АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 вересня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Подпоріна Романа Олександровича,

за апеляційною скаргою представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві - Подпоріна Романа Олександровича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року,

встановила:

у червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, посилаючись на те, що постанова винесена з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження» та порушує його права.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року скаргу було задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, державний виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2013 р. з нього стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 865 912 грн. 24 коп. Виконавчий лист, який було видано 04.07.2014 р., знаходиться на виконанні у Відділі виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Постановою старшого державного виконавця 03.06.2016 р. було накладено арешт на його майно та оголошено заборону на його відчуження. Вказану постанову він вважає незаконною, оскільки він має право вказати ті види майна, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Оскільки предметом іпотеки є належна йому АДРЕСА_1, вартість якої відповідає розміру стягнення за виконавчим документом, він вважає, що накладення арешту на все належне йому майно порушує його права як законного володільця майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2016 р. скаргу було задоволено - визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що у державного виконавця не було підстав для накладення арешту на майно боржника та оголошувати заборону на його відчуження за наявності об'єкту нерухомого майна, яким є предмет іпотеки.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2013 р. було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за Кредитним договором від 31.01.2008 р. в сумі 6 865 912 грн. 24 коп. На забезпечення виконання Кредитного договору від 31.01.2008 р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Іпотечний договір, предметом якого є АДРЕСА_1. Згідно п. 3.2. вказаного договору іпотекодержатель, яким є банк, має право звернути стягнення з метою погашення заборгованості за Кредитним договором у разі набуття такого права згідно розділу 4 цього договору. В п. 4 договору вказується, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання іпотекодавцем за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно

до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею

вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами,

права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно

зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет

окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно

виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет

над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та

реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених

іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих

у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на

передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної

реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме

майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у

черговості їх державної реєстрації.

Тому пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог стосується не предмету іпотеки відносно іншого майна боржника, а прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку майно. Саме про це вказується у правовій позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 09.04.2014 р. №6-13цс14. У справі, яка переглядалась, судами встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання проведено державним виконавцем за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, та у порушення передбаченого частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» і частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Ст. 33 вказаного вище Закону визначає підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, якими є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

ОСОБА_1, зазначаючи про неправомірність дій державного виконавця, не надав доказів щодо укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок переданого в іпотеку майна.

Оскільки боржник не виконує рішення суду, дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення про заборону його відчуження не суперечать вимогам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві - Подпоріна Романа Олександровича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року скасувати та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Подпоріна Романа Олександровича.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/10009/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12162/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.