АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Вітовича О.Я., Галкіної І.В., Ткаченка Р.В. (ТОВ «АТБ-маркет»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еволюшен Медіа», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/10022/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11545/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відносно нього, шляхом розміщення фотокопії звернення ТОВ «АТБ-Маркет» до Генерального прокурора України за вих. НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» на сторінках 4-5 у газеті «Комментарии»: НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: «…у 2015 р. ОСОБА_6…створив організовану групу…» (абзац 2 звернення)», «З метою протиправного заволодіння майном ТОВ «АТБ-маркет», вказані особи за попередньою змовою підготували документи, що містять неправдиві відомості…» (абзац 3 звернення), «…у 2015 р. вказана вище організована злочинна група осіб під керівництвом народного депутата ОСОБА_6…» (абзац 6 звернення), «вказані дії названих осіб мають ознаки цілого ряду злочинів, передбачених відповідними статтями КК України (ч. 4 ст. 190 ККУ, ч. 5ст. 191 ККУ, ч. 2 ст. 375 ККУ, ст. 364-1 ККУ, ч. 3 ст. 365-2 ККУ а інш.)…» (абзац 6 звернення). Просив зобов'язати ТОВ «Еволюшен Медіа» спростувати зазначену інформацію шляхом опублікування рішення суду у цій справі у газеті «Комментарии»: в 15-тиденний термін з часу набрання рішенням законної сили тим самим шрифтом, як спростовувана інформація, на тому ж місці шпальти газети під рубрикою «Спростування»; зобов'язати ТОВ «АТБ-маркет» спростувати зазначену інформацію шляхом відкликання з Генеральної прокуратури України звернення ТОВ «АТБ-маркет» до Генерального прокурора України за вих. № 236 від ІНФОРМАЦІЯ_4 з посиланням на прийняте у цій справі судове рішення та зазначенням, що поширена інформація є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача - ОСОБА_6; стягнути з ТОВ «АТБ-маркет» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2016 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що зі звернення вбачається, що його метою є не повідомлення про злочин, а поширення недостовірної інформації щодо позивача. Зазначив, що відвід головуючому судді був протиправно відхилений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем інформація, викладена у зверненні ТОВ «АТБ-маркет» до Генеральної прокуратури України, не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки в даному випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, яке передбачене ст. 40 Конституції України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав, слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника (особу, яка порушила ці права).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, повідомлення в публічних виступах хоча б одній особі.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. У разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет, то належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити (п. 9 вищезгаданої Постанови Верховного Суду України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у газеті «Коментарии:» НОМЕР_1, засновником та видавцем якої є ТОВ «Еволюшен Медіа» на сторінках 4-5 було опубліковано статтю ОСОБА_7 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У тексті статті розміщено фотокопію звернення ТОВ «АТБ-Маркет» до Генерального прокурора України за вих. НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 в якому зазначено: «…у 2015 р. ОСОБА_6…створив організовану групу…» (абзац 2 звернення)», «З метою протиправного заволодіння майном ТОВ «АТБ-маркет», вказані особи за попередньою змовою підготували документи, що містять неправдиві відомості…» (абзац 3 звернення), «…у 2015 р. вказана вище організована злочинна група осіб під керівництвом народного депутата ОСОБА_6…» (абзац 6 звернення), «вказані дії названих осіб мають ознаки цілого ряду злочинів, передбачених відповідними статтями КК України (ч. 4 ст. 190 ККУ, ч. 5ст. 191 ККУ, ч. 2 ст. 375 ККУ, ст. 364-1 ККУ, ч. 3 ст. 365-2 ККУ та інш.)…».

Позивач, посилається на те, що вказана інформація є недостовірною, оскільки в ній прямо містяться звинувачення його в кримінальних правопорушеннях, що, в свою чергу, порушує його особисті немайнові права, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Статтею 297 ЦК України закріплено право кожного на повагу до його гідності та честі, а також право фізичної особи на звернення до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 289 ЦК України фізична особа має право на особисту недоторканість, порушенням якої, відповідно до ч. 2 наведеної статті є катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує її гідність, поводження чи покарання.

Статтею 299 ЦК України передбачено право фізичної особи на недоторканість її ділової репутації та право на звернення до суду з позовом про захист ділової репутації.

Таким чином, законодавець визначає, що позивач повинен довести у суді, що відповідач поширив проти нього інформацію, яка є недостовірною і є такою, що ганьбить честь та гідність останнього.

Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації є сукупність наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому на позивача покладається обов'язок довести факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов, а відповідач, в свою чергу, повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності (ч. 2 ст. 302 ЦК України).

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що вказана інформація, викладена у зверненні ТОВ «АТБ-маркет» до Генеральної прокуратури України, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову правильними.

Приймаючи таке рішення колегія суддів враховує також ті обставини, що позивач є публічною особою - народним депутатом України .

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості.

Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорту чи в будь- якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи відсутність винних дій відповідача, а тому відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди, тому колегія судів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні і в даній частині позовних вимог також правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі звернення вбачається, що його метою було поширення недостовірної інформації щодо позивача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на зацікавленість судді першої інстанції у розгляді вказаної справи не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в порядку апеляційного провадження.

При цьому, приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини по справі «Газета «Україна Центр » проти України» (Рішення від 15.07.2010), де зазначено (п. 28 -33):

«Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді резюмується, поки не доведено протилежного.

У контексті об'єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими. 3 огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться».

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що безсторонність судді при розгляді справи резюмується доки заінтересована сторона не надасть суду, який перевіряє рішення, достатньо переконливих фактів, які можуть свідчити про протилежне.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, таких фактів не надала.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк