АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/56/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 72 Шимчик
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

ОСОБА_5 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2011 року у справі за заявою прокурора Жашківського району в інтересах Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор Жашківського району Черкаської області звернувся до суду із заявою в інтересах Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою.

Свої вимоги мотивував тим, що у зв'язку проведеною прокуратурою Жашківського району перевіркою встановлено, що 17.02.1996 року помер ОСОБА_6, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актовим записом про смерть № 6 від 20.03.1996 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки розміром 3.82 га, що підтверджується довідкою відділу земельних ресурсів від 24.02.2011 року № 81.

Спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк із моменту відкриття спадщини до Жашківської державної нотаріальної контори не звертались. На спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 ніхто з спадкоємців не претендує, даний факт підтверджується витягом із Спадкового реєстру Жашківської державної нотаріальної контори за № 739310 від 04.03.2011 року.

Всупереч приписам закону орган місцевого самоврядування не реагує на відсутність ефективного власника землі, не виконує надані законом повноваження щодо обернення в судовому порядку земель на користь територіальної громади.

А тому, прокурор Жашківського району звернувся до суду з заявою про визнання відумерлою спадщини на не витребувану земельну частку (пай), реалізовуючи свої представницькі повноваження у сфері охорони землі.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2011 року заяву прокурора задоволено та визнано спадщину, що складається із земельної ділянки розміром 3,82 га та розташована в межах Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 відумерлою, передано у власність територіальної громади с. Литвинівка в особі Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області земельну ділянку (пай) розміром 3,82 га.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить рішення суду скасувати, так як вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви прокурора про визнання спадщини відумерлою.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, інші сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду в засідання повторно не зявились, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, задовольняючи заяву про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що згідно витягу зі Спадкового реєстру від 04 березня 2011 року № 26304938, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась, заяв від спадкоємців не поступало, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно ст.. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Колегією суддів за матеріалами справи установлено, що ОСОБА_7 за життя належало право на земельну частку (пай), що було підтверджено в послідуючому Державним актом на право приватної власності на землю від 15.04.2002 року на земельну ділянку площею 3,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Литвинівської сільської ради( а. с. 8).

ОСОБА_7 помер 17 лютого 1996 року, відповідно до копії актового запису про смерть № 6 від 20 березня 1996 року ( а. с. 7).

Після смерті ОСОБА_7, у 1996 році, відкрилась спадщина за законом, до складу якої ввійшло право на земельну ділянка площею 3,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Литвинівської сільської ради.

Державний акт на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_6 був виготовлений 15 квітня 2002 року (а.с.8).

Окрім того, з доводів апеляційної скарги установлено, що 5 грудня 2011 року померла ОСОБА_9, спадкоємцем якої була ОСОБА_10 і яка відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_8 (а.с.21).

ОСОБА_8 прийняв спадщину після ОСОБА_9 15.12.2014 року у вигляді земельної ділянки площею 3,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Литвинівської сільської ради, що підтверджується нотаріальною заявою (а.с.35).

Згідно зі ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Так, звертаючись з заявою про визнання спадщини відумерлою, прокурор в інтересах Литвинівської сільської ради посилався на норму статті 1277 ЦК України 2003 року.

Заяви про визнання спадщини відумерлою розглядаються в порядку глави 9 розділу 2 ЦПК України.

Положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 1 січня 2004 року (ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання майна безхазяйним в порядку статті 137 ЦК Української РСР не заявлялася.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального права, то оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Аналогічна позиція щодо застосування норм матеріального права з даних правовідносин викладена і в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.07.2012 року № 6-23794св12.

З огляду на вище викладене визнавати спадщину після смерті ОСОБА_6 до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 3,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Литвинівської сільської ради, відумерлою та передавати її у власність територіальної громади с. Литвинівка у суду першої інстанції не було підстав.

А тому, за даних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а висновок суду не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, і судове рішення, відповідно до вимог статті 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви прокурора Жашківського району в інтересах держави в особі Литвинівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 березня 2011 року у справі за заявою прокурора Жашківського району в інтересах Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою - скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні заяви прокурора Жашківського району в інтересах Литвинівської сільської ради Жашківського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :