СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., за участю секретаря Семененко А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та витребування майна, мотивуючи її тим, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.02.2005 року за НОМЕР_5 належить позивачу.

Проте, вона дізналася, що 11.03.2015 року ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві за заявою ОСОБА_3 зняв даний автомобіль з обліку.

11.03.2015 автомобіль був перереєстрований за відповідачем ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку і автомобілю присвоїли номерний знак АА9042ЕЕ.

14.05.2015 Вінницьким ВРЕР УДАІ в Вінницькій області за заявою ОСОБА_4 автомобіль було перереєстровано на зазначену особу і присвоєно номерний знак НОМЕР_3.

Позивач стверджує, що не знайома із жодним із відповідачів у справі, жодному з них повноваження на розпорядження своїм автомобілем не надавала.

Порушує перед судом питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу даного автомобіля, укладеного 11.03.2015 року та оформленого довідкою-рахунком, оскільки вважає, що він був укладений за відсутності її волі як власника автомобіля на відчуження останнього.

Одночасно заявляє вимогу про витребування у останнього покупця - другого відповідача - свого автомобіля.

При цьому, в заяві про забезпечення позову просить суд накласти арешт та заборону експлуатувати автомобіль, обґрунтовуючи такі заходи тим, що в разі їх невжиття може бути утруднено чи взагалі неможливе виконання рішення суду про ймовірне задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, таким чином, сторони в судове засідання не викликалися.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст.151 ЦПК України)

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.4 постанови ПВСУ №9 від 02.12.2006 року «Про практику застосування судом законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі невжиття таких заходів, запобіганню порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З заяви вбачається, що представник заявника не навів жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, суд вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у цій справі 18 грудня 2015 року ухвалив залишити позов без руху із зазначенням того, що він не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, зокрема, серед іншого, всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначено доказів на підтвердження всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

В свою чергу, представник позивача деякі недоліки усунув, зокрема, сплатив суму судового збору, щодо зазначення доказів того, що як наполягає позивач вищезазначений автомобіль було відчуження всупереч її волі не зазначив жодного доказу, натомість закцентував увагу суду, що суд неправомірно вимагає від нього на цій стадії до відкриття провадження надати якісь докази.

Не допускаючи обмеження позивача у доступі до правосуддя, суд 23 грудня 2015 року відкрив провадження у справі, як зазначено судом вище, головний недолік позову було усунуто, сплачено судовий збір. Проте, так і залишилися не зазначені докази на підтвердження обставин вибуття автомобіля за межами волі позивача.

Саме про зазначення доказів, а не про їх надання суду суд безпосередньо і зазначав у відповідній ухвалі.

Проте, навіть у заяві про забезпечення позову представник позивача обмежився самим лише посиланням на те, що автомобіль було відчуження без її волі. Посилання в цьому аспекті представника позивача на необхідності його повідомлння про розгляд даної заяви не узгоджується із положеннями ст.153 ЦПК України, на які, до речі, він сам також посилається - така заява розглядається в день її надходження - 13.01.2015 (дата автоматичного розподілу і передачі судді)

Жодне рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Враховуючи викладене, суд підстав для задоволення заяви не вбачає.

В той же час, суд роз`яснює стороні позивача про те, що вони не позбавлені можливості знову звернутися до суду із аналогічною заявою з урахуванням мотивувальної частини даної ухвали суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.С. Кицюк