Справа №521/3735/15-ц
Провадження №2/521/357/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення в суд, представник позивача вказував, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку із нерегулярною оплатою спожитої теплової енергії в особи утворилась певна заборгованість перед підприємством. Виходячи з викладеного, КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до суду з даним позовом, в якому сторона просила стягнути ОСОБА_1 суму заборгованості за спожиту теплову у загальному розмірі 18393,31 гривень та судові витрати.

Представник КП «Теплопостачання міста Одеси» у відкрите судове засідання не зявився, підприємство повідомлялось судом про розгляд справи, причини неявки суду не відомі, але представник позивача брав участь у судових засіданнях по справі, заявлені вимоги підтримував, у звязку з чим суд вбачає доцільним розглянути заявлений позов по суті заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд справи, від особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, проаналізувавши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний будинок забезпечується тепловою енергією від КП «Теплопостачання міста Одеси», особовий рахунок за № відкрито на ОСОБА_1 Вказані обставини були визнані сторонами по справі, що виключило необхідність їх подальшого доказування (ст. 61 ЦПК України).

У зазначеній квартирі відповідач постійно проживає та зареєстрована, що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 30 березня 2015 року.

Однак як свідчать розрахункові документи, з листопада 2006 року ОСОБА_1 нерегулярно оплачує спожиту теплову енергію. Як зазначалось, відповідач вказаної заборгованості не визнає та свідчать про неналежне надання послуг з боку постачальника.

Надаючи виниклим в даному випадку правовідносинам належну правову оцінку, суд звернув увагу на наступне.

Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Як зазначає законодавець в ст. 319 ч.ч.1,2,4,5 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

При цьому, згідно ст. 322 ч.1 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 зобовязана утримувати відповідне майно, що включає в тому числі і оплату комунальних послуг.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми заборгованості за спожиту теплову енергію, суд звернув увагу на наступне.

Згідно ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Разом з тим, в силу ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона КП «Теплопостачання міста Одеси» виходить з розрахунку боргу за квартирою №2 в будинку №34 по вулиці В.Терешкової в місті Одесі, згідно якого загальна заборгованість ОСОБА_1 перед підприємством складає 18393,31 гривень. При цьому розрахунок виконано з листопада 2006 року по лютий 2015 року включно.

В силу ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як чітко встановлює ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначаючи загальну суму заборгованості, сторона позивача ставить питання про стягнення з відповідачів відповідного боргу починаючи з листопада 2006 року, в той час як КП «Теплопостачання міста Одеси» первісно звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу в жовтні 2013 року. Згідно ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 31 жовтня 2014 року судовий наказ від 21 жовтня 2013 року скасовано, з даним позовом підприємство звернулось 11 березня 2015 року.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягає застосуванню позовна давність до відповідних вимог, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні вимог КП «Теплопостачання міста Одеси», що стосуються періоду до 01 жовтня 2010 року.

У звязку з цим, загальна сума боргу ОСОБА_1 за надані комунальні послуги, що підлягає стягненню на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» становить 18393,31 7379,14 = 11014,17 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином у звязку із задоволенням позову, виходячи з матеріалів справи, суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 11014,17 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» суму оплаченого судового збору в розмірі 243,60 гривень.

В задоволенні інших вимог КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: