Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

(заочне)

"08" вересня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Судді Галасюка Р.А.

За участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В

ПАТ "ФІДОБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 152-а, а також земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 154-а в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 020-В/48 від 03.07.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.07.2008 року між АБ «Факторіал-банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 020-В/48. Згідно умов даного договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 160000,00 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків річних в термін з 03.07.2008 року до 30.06.2023 року включно, цільове призначення кредиту споживчі потреби.

23.03.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів АБ «Факторіал-банк» був затверджений передавальний акт у відповідності до якого всі права, активи та зобов'язання були передані ВАТ «СЕБ БАНК», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «СЕБ БАНК», у зв'язку з чим ПАТ «СЕБ БАНК» став правонаступником всіх прав та зобов'язань АБ «Факторіал-банк».

27.06.2012 року в державному реєстрі зареєстрована зміна найменування ПАТ «СЕБ БАНК» на ПАТ "ФІДОБАНК", що є повним правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ «СЕБ БАНК».

28.09.2012 року між позивачем та позичальником було укладено додатковий договір № 020-В/48, яким змінено основні умов кредитування, а саме проведено конвертацію кредиту в іноземній валюті в національну валюту гривню. Відсоткова ставка за користування кредитними коштами в національній валюті в період з 28.09.2012 року по 28.09.2013 року становить 14,5 % річних, з 29.09.2013 року до закінчення строку кредитування 16,5 % річних.

В забезпечення виконання умов Договору кредиту № 020-В/48 від 03.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 03.07.2008 року, а 28.09.2012 року було укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору.

Предметом іпотеки є нерухоме майно відповідача, а саме: земельні ділянки площею 0,1500 га, за адресою: смт. Гуйва, вул. Армійська; земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 152-а та земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 154-а.

Посилаючись на те, що відповідач істотно порушує кредитні зобовязання, просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 020-В/48 від 03.07.2008 року.

08.09.2016 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи.

08.09.2016 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із службовим відрядженням в якості представника ПАТ «Західукрвибухпром» у м. Вінниця 08.09.2016 року, однак вказана заява не береться судом до уваги, оскільки доказів перебування представника відповідача у відрядження суду надано не було. Також не надано підтвердження поважності причин неявки відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, представника відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлене наступне.

03.07.2008 року між між АБ «Факторіал-банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 020-В/48 (а.с. 7-8).

Згідно умов даного договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 160000,00 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків річних в термін з 03.07.2008 року до 30.06.2023 року включно, цільове призначення кредиту споживчі потреби.

28.09.2012 року позивачем та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 020-В/48, яким змінено основні умов кредитування, а саме проведено конвертацію кредиту в іноземній валюті в національну валюту гривню. Відсоткова ставка за користування кредитними коштами в національній валюті в період з 28.09.2012 року по 28.09.2013 року становить 14,5 % річних, з 29.09.2013 року до закінчення строку кредитування 16,5 % річних (а.с. 12-16).

В забезпечення виконання умов Договору кредиту № 020-В/48 від 03.07.2008 року між АБ «Факторіал-банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 03.07.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 12050 (а.с. 20-23).

Предметом іпотеки є нерухоме майно відповідача, а саме: земельні ділянки площею 0,1500 га, за адресою: смт. Гуйва, вул. Армійська; земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 152-а та земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 154-а.

Відповідно до п. 1.4 Іпотечного договору договір іпотеки оцінюється у загальну суму 1527435,00 грн.

Відповідно до п. 3.3.2 Іпотечного договору іпотекодержатель у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за договором кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до розділу 4 цього Договору, та за рахуок вартості предмету іпотеки, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити в повному обсязі свої мвимоги, що визначені на момент фактичного задоволення за договором кредиту, включаючи суми кредиту, сплату процентів за користування кредтом, комісії, неустойку, відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобовязань за договором кредиту, необхідних витрат на утриманя предмету іпотеки, а також витрат повязаних з реалізацією предмета іпотеки (а.с. 22).

28.09.2012 року між АБ «Факторіал-банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки № б/н від 03.07.2008 року (а.с. 24-27).

13.05.2015 року банком на адресу відповідача було надіслано вимогу про усунення порушень (а.с. 32). Відповідно до даної вимоги, банк вимагав у тридцятиденний строк погасити заборгованість заборгованість за договором кредиту в сумі 791480,43 грн.

Однак, вказана вимога залишилась не виконана, заборгованість не погашена.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ч.2ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048ЦК України.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ст.ст.33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк.

У зазначений термін відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 4.3 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; у позасудовому порядку, на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (а.с. 22).

Відповідно до п.п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність у договорі іпотеки можливості позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

В правових висновках зроблених Верховним Судом України в постанові від 03.02.2016 року при розгляді судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України справи №6-1080цс15, вказано, що згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.88ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч.2ст.158, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 020-В/48 від 03.07.2008 року, що складає станом на 16.11.2015 року 895236,99 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: - земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 152-а та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 068952, виданого Житомирським міським управлінням земельних ресурсів 16.05.2005 року на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2004 року за реєстром № 3618, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24. Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:0034:0004;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Саєнка, 154-а, та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 549817, виданого Житомирським міським управлінням земельних ресурсів 23.11.2006 року на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2006 року за реєстром № 6117, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №3. Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:0034:0004, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «ФІДОБАНК», що має місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10 з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем за ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, а також наданням ПАТ «ФІДОБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 (ід.номер НОМЕР_1) на користь ПАТ «ФІДОБАНК» судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. А. Галасюк