Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1636/16-ц

номер провадження 2/695/1376/16

21 грудня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.,

при секретарі Курченко В.М.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Золотоніського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Черкаській області про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Золотоніського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4 територіального управління юстиції Міністерства юстиції України у Черкаській області в якому просить поновити їй строк звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин, скасувати наказ про її звільнення як незаконний, зобовязати відповідача внести зміни в її трудову книжку щодо незаконності звільнення, поновити її на роботу у Золотоніському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Черкаській області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36695,96 грн. та 15000,00 грн. моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 листопада 2003 р., відповідно до наказу № 11 вона була прийнята на посаду оператора комп'ютерного набору до відділу ДВС Золотоніського міського управління юстиції.

16 березня 2005 р., відповідно до наказу № 1-Л від 16 березня 2005 р., вона була переведена до відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції.

18 січня 2006 р., відповідно до наказу № 1-Л від 18 січня 2006 р., була переведена на іншу роботу відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України.

23 січня 2006 р., відповідно до наказу № 37-к від 23 січня 2006 р., вона була переведена у відділ ДВС Черкаської області на посаду оператора компютерного набору Державної виконавчої служби у місті Золотоноша та Золотоніському районі.

16 березня 2007 р., відповідно до наказу № 36 від 16 березня 2007 р., була звільнена з роботи та в порядку п.5 ст.36 КЗпП України переведена для подальшої роботи в Золотоніському міськрайонному управлінні юстиції ОСОБА_4 управління юстиції у Черкаській області.

19 березня 2007 р. відповідно до наказу № 65-к від 19 березня 2007 р. була прийнята на роботу оператором компютерного набору відділу ДВС Золотоніського міськрайонного управління у порядку переведення з державної виконавчої служби Черкаської області.

25 травня 2015 р. наказом № 4/7 від 19 травня 2015 р. вона було звільнено з займаної посади з 25 травня 2015 р. за скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Дане звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки вона мала переважне право на залишення на роботі, як одинока мати та як вагітна жінка.

В якості поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачка вказала вагітність, наявність у складі її сімї утриманців (дітей), депресивний стан, моральне виснаження, що вплинуло на її душевний та фізичний стан, перебування її з 30.06.2015 р. на стаціонарному лікуванні.

В результаті незаконного звільнення, грубого порушення трудових прав, позивачу нанесена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих звязків та додаткових зусиль для організації свого життя, яку вона оцінила в 15000,00 грн.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та наполягали на їх задоволенні. Обставини, викладені в позовній заяві, підтримали повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала та просив відмовити у їх задоволенні. Представник зазначила, що позивачка пропустила місячний строк звернення до суду з даним позовом, причини пропуску, про які зазначає позивачка не є поважними., а тому відсутні підстави для його поновлення. 09.07.2015 р. позивачка вперше зверталася до суду з позовом про її поновлення, але їй було відмовлено в позові з підстав невірного визначення позивачем кола відповідачів. Всі обставини даного спору встановлені в рішенні апеляційного суду Черкаської області від 13.04.2016 р., яке ніким не оскаржувалося.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 і 3 ст. 492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області № 22-ц/793/917/16 від 13.04.2016 р., яке набрало законної сили, встановлено:

Наказами Міністерства юстиції України від 26 січня 2015 р. №26/7 «Про затвердження розподілу граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції на 01 січня 2015 р.» та від 02 лютого 2015 р. № 33/7 «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції» затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів юстиції Черкаської області. Пунктом 2.3 наказу № 33/7 від 02 лютого 2015 р. було передбачено, що першочергово підлягають скороченню вакантні посади та посади недержавних службовців.

У звязку із виконанням зазначених наказів наказом ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Черкаській області від 02 березня 2015 р. № 316/к «Про введення в дію зведених та штатних розписів», введено в дію новий зведений штатний розпис на 2015 рік районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції у Черкаській області, затверджений 31 січня 2015 р. Одночасно внесено зміни у штатні розписи відділів державної виконавчої служби, зокрема, Золотоніського міськрайонного управління юстиції та скорочено: штатну одиницю оператора комп'ютерного набору; штатну одиницю водія; штатну одиницю прибиральниці, тобто мало місце скорочення штату працівників за рахунок недержавних службовців. Позивачка на той час працювала оператором компютерного набору відділу ДВС Золотоніського МРУЮ і її посада не відносилася до категорії державних службовців.

23 березня 2015 р. позивачку відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України було повідомлено про скорочення займаної нею посади.

За штатним розписом відділу ДВС Золотоніського МРУЮ було передбачено лише одну посаду оператора компютерного набору, інших посад з відповідною кваліфікацією штатним розписом управління юстиції не передбачено.

Наказом Золотоніського міськрайонного управління юстиції від 19 травня 2015 р. № 4/7 позивачка була звільнена із посади оператора компютерного набору відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції на підставі п.1 ст.40 КЗпП, у зв'язку з скороченням штату. Із зазначеним наказом вона ознайомилася 19 травня 2015 р., про що свідчить власноручна відмітка на наказі, та отримала трудову книжку 25 травня 2015 р. про, що свідчить її підпис в журналі обліку трудових книжок працівників Золотоніського міськрайонного управління юстиції.

На час звільнення з роботи позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до довідки відділу РАЦС по м. Золотоноша №116 від 24.06.2006 р. у свідоцтві про народження сина ОСОБА_5 в графі батько запис проведено за прізвищем матері, ім'я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері, відповідно до ст. 135 СК України.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинока мати визначена як жінка, яка не перебуває у шлюбі і в свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини, або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері.

З цього слідує , що на момент звільнення позивачка не являлась одинокою матірю, оскільки хоча й запис про батька дитини зроблено за вказівкою матері, але вона перебувала у шлюбі.

Позивач не надала суду належних письмових доказів того, що вона надала відділу кадрів ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Черкаській області або Золотоніському міськрайонному управлінню юстиції офіційні медичні довідки про свою вагітність, які б могли бути враховані роботодавцем при вирішенні питання щодо її звільнення, а лише усно про це повідомляла.

Дійсно, відповідно до вимог ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємств, установи, організації коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням.

Але не на час попереднього вирішення питання про звільнення позивачки, ні при звільненні нею не подано зареєстрованого документу щодо стану вагітності.

Так довідка по вагітності та пологах дає офіційне визнання того, що у жінки має народиться дитина. Документ констатує факт і збільшує права, які покладаються вагітної за законом. Вона зокрема може в будь-який час пройти медичне обстеження, в тому числі УЗД або будь який інший метод дослідження за вибором.

Після підтвердження факту вагітності жінці видається довідка про облік вагітності, яка діє до самих пологів. У документі зазначаються особисті дані породіллі, щоб їм не могла скористатися інша особа. Її ставлять на облік в жіночу консультацію. Це обовязкова вимога, щоб лікарі мали можливість відстежувати перебіг вагітності і вивчати результати аналізів.

Порядок видачі довідки про вагітність, інформація яка вона повинна містити визначено «Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя України №455 від 13.11.2001 р.

Отже роботодавець не знав та не міг знати про фізіологічне становище позивачки на час звільнення. Не було подано таких відомостей позивачкою як безпосередньо після звільнення, так і в подальшому, аніж звернення до суду.

Ставлячи питання про поновлення строку на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, позивач, як на поважність причин, посилалась на наявність у складі сімї утриманців (дітей), депресивний стан, моральне виснаження, що вплинуло на її душевний та фізичний стан, також на хворобу та перебування на стаціонарному лікуванні з 30.06.2015 р.

Перевіряючи причини пропуску строку, встановлено, що про звільнення з роботи позивач дізналась 19.05.2015 р., трудову книжку отримала 25.05.2015 р.

Таким чином, позивач повинна була звернутися до суду з відповідним позовом до 25.06.2015 р., однак звернулася до суду за захистом свого порушеного права вперше лише 09.07.2015 р., тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Позивачка перебувала у стані вагітності до самих пологів до 14.12.2015 р. В позові вона зазначила, що будучи вагітною, вона «..перебувала в депресивному стані, була морально та фізично виснажена, що суттєвим чином перешкодило їй своєчасно зорієнтуватись, залучити представника тощо..», але це їй не перешкодило саме 09.07.2015 р. звернутися до суду з позовом, а не після пологів. З цього слідує, що вона могла вчасно, не порушуючи місячного строку, встановленого законодавством, звернутися до суду з позовом про її поновлення.

Наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, визнаються судом не поважними та такими, що не підлягають поновленню.

В звязку з вищевикладеним, з підстав як недоведеності обставин незаконності звільнення, як наслідку підстав вирішення матеріальних позовних вимог, так і пропуску строку звернення до суду з даним позовом, він не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Таратін В.О.

Повний текст рішення суду виготовлено о 9.00 год. 23.12.2016 р.

Суддя Таратін В.О.