Дата документу 15.04.2016
ЄУ № 420/344/16-ц
Провадження №2/420/329/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області,

встановив:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та на даний час шлюб розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Вважає за доцільне визначити місце проживання сина з нею, оскільки позивач піклується про дитину, сумлінно ставиться до батьківських обов'язків, має всі можливості забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає.

Представник третьої особи надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд виходить з такого.

За приписами ст. 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно зі ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991, зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращіх інтересах дитини.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Як вбачається матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 21.12.2015 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області.

Судом встановлено, що на час розгляду справи малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю за адресою проживання батьків позивача: АДРЕСА_1.

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_4, складеним депутатом Білолуцької селищної ради, встановлено, що умови проживання в хорошому стані. У сім'ї ОСОБА_4 є всі необхідні матеріально- побутові умови для проживання, які забезпечуватимуть нормальний ріст та розвиток ОСОБА_3. Дитина проживає у комфорті та чистоті. Зауважень до житлових умов не має.

Згідно побутової характеристики на гр. ОСОБА_1, виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради, остання в селищі характеризується добре. Спокійна, стримана, врівноважена. Має авторитет серед друзів та односельців. Має неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Новопсковської РДА про розв'язання спору за позовною заявою громадянки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, служба у справах дітей Новопсковської РДА вважає доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір'ю - ОСОБА_1

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження

Таким чином, наведені вище правові норми та наявні у справі документи свідчать про можливість позивача забезпечувати всебічний розвиток дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з сином, позитивно характеризується за проживання, є позитивний висновок служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації відносно позивача, та враховуючи повне визнання відповідачем позову, суд дійшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_1.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що при визначенні місця проживання дитини з матір'ю будуть найбільш оптимально на теперішній час враховані інтереси дитини, та забезпечено її матеріальні та духовні потреби.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської областізадовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сум 551,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С. Стеценко