АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

заявника ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Інституту загальної енергетики Національної академії наук України на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа Інститут загальної енергетики Національної академії наук України,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві та просив визнати дії державного виконавця Тичинської Л.А., які полягали у неповному стягненні грошей з боржника, неправомірними та скасувати постанови у виконавчому провадженні № 50212060 від 31.03.2016 та у виконавчому провадженні № 50211862 від 25.03.2016 про закінчення виконавчого провадження; зобов'язати ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві стягнути з Інституту загальної енергетики НАН України на його користь кошти, зазначені у рішенні суду та виконавчих документах в повному обсязі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2016 скаргу задоволено частково. Визнано дії ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 50211862 протиправними. Скасовано постанову державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ТичинськоїЛ.А. про закінчення виконавчого провадження № 50211862 від 25.03.2016. Зобов'язано ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві вчинити дії для забезпечення повного виконання рішення суду про стягнення з Інституту загальної енергетики НАН України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 881,35 грн. на підставі виконавчого листа № 752/15117/15-ц від 15.02.2016. В іншій частині скарги - відмовлено.

Справа № 752/5524/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11720/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги скасувати. Посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував, що на стягнення грошової допомоги положення ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» не поширюється.

В апеляційній скарзі Інститут загальної енергетики Національної академії наук України просить ухвалу суду скасувати та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті грошової допомоги підлягають стягненню обов'язкові податки і збори, обов'язки по відрахуванню яких покладені на підприємство, яке здійснює зазначені виплати, як на податкового агента, а стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні здійснюється без утримання цього податку.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту загальної енергетики НАН України про стягнення грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та стягнення втраченої вигоди, позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з відповідача грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат в сумі 29 764,70 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2016 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні й ухвалено нове рішення в цій частині. Стягнуто з Інституту загальної енергетики НАН України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 881,25 грн. (а. с. 4-8). На підставі зазначених судових рішень за заявою ОСОБА_1 (а. с. 100), Голосіївським районним судом м. Києва 15.02.2016 було видано два виконавчих листа, а саме: про стягнення грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат в сумі 29 764,70 грн. та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 881,25 грн. (а. с. 9-10). 18.02.2016 державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Тичинською Л.А. винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № 50211862 щодо стягнення з Інституту загальної енергетики НАН на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 881,25 грн. (а. с. 97) та про відкриття виконавчого провадження № 50212060 про стягнення грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат в сумі 29 764,70 грн. (а. с. 72-73). Судом першої інстанції встановлено, що 10.03.2016 ОСОБА_1 отримав від Інституту загальної енергетики поштовим переказом грошові кошти в сумі 11 979,49 грн. (а. с. 95) та 19.03.2016 грошові кошти в розмірі 23 960,58 грн., які виплачені на виконання рішення суду з відрахуванням обов'язкових податків і зборів. 25.03.2016 державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Тичинською Л.А. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 50211862 щодо стягнення з Інституту загальної енергетики НАНУкраїни на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 881,25 грн., в зв'язку з виконанням боржником рішення суду добровільно (а. с. 80-81). 31.03.2016 державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Тичинською Л.А. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 50212060 про стягнення грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат в сумі 29 764,70 грн. в зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі (а. с. 42-43). ОСОБА_1, вважаючи вищевказані постанови державного виконавця незаконними, та такими, що суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду із відповідною скаргою.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний здійснювати всі необхідні дії передбачені чинним законодавством для виконання рішення суду.

Відповідно до ч.8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Відповідно до п.п. 162.1.1. та п. 162.1.3. ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи та податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 ст. 163 Податкового кодексу Україниоб'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний доход.

Згідно з п.п. 164.2.1. та 164.2.2. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Відповідно до п.п. 3.6 п. 3 Інструкції зі статистики заробітної плати затвердженого Наказом Державного Комітета Статистики України від 13.01.2004 №5 до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці відноситься одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам).

Пунктом 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік доходів, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Винятки, передбачені зазначеною нормою права не поширюються, зокрема на грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів при виході на пенсію з посади наукового працівника.

Тобто, грошова (вихідна) допомога при виході на пенсію включається до загального місячного оподаткованого доходу платника податку та оподатковується.

Відповідно до п.п. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з нормами ПКУ оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 передбачено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, суд, визначаючи середній заробіток працівника, попередньо не відраховує з його складу ПДФО, а залишає виконання цього обов'язку роботодавцю, оскільки відповідно до ст. 18 ПКУ органи суду не належать до складу податкових агентів платника податку. Податковий агент, згідно з п.п. 14.1.180 ПКУ, зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПКУ.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов висновків, які не відповідають нормам матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі передчасними, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо порушено норми матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст.303, 307, 311, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Інституту загальної енергетики Національної академії наук України задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк