідно) за 1 день нараховано вже більшу суму процентів 10,32 грн. та 6,55 грн. відповідно. При цьому відсоткова ставка є однаковою 30 % річних. В подальшому з розрахунку видно, що щомісяця за тою ж сумою тіла кредиту нараховуються все більші проценти. А під кінець розрахунку, наприклад 30.10.2015 року видно, що на більшу суму поточного боргу 5756,25 грн. за 1 день нараховано 10,44 грн. процентів, тоді як на меншу суму простроченого тіла 1560,8 грн. нараховано значно більшу суму процентів 47,56 грн. при цьому в розрахунку значиться однакова відсоткова ставка 43,2 % річних.

Представник позивача пояснював, що спочатку, тобто до 01.03.2014 року, для обрахування процентів за користування кредитними коштами застосовувалась формула: N*M/365*Y=Z де (N - поточне тіло кредиту, M - відсоткова ставка, 365 кількість днів у році, Y - кількість днів, Z - сума нарахованих відсотків). Також за аналогічною формулою нараховують відсотки на прострочену заборгованість та навів приклади нарахування відсотків на поточну заборгованість та відсотків на прострочену заборгованість. Вказана формула застосовувалась як до поточної, так і до простроченої заборгованості.

Судом встановлено, що дана формула відповідає умовам кредитного договору, за виключенням того, що згідно п. 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році. Що підтверджується і прикладами проведення розрахунку і повернення кредитних коштів, що додані до довідки про умови кредитування (а.с. 9).

Однак, враховуючи, що розрахунок виходячи із 365 днів у році фактично проведено на користь відповідача, тому суд виходячи із положень ст. 11 ЦПК України, вважає можливим застосування такої формули для розрахунку заборгованості.

Також представник позивача пояснив, що починаючи з 01.03.2014 року банком були внесені зміни до Умов і правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку відсотків, які затверджені наказом № СП-2013-6776448. Представником позивача суду надано вказаний наказ та табличні матеріали змін до тарифів.

Посилаючись на вказаний наказ представник позивача відмічає, що з 01.03.2014 року для розрахунку відсотків за кредитом застосовується нова формула: (N+A)*M/365(2 або 1)*Y=Z. Розрахунок процентів проводився окремо для поточної та простроченої заборгованості, оскільки змінні дані є різними.

Разом з тим, проаналізувавши наказ № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року (а.с. 135), в тому вигляді, в якому він наданий суду, судом встановлено, що у вказаному наказі вирішено таке:

1.Затвердити зміни тарифів по картам «Універсальна» і «Універсальна Голд» згідно «Було/Стало»;

2.Із доданої таблиці в форматі «Було/Стало» видно, що для Приватбанка в Україні в Росії з 01.11.2013 року, а в Грузії з 01.02.2014 року було вирішено змінити нарахування штрафів за прострочку чергових платежів.

Також із таблиці вбачається, що нарахування відсотків в Приватбанку Росії змінюється з нарахування відсотків по стандартному тарифу на нарахування відсотків в подвійному розмірі на всю суму заборгованості, в разі виникнення прострочення зобовязання.

Таким чином, судом встановлено, що із наказу № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року, в тому вигляді, в якому він наданий суду, чітко видно, що нарахування відсотків в подвійному розмірі в разі прострочення заборгованості застосовується виключно в ПриватБанку Росії.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що в ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, Україна було прийнято рішення про збільшення відсотків до розміру подвійної відсоткової ставки в разі прострочення заборгованості за кредитом.

Крім того, представником позивача не надано доказів, не зроблено посилання на нормативний документ, внутрішній нормативний документ банку, яким було б передбачено застосування нових формул з 01.03.2014 року для обрахування відсотків за кредитом як простроченим так і не простроченим (оскільки формули є різними). Ні позовна заява ні матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідач же заперечувала проти позову в цій частині, вказувала, що її взагалі не інформували про зміну тарифів та збільшення відсоткової ставки.

В наказі банку № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року, на який посилається представник позивача жодні формули обрахунку відсотків відсутні. А як встановлено судом, застосування подвійної відсоткової ставки застосовується лише для Приватбанку Росії.

Проведений позивачем розрахунок відсотків після 01.03.2014 року здійснено з використанням нових формул. Доказів правомірності та обґрунтування застосування яких суду не надано.

Відсутність належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за відсотками після 01.03.2014 року, унеможливлює об'єктивне та правильне вирішення даного спору, а тому суд відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Оскільки до застосування нової формули розрахунку відсотків, такий розрахунок проведено вірно, то суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитним коштами підлягають задоволенню в сумі 1064,84 грн., тобто в сумі, яка вказана накопичувальним підсумком в розрахунку до 01.03.2014 року (а.с. 5).

У разі здійснення належного розрахунку розміру заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» не позбавлено права на звернення до суду за захистом прав, які на їх думку, є порушеними.

При цьому суд не вважає за можливе самостійно провести розрахунок відсотків за кредитним договором після 01.03.2014 року, зважаючи на значний період та кількість математичних операцій для розрахунку, та значну кількість змінних вихідних даних, розрахунку, який позивач проводить з використанням компютерної техніки та відповідного програмного забезпечення. Крім того, такий розрахунок зобовязаний провести позивач і довести його правильність.

Окрім викладеного, судом встановлено, що банком змінювалась процентна ставка по кредиту, зокрема, з 01.09.2014 року до 34,8 %, з 01.04.2015 року до 43,2 %.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, відповідно до умов п. 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг банком направлялись повідомлення позичальнику про збільшення відсоткової ставки, яке позичальник отримав.

Пояснення представника позивача про те, що позичальник повинен був сам отримувати виписки по рахунку в банку, де була зазначена така інформація, не є доказом того, що позичальник отримувала такі виписки.

Відповідач же в судовому засіданні зазначала, що жодних повідомлень від банку про збільшення відсоткової ставки вона не отримувала.

З розрахунку заборгованості видно, що після збільшення процентної ставки відповідач платежів на погашення кредиту не здійснювала.

У абз. 3, 4 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки за кредитним договором, суд вважає, що позивачем не доведено, що таке підвищення здійснено банком відповідно до закону та відповідної процедури підвищення процентної ставки, встановленої умовами договору.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. А саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 12460,8 грн., що складається із: 7317,05 грн. заборгованості за тілом кредиту; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1615,64 грн. штрафу (процентна складова); 1963,27 грн. пені та комісії; 1064,84 грн. процентів, нарахованих до 01.03.2014 року.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач предявив позов на загальну суму 34428,51 грн. Позов задоволено на загальну суму 12460,8 грн.. Відтак на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 498,74 грн.

Судом встановлено, що відповідачем під час розгляду справи було змінено прізвище. Згідно копії паспорта, наявного в матеріалах справи, повне імя відповідача значиться як ОСОБА_2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 20, 526, 548-550, 610-612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (до зміни прізвища ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк», (рахунок № 3111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 15.06.2010 року в розмірі 12460,8 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 498,74 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: